Справа № 622/1193/12
Ружинський районний суд
Житомирської області
Ружинський районний суд Житомирської
головуючого- судді Грека
при секретарі- Кащук Л.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Ружині обєднану
цивільну справу за позовом
Про розподіл майна подружжя.
24 липня 2012 року ОСОБА_1
звернулася з позовом до суду про
розподіл спільно нажитого майна
29 липня 1995 року між позивачкою та
відповідачем ОСОБА_2 був укладений
шлюб, який зареєстрований в відділі
реєстрації актів цивільного стану
Від шлюбу мають двох неповнолітніх
дочок: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
Згідно рішення Ружинського районного
суду Житомирської області від 31 травня
2012 року шлюб між ними розірвано.
За період шлюбу ними за спільні кошти
був побудований житловий будинок з по
господарськими будівлями, який
розташований по АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом на право
особистої власності на жилий будинок,
яке видане на ім»я відповідача ОСОБА_2.
Свідоцтво видане на підставі рішення
виконкому Ружинської селищної ради
народних депутатів від 30.03. 2001 року.
А, тому позивачка просить виділити у
власність відповідачеві ОСОБА_2 -
кімнату №8 площею 31,5 кв.м. у будинку,
згідно Технічного паспорта на житловий
будинок. Технічна можливість
варіанту виділення кімнати
відповідачу для автономного
проживання є, оскільки одна із сторін,
що виходить на подвір'я не є несучую.
Виділити у власність відповідачеві
ОСОБА_2 - гараж площею 25 кв.м.
Погріб площею - 24 кв.м. залишити в
загальному користуванні.
Визначити відповідачеві час
необхідний на облаштування виділеної
житлової площі в натурі для
автономного проживання до 1 жовтня 2012
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 частину витрат на
лікування доньки ОСОБА_3 витрачених нею
з кредитних карток в сумі 4352 гривні до 1
листопада 2012 року.
Стягнути з відповідача судові витрати
Позивачка просить виділити її у
власність згідно технічного паспорту
підсобні приміщення загальною площею
Коридор площею 16,5 кв.м.
Кухню площею 17,7 кв.м.
Кладову площею 2,1 кв.м
Ванну кімнату площею 6,3 кв.м
Котельня площею 4,3 кв.м.
Житлові приміщення загальною площею 75,3
Житлова кімната площею 32,5 кв.м.
Житлова кімната площею 21,4 кв.м.
Житлова кімната площею 21,4 кв. м.
До суду звернулася ОСОБА_3, яка
народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Ружин,
Ружинського району. З часу народження
вона постійно проживала і живе зі
своїми батьками. ЇЇ батьки: батько -
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за
адресою: АДРЕСА_1.; мати - ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_3, проживає за адресою:
АДРЕСА_1. Батьки розлучилися, батько
сплачує матері аліменти на неї та
неповнолітню сестру. ОСОБА_3 одружена,
має дитину ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.
А, тому просить визнати її право
власності на частину майна, що
перебуває у спільній сумісній
власності її батьків при поділі;
відійти від початку рівності розміру
часток майна батька і матері при поділі
майна, що є об'єктом їх права спільної
сумісної власності; спонукати батьків
при поділі житлового будинку виділити
їй (її сім»ї) в рівних частках від
кожного жилу площу по 21,4 м.кв., а всього
42,8 м. кв.; залишити за нею при поділі
рухомі речі від кожного з батьків з
урахуванням їх значимості, можливостей
використання певних речей для
задоволення інтересів малолітньої
дитини - навчання та виховання;
залишити в загальному користуванні її
матері , її сім»ї нежилі приміщення:
коридор, кухню, ванну кімнату.
В суд позивачка та її представник
зявилися позовні вимоги просять
В судове засідання позивачка ОСОБА_3
не зявилася надіслала заяву справу
слухати у її відсутність позовні
вимоги задовільнити.
В судове засіданні представник
відповідча зявився позовні вимоги щодо
розподілу спільно нажитого майна між
позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просив
задовільнити відповідно до висновку
експерта від 10.04.2013 року за №
598/12-25/2739/13-42 до другого варіанту
розподілу житлового будинку АДРЕСА_1.
Та просив стягнути витрати за
проведення судово- будівельної
експертизи в сумі 3530. 88 грн. та
виготовлення технічного паспорта на
житловий будинок з погосподарськими
будівлями по АДРЕСА_1, Бердичівським
МБТІ в сумі 600 грн.
Суд, вислухавши позивачку,
представника позивачки, представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи та надані докази, вважає, що
позов підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.
Правовідносини між сторонами по справі
є цивільно-правовими та урегульовані
положеннями Цивільного Кодексу
України та Сімейним Кодексом України.
11.10.2012 року Ружинським районним судом
Житомирської області винесено ухвалу
про обєднання в одне провадження
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна та справу за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_1 про захист прав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
з липня 1995 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, який рішенням
Ружинського районного суду від 31
травня 2012 року було розірвано.
Під час перебування у шлюбі сторонами
було набуте майно, а саме: житловий
будинок з по господарськими будівлями,
який розташований за адресою: АДРЕСА_1,
що було оформлено згідно свідоцтва про
право власності від 17. 04.2001 року
виконкомом Ружинської селищної ради
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно.
Відповідно до чинного законодавства,
загальною спільною власністю чоловіка
і жінки є нажите ними в період шлюбу
рухоме і нерухоме майно, що може бути
об'єктом права приватної власності,
крім майна нажитого кожним з чоловіка і
жінки за час їхнього роздільного
проживання при фактичному припиненні
01.11.2012 року ухвалою Ружинського
районного суду Житомирської області
призначено будівельну експертизу в
якій зокрема ставляться питання про
розподіл житлового будинку та
господарських будівель, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та
зареєстрований згідно технічного
паспорта та будівельного паспорта за
ОСОБА_2. Оплату за проведення
експертизи покладено на відповідача
15.04.2013 року до суду надійшов висновок
експерта від 10.04.2013 року КНДІСЕ з
результатами проведення судової
будівельно- технічної експертизи.
Позивачка та представник позивачки не
погодилися з висновком експерта
вказавши що відповідно до технічного
паспорта на садибний ( індивідуальний )
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не
вірно вказано характеристику будинку,
по господарських будівель та споруд.
Представником позивачки заявлено
клопотання до суду про проведення
повторної технічної інвентаризації
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1,
судом дане клопотання було задоволено.
Працівниками КП « Бердичівське
міжміське бюро технічної
інвентаризації « Житомирської
обласної ради з виїздом на місце було
оглянуто житловий будинок з по
господарськими будівлями за
вищевказаною адресою та виготовлено
11.09.2013 року технічний паспорт з
усунутими недоліками.
03 грудня ухвалою Ружинського районного
суду Житомирської області призначено
додаткову будівельну експертизу на
вирішення якої ставляться питання про
розподіл житлового будинку та
господарських будівель, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та
зареєстрований згідно технічного
паспорта та будівельного паспорта на
ОСОБА_2. Оплату за проведення
експертизи покладено на відповідача
Відповідно до повідомлення КНДІСЕ від
25.03.2014 року вбачається, що
запропонований термін проведення
експертизи не погоджено та попередня
оплата за проведення експертизи не
виконана, а ухвала суду від 03.12.2013 року
залишається без виконання.
А, тому суд позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл житлового будинку
з по господарськими будівлями, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
задовольняє кожному по ? частині без
В позовній вимозі про стягнення з
відповідача ОСОБА_2 на користь
позивачки ОСОБА_1 частину витрат на
лікування дочки ОСОБА_3 витрачених
позивачкою з кредитних карточок в сумі
4352 грн. до 01.11.2012 року суд відмовляє за
безпідставністю так як це не
підтверджуються документально згідно
В позовних вимогах ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про захист прав а саме:
про визнання за позивачкою права
власності на частину майна із майна що
перебуває у спільній сумісній
власності її батьків при поділі.
Відійти від початку рівності розміру
часток майна батька і матері при поділі
майна, що є об'єктом їх права спільної
сумісної власності. Спонукати батьків
при поділі житлового будинку виділити
позивачці ( її сім»ї ) в рівних частках
від кожного жилу площу по 21.4 кв.м., а
всього 42.8 кв.м. залишити за позивачкою
при поділі рухомі речі від кожного з
батьків з урахуванням їх значимості.
Можливостей використання певних речей
для задоволення інтересів малолітньої
дитини - навчання та виховання.
Залишити в загальному користуванні
нежилі приміщення: коридор, кухню,
З уточненням позовних вимог до
позовної заяви про захист права від
28.09.2012 року ( арк. сп. 118-119 ) позивачка
просить: здійснити примусовий обмін
жилих кімнат, а саме пересилити її в
кімнату № 1-8 площею 31.5 кв.м. пересилити
відповідача ОСОБА_2 до кімнати № 1-9,
площею 21.4 кв.м. Стягнути з відповідачів
в рівних частках на користь позивачки
судові витрати в сумі 234.70 грн.
В даних позовних вимогах позивачки
ОСОБА_3 про захист її права суд
відмовляє повністю за безпідставністю.
Згідно з положеннями ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям під час шлюбу,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, навіть якщо один із них не
мав самостійного заробітку.
Набуття майна за час шлюбу створює
презумпцію виникнення права спільної
сумісної власності, що означає, що ні
дружина, ні чоловік не зобов'язанні
доводити наявність права спільної
сумісної власності на майно, набуте
ними у шлюбі, оскільки воно вважається
таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбане під час шлюбу, то
реєстрація прав на нього лише на ім'я
одного з подружжя не спростовує
презумпції належності його до спільної
сумісної власності подружжя, тобто
якщо у відповідному документі
власником чи набувачем вказано лише
чоловіка, це ще не означає, що він є
одноосібним власником майна.
Об'єктами права спільної сумісної
власності подружжя можуть бути
будь-які речі, за винятком тих, які
виключені з цивільного обороту. Річ - це
об'єкт матеріального світу, саме
предмети якого є об'єктом права
Подружжя володіє, користується та
розпоряджається майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності
на рівних засадах, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними,
відповідно до положень ст. 63 СК України.
Дружина та чоловік з часу реєстрації
шлюбу мають право на поділ набутого
ними майна як під час перебування у
шлюбі, так і після його розірвання.
Ст. 69 СК України передбачено, що дружина
та чоловік мають право на поділ майна,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності. Кожен із
співвласників має право на поділ
Поділ всього майна, яке було спільною
сумісною власністю подружжя, або лише
певної речі, означає припинення щодо
нього режиму об'єкта права спільної
При визначені розміру часток майна
дружини та чоловіка суд керується ст. 70
СК України, відповідно до положень якої
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
Частиною 1 статті 71 СК України
встановлено, що майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом.
Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України „Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя" № 11 від 21.12.2007р., вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення ведення спільного
господарства, з`ясувати джерело і час
Виходячи з вищезазначеного, суд
вважає, що майно, а саме житловий
будинок з по господарськими будівлями
по АДРЕСА_1 побудований за час шлюбу є
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та підлягає поділу між
ними в рівних частках, так як іншого у
судовому засіданні доведено не було.
Представник позивачки ОСОБА_8, просив
відступити від засади рівності часток
подружжя, посилаючись на те, що вданому
житловому будинку проживає ОСОБА_3 з
неповнолітньою дитиною.
Дійсно при вирішенні спору про поділ
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, суд
згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих
випадках може відступити від засади
рівності часток подружжя, враховуючи
обставини, що мають істотне значення
для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування). Під обставинами, що мають
істотне значення для справи, потрібно
розуміти не тільки випадки, коли один
із подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки
коли один із подружжя не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
Вирішуючи справу по суті, суд не
відступає від засади рівності часток
подружжя, оскільки матеріали справи не
містять жодних відповідних доказів для
зменшення частки будь-кого з подружжя.
Тому суд, виходячи з наведених вимог
закону та керуючись роз`ясненнями
Постанови Пленуму Верховного суд
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ право
на шлюб, розірвання шлюбу, визнання
його недійсним та поділ майна
подружжя», вважає, що по даній справі
слід застосувати засади рівності
Відповідно ст.ст. 355 ч.1, 356 ч.1 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності ( спільне
майно). Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 368 ЦК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом. Майно, набуте в
результаті спільної праці та за
спільні грошові кошти членів сім'ї, є
їхньою спільною сумісною власністю,
якщо інше не встановлено договором,
укладеним у письмовій формі.
Статтею 372 ЦК України визначено, що
майно, яке є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними. У разі поділу майна, що є у
спільній сумісній власності,
вважається, що частки співвласників у
праві спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом. За
рішенням суду частка співвласника може
бути збільшена або зменшена з
урахуванням обставин, які мають
істотне значення. У разі поділу майна
між співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється. Договір про поділ
нерухомого майна, що є у спільній
сумісній власності, укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню.

Згідно ст. 10 Цивільного процесуального
Кодексу України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

В порушеня норм даних статей позивач не
надав суду належних та допустимих
доказів існування предметів
домашнього вжитку (меблі, побутова
техніка та інш.), які знаходяться у
житловому будинку за адресою АДРЕСА_1,
таким чином дана вимога є недоведеною
та безпідставною.

Суд, виконавши всі вимоги
цивільно-процесуального, сімейного
законодавства і всебічно перевіривши
обставини, вирішив справу у
відповідності з нормами матеріального
права, що підлягають застосуванню до
даних правовідносин.

Разом з тим, при вирішенні спору суд
враховує положення ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що
рішення суду повинно бути законним і
обгрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

На підставі викладеного і керуючись
ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212, 213, 214, 215, 223, 293, 294
ЦПК України, ст. ст. 60, 62, 63, 67, 69, 70, 71 СК
України, суд, -

В И Р І Ш И
В :

Позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна
подружжя задовільнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частку житлового будинку з
погосподарськими будівлями, що
розташованні по АДРЕСА_1, без виділення
в натурі.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частку житлового будинку з
погосподарськими будівлями, що
розташованний по АДРЕСА_1, без
виділення в натурі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5,
зареєстрованого АДРЕСА_1, проживаючого
АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1,
на користь

ОСОБА_1 жительки АДРЕСА_1

понесені по справі судові витрати в
сумі 313,35 грн. ( триста тринадцять
гривень 35 коп.)

Визнати частково недійсним свідоцтво
про право власності ОСОБА_2 на житловий
будинок з погосподарськими будівлями
виданого виконкомом Ружинської
селищної ради 17.04.2001 року та
зареєстрованого у книзі № 9 за реєстром
№ 2040, 08.05.2001 року.

В решті позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про захист прав
відмовити повністю.

З повним рішенням суду сторони можуть
ознайомитися 05.05.2014 року.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Апеляційну скаргу на рішення суду може
бути подано протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, яка не була
присутня в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
М. М. Грек.