Справа № 2-68/2012 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року, Кам'янобрідський
районний суд м. Луганська, у складі:

Головуючого - судді:Бойко Н.В., при
секретарі: за участю позивачки за
первісним позовом: відповідачів
прокурора Бондаренко
А.І., ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Кожушок Д.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Луганську
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_9 про
визнання права власності в порядку
спадкування, та зустрічною позовною
заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_9
про припинення права власності,
визнання права власності в порядку
спадкування, визнання недійсним
договору дарування, витребування
майна, зняття з реєстрації за місцем
проживання, визнання технічного
паспорту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2006 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання
права власності на 21/200 частку
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, в порядку
спадкування. В обґрунтування своїх
вимог вказала, що вказана частка
домоволодіння належала рідному брату
її батька, ОСОБА_10, на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
06.01.1988 року. ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
та після його смерті відкрилась
спадщина на належну йому частку
домоволодіння. Оскільки батько
позивачки помер ще ІНФОРМАЦІЯ_2, а
ОСОБА_5, яка є дружиною ОСОБА_10, на
спадщину, відкриту після його смерті,
не претендує, ОСОБА_3 мала намір
прийняти спадщину як спадкоємиця
п'ятої черги після смерті свого дядька,
ОСОБА_10 Однак ОСОБА_3 своєчасно не
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини,
оскільки у той час у Кам'янобрідському
районному суді м. Луганська
розглядалась цивільна справа за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про передачу у
власність частки домоволодіння
АДРЕСА_1.

16.05.2007р. ОСОБА_4 звернулась до суду
із зустрічною позовною заявою до
ОСОБА_3, ОСОБА_5 про припинення права
власності ОСОБА_3 на 21/200 частку
домоволодіння АДРЕСА_1, передавши її
ОСОБА_4, визнання за ОСОБА_4 права
власності на 21/100 частки зазначеного
домоволодіння та зобов'язання ОСОБА_4
відшкодувати ОСОБА_3 вартість 21/200
частини домоволодіння, яке розташоване
за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування
своїх вимог зазначила, що вона, як і
ОСОБА_3, є спадкоємицею п'ятої черги
після смерті ОСОБА_10, який є її
двоюрідним братом по лінії матері. Вона
фактично прийняла спадщину, відкриту
після його смерті, оскільки постійно
проживала разом із майном спадкодавця.
Також ОСОБА_4 зазначила, що 79/100 частки
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, належать їй на
підставі договору довічного утримання,
належна ж ОСОБА_3 21/200 частка
зазначеного домоволодіння є незначною
та не може бути виділена в натурі, тому
є підстави для припинення права
власності ОСОБА_3 на належну їй частку
та передачі цієї частки у власність
ОСОБА_4, зобов'язавши останню
відшкодувати ОСОБА_3 вартість належної
їй 21/200 частки (а.с.109-112 т.1).

10.01.2007р. ОСОБА_4 звернулась до
Кам'янобрідського районного суду м.
Луганська з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_9,
третьої особи Алейнікової К.Л. про
визнання договору дарування недійсним.
В обґрунтування позовних вимог
вказала, що 08.12.2006р. ОСОБА_3 та ОСОБА_9
уклали договір дарування частки
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1, згідно якого
ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_9 21/100 частку
спірного будинку. Однак, в п. 1 другого
абзацу договору вказано, що загальна
площа будинку становить 63,1 кв.м, хоча
згідно технічного паспорту вона
становить 72,1 кв.м., в п. 12 договору
дарування зазначено, що ОСОБА_9
прийняла в дар ? частку спірного
житлового будинку, що не відповідає
дійсності, оскільки ОСОБА_3 належить
лише 21/100 частка будинку. Також в п. 6
договору дарування вказано, що
Обдарований особисто оглянув
відчужувану 21/100 частку житлового
будинку до оформлення цього договору,
недоліків, дефектів, які б перешкоджали
використанню за цільовим призначенням
будинку на момент огляду не було
виявлено, хоча насправді у 21/100 частині
цього будинку ніхто не проживав понад 20
років та вона є у непридатному стані,
вважає, що договір був укладений під
впливом обману, тому просить визнати
договір дарування частки житлового
будинку недійсним (а.с.3-5 т.2).

23.02.2007 року на адресу
Кам`янобрідського районного суду
м.Луганська надійшла заява про
уточнення позовних вимог, згідно якої
ОСОБА_4 просила визнати недійсним
технічний паспорт на індивідуальний
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1,
наданий власнику 21/100 частин ОСОБА_9. В
обґрунтування заяви зазначила, що
датою виготовлення технічного
паспорту зазначено 01.12.2006 року, але
договір дарування з ОСОБА_9 частки
житлового будинку укладений 08.12.2006
року, на аркуші «План земельної
ділянки» зазначені необґрунтовані
цифри в таблиці експлікація, відсутні
дані під ділянкою «Сад», на аркуші
«План будинку» здійснено незаконне
перепланування кімнати ЇЇЇ, знищена
піч, що призвело до збільшення площі
приміщення, на аркуші «Експлікація»
зазначені необґрунтовані цифри,
відсутні підписи виконавця, відсутній
аркуш «Характеристика будинку
господарських будівель та споруд» (
а.с.38-39 т.2)

04.04.2008р. позивачка за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_4 надала до суду
клопотання, в якому виклала позовні
вимоги, згідно яких просила не залучати
та відсторонити від розгляду справи
ОСОБА_9, як обдаровану особу, оскільки
справа розглядається між спадкоємцями,
визнати недійсним договір дарування
21/100 частки житлового будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 08.12.2006р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_9,
посвідчений приватним нотаріусом
Алейніковою К.Л., оскільки рішення суду
за яким за ОСОБА_3 визнано право
власності в порядку спадкування на 21/200
частку, скасовано ухвалою
Кам'янобрідського районного суду м.
Луганська від 14.03.2007р. та витребувати
майно у ОСОБА_9, яка не є добросовісним
набувачем, а лише обдарованою особою.(
а.с.166 т.1).

06.10.2009р. позивачка за зустрічним
позовом ОСОБА_4 уточнила позовні
вимоги, надавши, крім того, аналогічні
письмові пояснення ( а.с.54-57 т.3), та
просила суд визнати за ОСОБА_4, як за
спадкоємцем за законом, після смерті
двоюрідного брата ОСОБА_10 право
власності на його 21/200 частку
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 за правом спадщини,
припинити право власності ОСОБА_3 на її
21/200 частку домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, передавши її ОСОБА_4, та
виплатити ОСОБА_3 суму у розмірі 3482 грн.,
внесені ОСОБА_4 на депозитний рахунок
суду за висновками судової
будівельно-технічної експертизи,
визнати за ОСОБА_4 право власності на
21/100 частку домоволодіння, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
визнати недійсним договір дарування
21/100 частки житлового будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 08.12.2006р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_9,
посвідчений приватним нотаріусом
Алейніковою К.Л., витребувати майно від
ОСОБА_9, яка ніякого відношення до
спадкового майна не має, тому як
обдарована особа і добросовісний
набувач повинна повернути майно, яке
набуте як безпідставне, зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_9, у зв'язку
з втратою права власності на 21/100 частку
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30-31 т.3).

24.12.2009 р. ухвалою Кам'янобрідського
районного суду м. Луганська цивільна
справа № 2-45/09 та цивільна справа 2-35/09
об'єднані в одне провадження (а.с. 68 т.3).

01.06.2011р. позивачка за зустрічним
позовом ОСОБА_4 надала до суду заяву про
уточнення позовних вимог, в якій
просила суд визнати за ОСОБА_5 право
власності на спадщину за законом у
вигляді 21/200 частки житлового будинку,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
яка залишилась після смерті ОСОБА_10,
визнати недійсним договір дарування
21/100 частки житлового будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
укладений 08.12.2006р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_9,
посвідчений приватним нотаріусом
Алейніковою К.Л., визнати технічний
паспорт на 21/100 частку домоволодіння,
яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1,
виданий на ім'я ОСОБА_9 МКП БТІ м.
Луганська, інвентаризаційна справа №
30532, реєстрований номер № 56/16030 -
недійсним (а.с.129-130 т.4).

29.06.2011р. позивачка за зустрічним
позовом ОСОБА_4 уточнила позовні вимоги
та просила припинити право власності
ОСОБА_5 на 21/200 частку домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, передавши її ОСОБА_4
та виплатити ОСОБА_5 ринкову суму
вартості 21/200 частки домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 3482 грн.,
сплачені на розрахунковий рахунок -
НОМЕР_7, МФО:804013 по квитанції № 2000541 від
07.12.2010р. за висновками судової
будівельно-технічної експертизи,
припинити право власності ОСОБА_3 на
21/200 частку домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, передавши її ОСОБА_4 та
виплатити ОСОБА_3 ринкову суму вартості
21/200 частки домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, у розмірі 3482 грн., сплачені на
розрахунковий рахунок - НОМЕР_7, МФО:804013
по квитанції № 1900381 від 07.04.2009р. за
висновками судової
будівельно-технічної експертизи,
визнати за ОСОБА_4 право власності на
21/100 частку домоволодіння, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.137-138 т.4).

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_3
свої позовні вимоги підтримала
повністю, надавши пояснення
аналогічні, викладеним у первісному
позові. Заперечувала проти задоволення
вимог ОСОБА_4, пояснивши, що після
ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за
лінією спорідненості вона є ближчою
спадкоємицею ніж ОСОБА_4 Також, ОСОБА_3
зазначила, що, належна їй на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
23.03.1988 року 21/200 частка домоволодіння
АДРЕСА_1 є для неї значною, и не може
бути передана у власність ОСОБА_4
Посилання ОСОБА_4 на те, що вона
фактично прийняла спадщину, оскільки
проживала та була зареєстрована у
спірному будинку не момент смерті
спадкодавця, є безпідставним, тому що
згідно діючого законодавства
спадкоємець вважається таким, що
прийняв спадщину, у разі, якщо на час
відкриття спадщини постійно проживав
разом із спадкодавцем, а не разом з
належним йому майном. Крім того, ОСОБА_3
вважає, що договір дарування 21/100 частки
вказаного домоволодіння, був укладений
з ОСОБА_9 на законних підставах, частка,
яка належить ОСОБА_9, є значною для неї,
припинення права власності на цю
частину домоволодіння спричинить їй
значну шкоду, так як вона зареєстрована
за вказаною адресою і іншого житла не
має. Крім того, 05.09.2006р. ОСОБА_3 шляхом
написання нотаріально посвідченої
заяви запропонувала ОСОБА_4 придбати
21/200 частину житлового будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 за
10000,00 грн., так як ОСОБА_4 відмовилась
одержувати заяву та не повідомила
нотаріуса про бажання чи відмову
придбати частини будинку, вона
подарувала її ОСОБА_9, уклавши з нею
договір дарування.

У судовому засіданні позивачка
ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_3, надавши
пояснення, аналогічні викладеним у
зустрічному позові,а також в заявах, в
яких вона неодноразово уточнювала
позовні вимоги, свої позовні вимоги
просила задовольнити у повному обсязі.
У судові засідання 13.02.2014 року та 18.02.2014
року ОСОБА_4 не з`явилась, незважаючи на
те, що була належним чином повідомлена
про час та місце слухання справи.
Приймаючи рішення по справі, суд
виходив із того, що, як наголошує в
своїх рішеннях Європейський суд з прав
людини, позивач, як сторона, яка задіяна
в ході судового розгляду, зобов`язаний
з розумним інтервалом часу сам
цікавитися провадженням у його справі,
добросовісно користуватися належними
йому процесуальними правами та
неухильно виконувати процесуальні
обов`язки. Законом, а саме ст.ст.27,31 ЦПК
України особи, що беруть участь у
справі, наділені широким колом
цивільних прав, і лише одним обов`язком:
добросовісно здюйснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов`язки. Також, суд
враховує вимоги ст. 157 ЦПК України про
дотримання розумних строків розгляду
справи, та правові позиції Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, викладені в інформаційному
листі №6-60/0/4-12 від 18.01.2012 року, щодо
балансу захисту прав як позивача, який
повторно не з`явився у судове засідання
(незалежно від причин неявки), так і
відповідача, який у зв`язку із такою
неявкою вимушений витрачати свої час
та кошти. Але, дотримуючись балансу
захисту прав як позивача, так і
відповідача, суд, ухвалюючи рішення по
справі, приймає до уваги, що права
ОСОБА_4 належним чином захищені,
оскільки її права представляв
прокурор.

У судовому засіданні
відповідачка ОСОБА_5 повністю
підтримала позовні вимоги ОСОБА_3 та
пояснила, що її чоловік ОСОБА_10 за життя
мав намір оформити право власності на
належну йому 21/200 частку домоволодіння
АДРЕСА_1 на свою племінницю ОСОБА_3, але
не встиг підготувати всі необхідні
документи. Після смерті свого чоловіка,
ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, вона
зверталась до Сєверодонецької
Державної нотаріальної контори та
прийняла всю належну йому спадщину,
однак неодноразово зазначала, що не
мала намірів претендувати на спадщину,
яка була відкрита у м. Луганську, а саме:
на 21/200 частку житлового будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1, тому
що вважала, що ОСОБА_10 розпорядився
цією часткою на користь своєї
племінниці - ОСОБА_3 У теперішній час
вона повністю згодна з договором
дарування частки домоволодіння
АДРЕСА_1 та жодних вимог до ОСОБА_3,
ОСОБА_9 щодо його розірвання у неї
немає.

В подальшому ОСОБА_5 неодноразово
надавала до суду заяви з поясненнями,
аналогічними наданим у судовому
засіданні, зазначаючи, що жодних вимог
до ОСОБА_3, ОСОБА_9 щодо розірвання
договору дарування частки
домоволодіння АДРЕСА_1 у неї немає,
просила розглянути справу без її
участі, у зв'язку із віком та станом
здоров'я.

У судове засідання відповідачка
ОСОБА_9 не з`явилась, просила розглянути
справу без її участі. Просила у
задоволенні позовних вимогах ОСОБА_4
відмовити.

У судове засідання третя особа
Алейнікова К.Л. не з'явилась,просила
розглянути справу у її відсутність.
Згідно листа, надісланого приватним
нотаріусом Алейніковою К.Л. № 01-16 від
09.11.2011р. було повідомлено, що 18.12.2006р. за
реєстр. № 6206 було посвідчено Договір
дарування частки житлового будинку між
ОСОБА_3 та ОСОБА_9, за яким ОСОБА_3
подарувала ОСОБА_9 21/100 частку житлового
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.189 т.4).

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи та
дослідивши надані сторонами докази,
вважає, що позовні вимоги за первісним
позовом ОСОБА_3 та уточнені зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
наданих сторонами доказів. Відповідно
до ст.10 ч.3 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень.

Приймаючи рішення по справі, що
розглядається, суд виходив з вимог ст.
60, 61 ЦПК України, які регламентують, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог та заперечень,
крім випадків, коли мають місце
підстави звільнення від доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Судом встановлено, що домоволодіння
АДРЕСА_1 на праві власності належить:

- 21/200 частка - ОСОБА_3 на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 23.03.1988 року (а.с.4 т.1);

- 21/200 частка - ОСОБА_10 на підставі
свідоцтва про право на спадщину від
06.01.1988 року (а.с.7 т.1);

- 79/100 часток - ОСОБА_4 на підставі
договору довічного утримання від 25.03.1992
року (а.с.8,46 т.1).

ОСОБА_10 є рідним дядьком ОСОБА_3, що
підтверджується: свідоцтвом про її
народження (т.1,а.с.5), згідно якого її
батьком зазначений ОСОБА_13; свідоцтвом
про шлюб (т.1,а.с.6), згідно якого
позивачка змінила прізвище з ОСОБА_3 на
ОСОБА_3; а також довідкою відділу РАЦС
та рішенням народного суду
Кам'янобрідського району від 24.12.1997
року, відповідно до яких матір'ю ОСОБА_13
та ОСОБА_10 є ОСОБА_14 (т.1,а.с.9,10).

ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серія НОМЕР_3 ( а.с.14 т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_10 (а.с.13 т.1), та
після його смерті відкрилась спадщина
на належну йому 21/200 частку
домоволодіння АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що ОСОБА_10,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є двоюрідним
братом ОСОБА_4 Даний факт сторонами по
справі не оспорюється, тому відповідно
до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не
підлягає.

Згідно відповіді з Першої Луганської
Державної нотаріальної контори після
смерті ОСОБА_10, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3
р. заяву про прийняття спадщини ніхто з
спадкоємців не подавав, Першою
Луганською держнотконторою спадкова
справа не заводилась ( а.с.33,34,212 т.1).

Згідно довідки голови квартального
комітету за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані та мешкають: ОСОБА_4 та
ОСОБА_15 (а.с.121 т.1).

Актом обстеження житлового будинку,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
складеного депутатом райради Войловою
Є.Л., сусідами ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, встановлено, що частина
спірного будинку знаходиться в
аварійному стані (а.с.122-124 т.1, а.с.8-10 т.2),
що також підтверджується актом
санітарно - епідеміологічного
обстеження об'єкта від 30.03.2007р. (а.с.125-126
т.1).

05.09.2006р. ОСОБА_3 шляхом написання
нотаріально посвідченої заяви
запропонувала ОСОБА_4 придбати 21/200
частку житлового будинку, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1 за
10000,00 грн. (а.с.142 т.1).

08.12.2006р. ОСОБА_3 подарувала 21/100 частку
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1 - ОСОБА_9, що
підтверджується договором дарування
частки житлового будинку, посвідченого
приватним нотаріусом Алейніковою К.Л.
(а.с.25 т.2).

Технічний паспорт на садибний
(індивідуальний) житловий будинок, який
розташований за адресою: АДРЕСА_1
станом на 01.12.2066 року виготовлений
ОСОБА_9, розмір частки якої складає 21/100
цього житлового будинку (а.с.73-77 т.3).

10.10.2007р. ОСОБА_9 уклала договір з ТОВ
«Луганське енергетичне об'єднання» про
приєднання до електричних мереж
Луганського філіалу ТОВ «Луганське
енергетичне об'єднання» (а.с.79-80,78 т.3).
Згідно акту прийому виконаних робіт
ОСОБА_9 за розробку технічних умов на
приєднання електроустановок сплатила
грошову суму у розмірі 312 грн. (а.с.82 т.3).

Згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи,
дійсна ринкова вартість 21/100 частки
житлового будинку, який розташований
за адресою: АДРЕСА_1, яка в технічному
паспорті вказана як квартира № 2 (яка
складається з приміщень :11;111;2-3) складає
6964,00 грн., дійсна ринкова вартість 21/200
частки вказаного домоволодіння, яка в
технічному паспорті вказана як
квартира № 2 (яка складається з
приміщень :11;111;2-3) складає 3482,00 грн.
(а.с.223-237 т.1).

20.04.1973 року ОСОБА_10 уклав шлюб з ОСОБА_5,
про що Сєверодонецьким РАГС
Ворошиловградської області видано
свідоцтво про одруження серії НОМЕР_5
(а.с.24 т.4). Згідно відомостей
адресно-довідкового підрозділу УДМСУ у
Луганській області ОСОБА_5
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (
а.с.143 т.5)

Згідно листа Другої Сєверодонецької
державної нотаріальної контори № 108/01-14
від 26.05.2011р., після смерті ОСОБА_10
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 спадщину в
установлений законом строк прийняла
дружина померлого - ОСОБА_5 Свідоцтва
про право на спадщину були видані на
ім'я ОСОБА_5 з урахуванням часток від
яких відмовились інші спадкоємці (а.с.125
т.4).

Згідно відповіді Виконавчого комітету
Луганської міської ради спадкове майно
у вигляді 21/200 частки житлового будинку,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
не визнавалось відумерлим та у
власність територіальної громади м.
Луганська не передавалось (а.с.4 т.5).

З матеріалів спадкової справи, наданої
з Другої Сєверодонецької Державної
нотаріальної контори, вбачається, що
після смерті ОСОБА_10, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про прийняття
спадщини звернулась його дружина -
ОСОБА_5 (а.с.168,171 т.5). ОСОБА_21 та ОСОБА_22
надали заяви про відмову від спадщини
на користь ОСОБА_5 (а.с.169,170 т.5). Згідно
свідоцтва про право на спадщину за
законом ОСОБА_5 отримала спадкове
майно, після смерті свого чоловіка
ОСОБА_10, яке складається з: легкового
автомобіля марки ВАЗ-21013, випуску 1985
року, двигун № НОМЕР_1, кузов № НОМЕР_2,
зареєстрованого Лисичанським МРЕВ
УДАІ Луганської області 23.03.1985 року,
реєстраційний номер НОМЕР_6 (а.с.172 т.5),
грошових внесків з належними
процентами та компенсаціями, які
зберігаються в акціонерному
комерційному інноваційному банку
«Укрсиббанк» м. Сєверодонецька
(т.5,а.с.173), частки квартири,
розташованої в АДРЕСА_2 (а.с.174 т.5).

На підставі ч. 4 ст. 25 ЦК України
цивільна правоздатність фізичної
особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом.

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України
спадщина відкривається внаслідок
смерті особи або оголошення її
померлою.

Згідно ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем
відкриття спадщини є останнє місце
проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці одержують право на
спадкування почергово. Кожна наступна
черга спадкоємців за законом одержує
право на спадкування у разі
відсутності спадкоємців попередньої
черги, усунення їх від права на
спадкування, неприйняття ними спадщини
або відмови від її прийняття, крім
випадків, встановлених статтею 1259
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_5 є
спадкоємицею за законом, яка входить у
першу чергу на право спадкування після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 Померлий
ОСОБА_10 на час своєї смерті був
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2. В
цей час разом з ним проживала та була
зареєстрована за цією адресою і його
дружина ОСОБА_5 ОСОБА_5 у встановлений
законом строк звернулася до
нотаріальної контори з заявою про те,
що вона приймає всю спадщину після
смерті свого чоловіка ОСОБА_10 (а.с.168 т.5).
У зв'язку із тим, що ОСОБА_5 прийняла всю
спадщину після смерті свого чоловіка, у
тому числі також 21/200 частину житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, не відмовлялася в
установленому законом порядку від
всієї спадщини чи її частини, суд
приходить до висновку, що первісні
вимоги позивачки ОСОБА_3 про визнання
за нею права власності на 21/200 спірного
будинку в порядку спадкування за
законом після померлого ОСОБА_10 та
уточнені зустрічні позовні вимоги
ОСОБА_4 про визнання за ОСОБА_4 права
власності в порядку спадкування за
законом на 21/200 частку житлового
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню.

Стосовно вимоги позивачки за
зустрічним позовом ОСОБА_4 про
припинення права власності ОСОБА_3 на
належну їй, на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 23.03.1988
року, 21/200 частку домоволодіння АДРЕСА_1
та передачі цієї частки у власність
ОСОБА_4, суд зазначає наступне.

Кам'янобрідським районним судом м.
Луганська вже розглядалася справа з
приводу спору між тими самими
сторонами, тобто між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
про той самий предмет і з тих самих
підстав, та рішенням суду від 31.12.2004
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 було відмовлено (т.1,а.с.11).
Ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 06.07.2005 року у задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_4 відмовлено
та рішення Кам'янобрідського районного
суду м. Луганська від 31.12.2004 року
залишено без змін (т.1,а.с.12), таким чином
вказане рішення набрало законної сили,
а отже задоволенню зазначена вимога
ОСОБА_4 не підлягає.

Щодо вимоги позивачки за зустрічним
позовом ОСОБА_4 про визнання недійсним
договору дарування 21/100 частки
домоволодіння, яке розташоване за
адресою: АДРЕСА_1 укладеного 08.12.2006р. між
ОСОБА_3 та ОСОБА_9, суд зазначає
наступне.

Статтею 717 ЦК України передбачено, що за
договором дарування одна сторона
передає або зобов'язується передати у
майбутньому другій стороні безоплатно
майно у власність.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 319 ЦК
України власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ст.203 ЦК України:

-зміст правочину не може
суперечить ЦК, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам;

-особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності;

-волевиявлення учасників правочину
має бути вільним і відповідати його
внутрішній волі;

-правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом;

-правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

-правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст.204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний
судом недійсним.

Правочин може бути визнаний
недійсним лише з підстав, визначених
законом.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ст.203 ЦК України. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із
сторін заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Договір дарування від 08.12.2006 року не
суперечить ЦК України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам, особи, які його
уклали мали необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення його
учасників було вільним і відповідало
їх внутрішній волі, договір був
укладений у письмовій формі та
нотаріально посвідчений, спрямований
на реальне настання правових наслідків
у вигляді переходу права власності від
ОСОБА_3 (дарувальниці) до ОСОБА_9
(обдарованого).

Дарування майна іншим особам належить
до виключного права власника майна, що
є предметом договору дарування.

В судовому засіданні було встановлено,
що на момент укладення договору
дарування ОСОБА_3 володіла 21/100 часткою
на законних підставах, а саме, 21/200
частка належала їй на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 23.03.1988 року, право власності
на іншу 21/200 частку визнано за нею
згідно рішення Кам'янобрідського
районного суду м. Луганська від 05.04.2006
року., яке на час укладення договору
дарування набрало законної сили
(т.1,а.с.37) та було скасовано ухвалою
Кам'янобрідського районного суду м.
Луганська лише 14.03.2007р. Крім того,
відповідно до ст. 362 ЦК України, до
укладання вказаного договору
дарування ОСОБА_3 оформила заяву про
повідомлення ОСОБА_4, як учасниці
спільної часткової власності, що має
переважне право купівлі належної
ОСОБА_3 21/100 частки домоволодіння
АДРЕСА_1, про намір продати вказану
частку, надавши при цьому ОСОБА_4
місячний строк для повідомлення про
своє бажання, або відмову придбати
зазначену частку. Приватним нотаріусом
Луганського міського нотаріального
округу Олійник О.М. вказану заяву
ОСОБА_3 передано ОСОБА_4 (т.1,а.с.142), однак
ОСОБА_4 не виявила бажання придбати
вищезазначену часку житлового будинку.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_4
по справі не є власницею майна, яке
передано за договором дарування. Не
була стороною договору дарування.
Оспорюваним договором дарування не
були порушені будь-які речові права
позивачки. Сторони, які уклали договір
дарування, не оспорювали та не
оспорюють договір і з відповідними
позовами до суду не звертались. Крім
того, у судовому засіданні ОСОБА_5, яка
прийняла після смерті свого чоловіка
ОСОБА_10 всю спадщину, в точу числі і
частину спірного житлового будинку,
неодноразово заявляла, що її права не
порушені, вона не оспорює договір
дарування та погоджується із ним, не
має жодних вимог про визнання його
недійсним до ОСОБА_3 та ОСОБА_9

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Згідно ст.. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які береуть участь у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що договір дарування від 08.12.2006 року
укладений на законних підставах, є
таким, що не порушив майнових прав
ОСОБА_4, яка не мала права власності на
подаровану частку домоволодіння та на
теперішній час підстави для визнання
за нею права власності на цю частку
також відсутні.

Виходячи з вищезазначеного, суд вважає,
що оскільки при укладені договору
дарування від 08.12.2006 року права ОСОБА_4
ніяким чином не порушені, підстав для
задоволення її вимоги про визнання
зазначеного договору недійсним немає.

Щодо вимог позивачки ОСОБА_4 про
визнання технічного паспорту
недійсним суд зазначає наступне.

Згідно ст. 26 ЦПК України у справах
позовного провадження особами, які
беруть участь у справі є сторони, треті
особи, представники сторін та третіх
осіб, тобто сторонами у цивільному
процесі є особи, матеріально-правовий
спір між якими є предметом вирішення у
цивільному судочинстві.

Згідно ст.30 ЦПК України сторонами в
цивільному процесі є позивач та
відповідач.

Позивачем і відповідачем можуть бути
фізичні і юридичні особи, а також
держава. Позивачем є та зі сторін у
процесі, яка звернулася до суду,
вважаючи, що її права порушено або
оспорюють ся.

Відповідачем є та зі сторін у процесі,
яка притягується судом до відповіді за
позовом, тому що на неї вказує позивач,
як порушника свого права, а тому у разі
задоволення позову саме на відповідача
покладається обов`язок поновити
порушене право позивача.

Згідно ст.ст.27,31,33 ЦПК України право
визначати відповідача у справі та
проводити його заміну або залучення у
якості співвідповідача належить
позивачеві.

Тобто, лише за клопотанням позивача, не
припиняючи розгляду справи, суд може
замінити первісного відповідача
належним відповідачем, якщо позов
пред`явлено не до тієї особи, яка має
відповідати за позовом, або залучити до
участі у справі іншу особу як
співвідповідача. За своєю ініціативою
суд не може цього зробити.

ОСОБА_4, заявляючи уточнені позовні
вимоги про визнання технічного
паспорту на індивідуальний житловий
будинок, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, наданий власнику 21/100 частини
зазначеного будинку ОСОБА_9, не
визначає відповідача, у судовому
засіданні клопотання про залучення до
участі у справі іншої особи як
співвідповідача не заявляла.

Суд приходить до обгрунтованого
висновку про необхідність відмови
позивачці ОСОБА_4 у задоволенні її
вимог про визнання технічного паспорту
недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 38 ЦПК України сторона,
третя особа, особа, яка відповідно до
закону захищає права, свободи чи
інтереси інших осіб, а також заявники
та інші заінтересовані особи в
справах окремого провадження (крім
справ про усиновлення) можуть брати
участь у цивільній справі особисто
або через представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦПК
України повноваження представників
сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, мають бути посвідчені
такими документами:

1) довіреністю фізичної особи;

2) довіреністю юридичної особи
або документами, що посвідчують
службове становище і повноваження її
керівника;

3) свідоцтвом про народження
дитини або рішенням про призначення
опікуном, піклувальником чи
охоронцем спадкового майна.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 не мала
повноважень щодо представництва
інтересів ОСОБА_5, не мала належним
чином оформленої довіреності, ОСОБА_5 у
судовому засіданні відмовилась від
будь-яких вимог та не уповноважувала
ОСОБА_4 на представництво своїх
інтересів, тому ОСОБА_4 не могла
заявляти самостійні позовні вимоги від
імені ОСОБА_5 та просити визнати за
ОСОБА_5 право власності на спадщину за
законом на 21/200 частку житлового
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1, яка залишилась після смерті
ОСОБА_10, тому у задоволенні цих вимог
ОСОБА_4 необхідно відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 про
припинення права власності ОСОБА_5 на
частину спірного будинку та передання
ОСОБА_4 у власність 21/200 частину
спірного домоволодіння з виплатою
ОСОБА_5, суд також приходить до висновку
про їх необґрунтованість, у зв`язку із
чим у їх задоволенні необхідно
відмовити.

ОСОБА_5 є спадкоємицею за законом
після померлого ОСОБА_10, яка у
встановлений законом строк прийняла
спадщину, та як вбачається з її
письмових пояснень та особистих
пояснень наданих у судовому засіданні
вона неодноразово зазначала, що не
претендує на спадщину, відкриту після
смерті чоловіка, у вигляді 21/200 частки
домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. Також ОСОБА_5
зазначила, що ОСОБА_10 мав намір
оформити право власності на 21/200 частку
вказаного домоволодіння на свою
племінницю ОСОБА_3, у зв'язку із чим,
передав їй всі документи на належну
йому частку домоволодіння, але за життя
не встиг оформити усі необхідні
документи, тому вважає, що немає
підстав вважати, що договір дарування
21/100 частки домоволодіння, яке
розташоване за адресою: АДРЕСА_1 є
недійсним, тому вважає необхідним
залишити 21/100 частку спірного
домоволодіння у користуванні ОСОБА_9

Згідно ст.17 Загальної декларації прав
людини, прийнятої і проголошеної
резолюцією 217 Генеральної Асамблеї ООН
від 10 грудня 1948 року кожна людина має
право володіти майном як одноособово,
так і разом з іншими. Ніхто не може бути
безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст. 365 ЦК України право особи на
частку у спільному майні може бути
припинене за рішенням суду на підставі
позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі,

2) річ є неподільною,

3) спільне володіння і
користування майном є неможливим,

4) таке припинення не завдасть
істотної шкоди інтересам співвласника
та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення
права особи на частку у спільному майні
за умови попереднього внесення
позивачем вартості цієї частки на
депозитний рахунок суду.

Вимоги позивачки за зустрічним позовом
ОСОБА_4 про витребування майна у ОСОБА_9,
про зняття її з реєстрації з місця
мешкання не підлягають задоволенню, за
необґрунтованістю.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_9 є власницею 21/100 частки
домоволодіння АДРЕСА_1, на відчуження
цієї частки та отримання за неї
грошової компенсації не згодна. ОСОБА_9
зареєструвала своє право власності у
органах МКП БТІ м. Луганська та
отримала відповідний технічний
паспорт на 21/100 частку житлового
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.72,73-77 т.3), уклала договір з
ТОВ «Луганське енергетичне об'єднання»
про приєднання до електричних мереж
Луганського філіалу ТОВ «Луганське
енергетичне об'єднання» (а.с.79-80,78 т.3), що
свідчить про її намір використовувати
належну їй частку будинку для
проживання. 21/100 частка житлового
будинку є значною для ОСОБА_9,
припинення її права власності та
зняття з реєстрації спричинить значну
шкоду її правам, оскільки вона
зареєстрована за вказаною адресою та
іншого житла не має.

Крім того, суд вважає за необхідне
повернути сплачену ОСОБА_4 суму
вартості 21/100 частки домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
визначену висновком судової
будівельно-технічної експертизи № 2233/23
від 18.03.2009 року у розмірі 6964 гривні
(т.1,а.с.241, т.4, а.с.69)

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.25,203,204,215,319, 365,717,
1216,1217,1218,1220,1221,1258,1261 ЦК України,
ст.ст.3,10,11, 26,27,30,31,33,38,42,60, 212- 215 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісних позовних вимог
ОСОБА_3 відмовити за необґрунтованістю.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_4 відмовити за
необґрунтованістю.

Повернути ОСОБА_4 суму вартості 21/200
частки домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 3482 (три
тисячі чотириста вісімдесят дві)
гривні, сплачену нею на розрахунковий
рахунок - НОМЕР_7, МФО: 804013 по квитанції
№ 1900381 від 07.04.2009 року.

Повернути ОСОБА_4 суму вартості 21/200
частки домоволодіння, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, у розмірі 3482 (три
тисячі чотириста вісімдесят дві)
гривні, сплачену нею на розрахунковий
рахунок - НОМЕР_7, МФО:804013 по квитанції №
2000541 від 07.12.2010р.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Луганської області
через Кам'янобрідський районний суд м.
Луганська шляхом подання апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Н.В.Бойко