Справа №489/9205/13-ц 08.04.2014 08.04.2014 08.04.2014
Провадження №22-ц/784/825/14
Головуючий у 1-й інстанції Губницький
Доповідач апеляційного суду Яворська
08 квітня 2014 року
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Базовкіної Т.М.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання -
за участю: представника відповідачки -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
представника відповідачки ОСОБА_3 -
на рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 10 січня 2014 року
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення
порядку користування квартирою,
У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом до ОСОБА_3 про визначення
порядку користування квартирою.
Позивач зазначав, що рішенням
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 червня 2012 року за ним та
відповідачкою визнано право власності
по 1/2 частці кожному на квартиру
Між тим, домовленостей щодо порядку
користування ними до теперішнього
Посилаючись на вказане, просив з
урахуванням розміру часток кожного із
співвласників визначити порядок
користування квартирою за
вищевказаною адресою.
Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 10 січня 2014 року
позов задоволено. Постановлено
визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши у
користування ОСОБА_3 житлову кімнату
площею 15.8 кв.м., ОСОБА_3 житлову кімнату
площею 18.1 кв.м. Приміщення коридору
площею 10.8 кв.м., кухні площею 9.8 кв.м.,
вбиральні площею 1.5 кв.м., ванної площею
3.1 кв.м., балкону площею 1.7 кв.м. залишити
у спільному користуванні сторін.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_3 114
грн.70 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі представник
відповідачки ОСОБА_3 - ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просив рішення
скасувати та ухвалити нове з
врахуванням висновків
будівельно-технічної експертизи.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представника відповідачки,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Із матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі з 30
березня 2007 року по 17 серпня 2010 року (
а.с.7,8).

За договором купівлі-продажу від 17
квітня 2008 року ОСОБА_3 придбала
квартиру АДРЕСА_1 ( а.с.35).

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 26 червня 2012 року вказане
нерухоме майно визнано спільною
сумісною власністю подружжя. За кожним
із них визнано право власності по 1/2
частці даної квартири ( а.с.7,8).

Як вбачається із копії технічного
паспорту, загальна площа квартири
АДРЕСА_1 становить 60.8 кв.м., житлова - 33.9
кв.м., і складається з двох ізольованих
житлових кімнат житловою площею 18.1 кв.м
і 15.8 кв.м. та допоміжних приміщень:
кухні площею 9.8 кв.м., ванної кімнати
площею 3.1 кв.м., вбиральні площею 1,5
кв.м., коридору площею 10.8 кв.м. Квартира
обладнана балконом площею 1.7 кв.м.,

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною часткової
власністю.

Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно у цілому.

Статтею 358 ЦК України передбачено, що
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками зі їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Виділені у користування приміщення
можуть не завжди точно відповідати
належним співвласникам часткам, при
цьому встановлення між ними порядку
користування квартирою з виділенням
конкретних приміщень у натурі не
припиняє право спільної часткової
власності, тому що такі частини не
перетворюються в об'єкт самостійної
власності кожного з них.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності"
квартира, яка є спільною сумісною чи, на
вимогу учасника (учасників) цієї
власності підлягає поділу в натурі,
якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Таким чином, вирішення питання щодо
встановлення порядку користування
квартирою, яка перебуває у спільній
частковій власності, може мати місце в
тому випадку, якщо не вирішено питання
щодо поділу в натурі або виділу
сторонам ізольованих жилих та інших
приміщень, який при цьому має
відбуватись з урахуванням вимог ст. 50
ЖК України.

Як убачається з матеріалів справи,
позивач порушує питання про порядок
користування житловими кімнатами з
урахуванням розміру часток сторін у
житловій площі. Питання про виділ або
про поділ квартири в натурі сторонами
не порушувалось.

Суд першої інстанції, з врахуванням
характеру стосунків, які склались між
позивачем та відповідачкою, того, що
сторони самостійно домовитися щодо
управління спільною частковою
власністю не можуть, правильно дійшов
висновку про можливість визначення
порядку користування спірним майном,
та виділив у користування кожному із
співвласників житлові кімнати, а
допоміжні залишив у їх спільному
користуванні.

Доводи апеляційної скарги про те, що
обраний судом варіант визначення
порядку користування спірною
квартирою визначено без врахування
існуючих санітарно-епідемічних,
будівельних, протипожежних та інших
норм і правил не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до ст.47 ЖК України
норма площі в Україні на одну особу
становить 13.65 кв.м. Спірна квартира
складається із двох ізольованих
житлових кімнат площею 15.8 та 18.1 кв.м.
Даним рішенням у користування
відповідачці виділено кімнату
житловою площею 18.1 кв.м., розмір якої є
більшим від визначеної законодавством
норми.

Відповідно до ч.1 ст.143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Приймаючи до уваги, що позивачем
заявлено вимоги про визначення порядку
користування спірною квартирою, а не її
поділ чи виділ частки в натурі, із
технічного плану об'єкта вбачається, що
кімнати є ізольованими і при
вирішення даного спору немає потреби в
проведенні перепланування, твердження
в апеляційній скарзі про необхідність
призначення по справу судової
будівельно-технічної експертизи є
безпідставними.

Посилання апелянта на необхідність
збільшення її частки за рахунок
проведених за власний кошт поліпшень у
спірній квартирі правового значення на
вирішення спору щодо визначення
порядку користування майном не мають.

Оскільки судом першої інстанції при
розгляді справи дотримано вимоги
закону, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу відхилити,
а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313 ЦПК
України, колегія суддів ,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_2 відхилити, а рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 10 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але протягом двадцяти
днів з цього часу може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді: