У Х В А Л А

17 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А., суддів:
Євграфової Є.П.,Завгородньої І.М.,
Журавель В.І.,Ситнік О.М.,розглянувши
заяву Приватного підприємства
«Форма-Пласт» про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного
підприємства «Форма-Пласт» про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, у якому зазначав, що 01
серпня 2011 року він був звільнений з
посади слюсаря механіко-складальних
робіт Приватного підприємства
«Форма-Пласт» (далі - ПП «Форма-Пласт») у
зв'язку зі скороченням штату на
підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Вважав, що звільнення відбулося з
порушенням норм трудового
законодавства, а саме: його не було
попереджено у двомісячний строк про
майбутнє звільнення, не було
запропоновано іншу роботу, з наказом
про звільнення позивач ознайомлений не
був, розрахунок при звільненні не
отримував та продовжував працювати на
підприємстві до 08 серпня 2011
року.

Просив поновити його на роботі на
посаді слюсаря механіко-складальних
робіт та стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 01 серпня 2011 року до дня
поновлення на роботі.

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 05
листопада 2012 року позов задоволено.
Поновлено ОСОБА_6 на роботі у ПП
«Форма-Пласт» на посаді слюсаря
механіко-складальних робіт. Стягнуто з
ПП «Форма-Пласт» на користь ОСОБА_6
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 01 серпня 2011 року по 30 жовтня
2012 року у розмірі 29 596 грн 56 коп.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Рішенням апеляційного суду м.
Севастополя від 13 червня 2013 року
рішення Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 05 листопада 2012
року скасовано, у задоволенні позову
про поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу відмовлено. Змінено дату
звільнення ОСОБА_6 з посади слюсаря
механоскладальних робіт за п. 1 ч. 1 ст.40
КЗпП України з 01 серпня 2011 року на 01
жовтня 2011 року. Стягнуто з ПП
«Форма-Пласт» на користь ОСОБА_6
середній заробіток за період з 01 серпня
по 01 жовтня 2011 року у розмірі 3840 грн. без
утримання податків та інших
обов'язкових платежів.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 листопада 2013
року рішення апеляційного суду м.
Севастополя від 13 червня 2013 року
скасовано, рішення Гагарінського
районного суду м. Севастополя від 05
листопада 2012 року залишено в силі.

У січні 2014 року ПП «Форма-Пласт»
звернулося до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ із заявою про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 листопада 2013
року з підстав неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме: ст. 124 Конституції України, ст. ст.
24, 40, 236 КЗпП України.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник наводить:

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах та встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Відповідно до п. 7 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 11 від 30
вересня 2011 року «Про судову практику
застосування статей 353-360 Цивільного
процесуального кодексу України»
постановлення касаційною інстанцією
ухвали про скасування рішення судів
нижчих інстанцій із передачею справи
на новий розгляд не означає
остаточного вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу V ЦПК, і
на них не може здійснюватися посилання
на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК.

Ухвалою Верховного Суду України від 27
січня 2010 року рішення суду апеляційної
інстанції скасовано, справу передано
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Вказана ухвала не може бути підставою
перегляду в порядку, передбаченому
главою 3 розділу V ЦПК.

Скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанції та залишаючи в силі рішення
суду першої інстанції, Вищий
спеціалізований суд України з розгляду
цивільних і кримінальних справ в
ухвалі від 06 листопада 2013 року,
яку просить переглянути заявник,
керувався тим, що на день звільнення
ОСОБА_6 його посада слюсаря
механіко-складальних робіт була
передбачена штатним розкладом, а тому
фактично зміни в організації роботи
підприємства не відбулися та підстав
для звільнення позивача за п. 1 ст. 40
КЗпП України у відповідача не було.

Скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанції та залишаючи в силі рішення
суду першої інстанції про часткове
задоволення позову, Верховний Суд
України в ухвалі від 04 серпня 2010 року
керувався тим, що відповідачем не було
повністю дотримано порядок звільнення
позивачки, а саме: не запропоновано
переведення на іншу роботу, не надано
список наявних вакантних місць на
підприємстві, що не дало їй змоги
самостійно прийняти чи відмовитись від
запропонованої посади.

Скасовуючи рішення суду апеляційної
інстанції та залишаючи в силі рішення
суду першої інстанції про відмову у
позові, Вищий спеціалізований суд
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в ухвалі від 17
квітня 2013 року керувався тим, що
позивачу не було запропоновано
переведення на іншу посаду - лікаря із
загальної гігієни, оскільки він не мав
відповідної кваліфікації, яка б дала
можливість займати таку посаду, тому
підстави для скасування наказу про
звільнення відсутні.

Згідно із п. 6 Постанови під судовими
рішеннями у подібних правовідносинах
слід розуміти такі, де тотожними є
предмет спору, підстави позову, зміст
позовних вимог та встановлені судом
фактичні обставини, а також має місце
однакове матеріально-правове
регулювання спірних правовідносин.
Зміст правовідносин із метою
з'ясування їх подібності в різних
судових рішеннях суду (судів)
касаційної інстанції визначається
обставинами кожної конкретної справи.

Колегія суддів не вбачає неоднакове
застосування судами касаційних
інстанцій одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
оскільки обставини справ не є
подібними, а доводи заявника
стосуються переоцінки доказів.

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою ПП
«Форма-Пласт» про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 06 листопада 2013 року слід
відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_6
до Приватного підприємства
«Форма-Пласт» про поновлення на роботі
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, за заявою
Приватного підприємства «Форма-Пласт»
про перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 06 листопада
2013 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.А.
Горелкіна Судді: Є.П.
Євграфова В.І. Журавель І.М. Завгородня
О.М. Ситнік