Єдиний унікальний номер 270/1514/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3771/2014
Головуючий в 1 інстанції Неженцева О.В.
Доповідач: Зайцева С.А.
„29 " квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області у
Головуючого: Маширо О.П.
Суддів: Баркова В.М., Зайцевої С.А.
При секретарі: Сачко І.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційну
скаргу прокурора м. Макіївки Донецької
області на рішення Центрально -
Міського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 27 березня 2013 року
по цивільній справі за позовом ОСОБА_1
до Макіївської міської ради про
визнання права власності на нерухоме
У березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом до
відповідача Макіївської міської
ради,мотивуючи свої вимоги тим,що у 1982
році без відповідного дозволу та
проектної документації побудував
гараж розміром 3,25 м. на 5,90 м., загальною
площею 15,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1. За
наслідками проведеної технічної
інвентаризації КП « БТІ м. Макіївки» 25
листопада 2009 року було складено
технічний паспорт, а 19 жовтня 2010 року КП
« Градарпроект» склало звіт про
технічне обстеження та можливість
подальшої експлуатації цього
нерухомого майна. Згідно висновку № 63
від 15 січня 2010 року управління МНС в м.
Макіївці було встановлено
відповідність цього об'єкту діючим
будівельним нормам та правилам
протипожежної безпеки. Питання про
надання земельної ділянки в оренду, як
свідчить відповідь відділу по
регулюванню земельних відносин
Макіївської міської ради від 05 березня
2010 року, може бути вирішено лише після
визнання права власності на гараж.
Просив визнати за ним право власності
на вказаний гараж.
Рішенням Центрально - Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 27 березня 2013 року позов
ОСОБА_1 - задоволено : визнано за ОСОБА_1
право власності на гараж (літера А-1)
розміром 3,25 м на 5,90 м., загальною площею
15,70 кв.м., який розташований за адресою:
АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі прокурор м.
Макіївки Донецької області просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове,
яким в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити. В обгрунтування доводів
посилається на неправильне
застосування судом норм матеріального
права.

У судовому засіданні апеляційного суду
представник прокуратури Донецької
області підтримав доводи апеляційної
скарги .

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 у
судове засідання апеляційного суду не
з*явилися,належним чином були
повідомлені про час та місце розгляду
справи,шляхом отримання
телефонограм,зареєстрованих в журналі
телефонограм № 1 за №№ 561,560(а.с.81,82) та
судової повістки,про що свідчить
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення (а.с.83).
Представник позивача ,що діє за
довіреністю ОСОБА_3 двічі надавав заяви
про відкладення розгляду справи через
неможливість явки у судове засідання
ОСОБА_1 через стан здоров*я,проте
жодного належного документу суду не
надано (а.с.66,84).

Від представника Макіївської міської
ради надійшла заява про можливість
розгляду справи у відсутності
представника (а.с.75).

Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи , не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю -
доповідача,пояснення представника
прокуратури,дослідивши матеріали
справи, перевіривши доводи скарги,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню,а рішення
суду - скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову з таких підстав.

Згідно п.2. ч.1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог .

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 побудовано без відповідного
проекту із шлакобетонних блоків гараж
розміром 3,25 м. на 5,90 м, загальною площею
15,70 кв.м.,який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с. 7-11).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
посилався на ст.376 ЦК України та виходив
з того,що позивач обґрунтовано просив
визнати за ним право власності на
самочинно збудований гараж .

Проте з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитися не
можна,оскільки вони не відповідають
фактичним обставинам справи та
вимогам норм матеріального права.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

За загальним правилом, особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього (ч. 2
ст. 376 ЦК). Відповідно до вимог ст. 376 ЦК
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 375 ЦК
право власника на забудову
здійснюється ним за умови додержання
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

У зв'язку із цим, норми ч. 3 ст. 376 ЦК
можуть бути підставою для задоволення
позову про визнання права власності на
самочинно збудований об'єкт
нерухомості лише тоді, коли при
відсутності права на забудову
земельної ділянки на момент подання
позову позивачем було здійснено
самочинне будівництво з додержанням
архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних, протипожежних
та інших норм і правил.

Однак суд зробив помилкові висновки не
врахувавши змісту вищенаведених норм,
якими встановлені певні умови, за
дотримання яких можливе визнання за
особою права власності на самочинно
збудоване нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів
справи земельна ділянка, розташована
за адресою: АДРЕСА_1 у встановленому
законом порядку у власність або
користування під уже збудований
самочинно гараж ОСОБА_1 належним чином
передана не була.

Вирішуючи спір, суд не врахував, що
відповідно до ст. 301 Закону від 20 квітня
2000 р. N 1699-III "Про планування і забудову
територій" та ст. 18 Закону від 16
листопада 1992 р. N 2780-XII "Про основи
містобудування", в редакції які були
чинними на момент виникнення спірних
правовідносин, будівництво об'єктів
містобудування незалежно від форм
власності здійснювалося з дозволу
відповідних рад, які могли делегувати
це право відповідним виконавчим
органам; та закінчені будівництвом
об'єкти підлягають прийняттю в
експлуатацію в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
вересня 2004 р. N 1243, прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів полягає у підтвердженні
державними приймальними комісіями
готовності до експлуатації об'єктів
нового будівництва, зокрема, як
житлово-громадського, так і
виробничого призначення, інженерних
мереж та споруд, їх
інженерно-технічного оснащення
відповідно до проектної документації,
нормативних вимог, вихідних даних на
проектування.

Суд не врахував зазначених вимог
закону та не встановив відведення
земельної ділянки, факту прийняття
спірного майна до експлуатації в
установленому законодавством порядку,
й наявності в позивача належно
затвердженого проекту будівництва.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 15
ЦК, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на
захист свого цивільного права лише в
разі його порушення. Проте судом першої
інстанції встановлено, що порушене
позивачем у суді питання не було
предметом розгляду компетентного
державного органу, та відсутні
обставини, які б давали підставу
вважати про наявність спору про право.

У той же час, якщо право позивача не
визнається іншою особою рішення якого
чи його відсутність впливають на права
позивача, то такі дії, рішення чи
відмова його прийняти може бути
предметом судового розгляду, за
позовом про оскарження правомірності
таких дій.

З досліджених матеріалів справи
вбачається,що ОСОБА_1 звертався до
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у Донецькій
області з проханням вирішити питання
про прийняття в експлуатацію та
оформлення права власності на зведений
ним гараж. Проте, зазначений орган не є
органом, уповноваженим на здійснення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та видачу свідоцтв про
право власності.

Задовольняючи позов ,судом першої
інстанції не враховано, що визнання в
судовому порядку права власності на
річ за загальним правилом є способом
захисту наявного цивільного права,а не
підставою його виникнення.

За таких обставин, суд першої
інстанції належним чином не визначився
з характером спірних правовідносин,
дійшов висновку про задоволення позову
з порушенням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги
обгрунтовані та заслуговують на увагу.

Таким чином судом першої інстанції
при ухваленні рішення було порушено
вимоги матеріального та
процесуального права, тому рішення
суду на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову .

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд -

В И
Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу прокурора м.
Макіївки Донецької області -
задовольнити .

Рішення Центрально - Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 27 березня 2013 року
скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Макіївської міської ради про визнання
права власності на нерухоме майно
відмовити.

Рішення набирає законної сили
з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути
подана безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цим рішенням.

Головуючий:

Судді: