УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Кузнєцова В.О.,

Суддів:Ізмайлової Т. Л. , Мостової
Г.І., Наумчука М.І., Остапчука Д.О.,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6,
Олександрівської селищної ради
Вознесенського району Миколаївської
області про визнання права на
приватизацію земельної ділянки без
погодження меж із суміжним
землекористувачем, зобов'язання
встановити межі земельних ділянок,
знесення самовільно побудованих
споруд, за касаційною скаргою ОСОБА_6
на рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 23 грудня 2013
року,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_6,
Олександрівської селищної ради
Вознесенського району Миколаївської
області, про визнання права на
приватизацію земельної ділянки без
погодження меж із суміжним
землекористувачем, зобов'язання
встановити межі земельних ділянок,
знесення самовільно побудованих
споруд.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що
він є власником житлового будинку
АДРЕСА_1. Власником житлового будинку
АДРЕСА_2, на тій же вулиці, є
відповідачка ОСОБА_6 Рішенням
Олександрівської селищної ради
Вознесенського району Миколаївської
області від 26 серпня 2011 року йому
надано дозвіл на розробку технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку
для обслуговування належного йому на
праві власності житлового будинку,
однак відповідачка відмовилась
погодити існуючі межі суміжних
земельних ділянок, а селищна рада,
відповідно до своїх повноважень, не
встановила таких меж.

Крім цього, відповідачка самовільно
побудувала душ та вбиральню, порушуючи
при цьому існуючі межі земельних
ділянок, в безпосередній близькості до
його житлового будинку без дотримання
санітарних та будівельних норм, що
перешкоджає йому здійснювати права
власника житлового будинку та порушує
його право на безпечне довкілля.

Рішенням Вознесенського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 13 вересня 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 23 грудня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове про
задоволення позовних вимог.
Зобов`язано ОСОБА_6 знести єдину
споруду дворової вбиральні, позначеної
в технічному плані, як сарай літ. З-1,
площею 2,7 кв. м., та душової літ. И-1,
площею 2,7 кв. м., розташованої на
суміжній межі земельних ділянок по
АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. В іншій частині
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

У поданій касаційній скарзі
ОСОБА_6просить зазначене рішення
апеляційного суду скасувати,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені в скарзі доводи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України, під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Враховуючи, що заявником оскаржується
рішення апеляційної інстанції тільки в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_5 про знесення самовільних
споруд, то колегія суддів вважає за
недоцільним виходити за межі
касаційної інстанції та переглядати
рішення суду в повному обсязі.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог в частині знесення
самовільно побудованих споруд та
ухвалюючи нове рішення про задоволення
позовних вимог цій частині,
апеляційний суд виходив із того, що
споруди дворової вбиральні та душової,
розташовані на відстані 8 м від літньої
кухні та 11 м від вікна житлового
будинку ОСОБА_5, збудовані ОСОБА_6 з
порушенням будівельних норм та правил,
що тягне за собою порушення прав
власності позивача на належне
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, тобто
житловим будинком відповідно до
положень ст. 317 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду апеляційної інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яку
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа , яка здійснювала
(здійснює) будівництво відмовляється
від її проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Пунктом 5 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
ЦК України (про правовий режим
самочинного будівництва)» роз'яснено,
що у випадках порушення прав інших осіб
право на звернення до суду належить і
таким особам за умови, що вони доведуть
наявність порушеного права (статті 391
ЦК України), а також власнику
(користувачу ) земельної ділянки, якщо
він заперечує проти визнання за особою,
яка здійснила самочинне будівництво на
його земельній ділянці, права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно (ч. 4 ст. 376 та ст. 391 ЦК
України).

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_5 є власником житлового будинку
АДРЕСА_1.

Власником сусіднього житлового
будинку АДРЕСА_2 є ОСОБА_6

Згідно акту обстеження від 19 березня 2012
року складеного за участі помічника
санітарного лікаря встановлено, що
збудовані ОСОБА_6 споруди дворової
вбиральні та душова розташовані на
відстані 8 м від літньої кухні та 11 м від
вікна житлового будинку, що є
порушенням будівельних норм та правил
передбачених п. 3.31 ДБН 360-92 «Планування
і забудова сільських та міських
поселень».

Вказані обставини також
підтверджуються актом обстеження
земельної ділянки від 18 грудня 2013 року,
складеного комісією в складі депутата
Олександрівської селищної ради
Вознесенського району Миколаївської
області, спеціаліста відділу
містобудування, архітектури,
житлово-комунального господарства,
будівництва, інфраструктури та
цивільного захисту Вознесенської РДА
Миколаївської області, а також актом
Олександрівської селищної ради
Вознесенського району Миколаївської
області від 18 грудня 2013 року.

За таких обставин суд апеляційної
прийшов до правильного висновку, що
дворова вбиральня та душова розміщені
ОСОБА_6 в порушення будівельних норм та
правил передбачених п. 3.31 ДБН 360-92
«Планування і забудова сільських та
міських поселень», оскільки
розташовані на відстані 8 м від
літньої кухні та 11 від вікна житлового
будинку ОСОБА_5, порушують права
власності останнього на належне
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Висновок суду апеляційної інстанції
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права. Фактичні
обставини встановлені судом повно та
об'єктивно, підтверджуються
матеріалами справи. Вказаним
обставинам та наданих позивачем
доказам судом апеляційної інстанції
наданий належний правовий аналіз, що
обґрунтовано відображено в
мотивувальній частині оскаржуваного
заявником судового рішення.

Таким чином, рішення апеляційного суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують, що відповідно до
ст. 337 ЦПК України є підставою для
відхилення касаційної скарги і
залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 336, 337, 344 ЦПК України,
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Миколаївської області від 23 грудня
2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова Г.І. Мостова М.І. Наумчук
Д.О. Остапчук