У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

5 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Коротуна В.М.,
Мартинюка В.І.,

Наумчука М.І.,
Кадєтової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу,
за касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 03 липня 2013 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 21 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року позивач публічне
акціонерне товариство «Дельта Банк»
(далі - ПАТ «Дельта Банк») звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення боргу, посилаючись на те,
що 16 квітня 2007 року між ним та
ОСОБА_3 було укладено кредитний
договір, згідно умов якого банк надав
відповідачу у кредит кошти у розмірі
49 000 доларів США з кінцевим терміном
повернення до 16 квітня 2014 року, з
виплатою 13,4 % річних.

16 квітня 2007 року на
забезпечення виконання умов
кредитного договору між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено
договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору станом на 18
березня 2013 року утворилася
заборгованість, яка складає
65 814,43 доларів США.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк»
та ПАТ «Дельта Банк» було укладено
договір купівлі-продажу прав вимоги за
кредитним договором, відповідно до
якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло
право вимоги до ОСОБА_3 та поручителя
ОСОБА_4

Враховуючи вказане, позивач просив
стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 526 054 грн 74 коп.

Рішенням Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 03 липня 2013 року, в
задоволенні позову було відмовлено за
необґрунтованістю.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 21 жовтня 2013 року,
рішення суду першої інстанції було
скасовано та у справі було ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
було відмовлено на підставі ч. 2 ст. 517 ЦК
України.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк»
просить скасувати ухвалені судові
рішення та справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із
безпідставності позовних вимог.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд виходив із того, що ПАТ
«Дельта Банк» не надало доказів на
підтвердження передачі йому права
вимоги за кредитним договором від 16
квітня 2007 року, укладеним між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3

Проте погодитися з такими висновками
судів не можна.

Судами встановлено, що 16 квітня 2007 року
між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було
укладено кредитний договір, згідно з
умовами якого банк надав відповідачу
кошти у розмірі 49 000 доларів США з
кінцевим терміном повернення до 16
квітня 2014 року, з виплатою 13,4 % річних.

16 квітня 2007 року на
забезпечення виконання умов
кредитного договору між ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено
договір поруки.

У зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору станом на 18
березня 2013 року утворилася
заборгованість, яка складає
65814,43 доларів США.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
зазначав, що 08 грудня 2011 року
між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта
Банк» було укладено договір
купівлі-продажу права вимоги за
кредитним договором, відповідно до
якого до ПАТ «Дельта Банк» перейшло
право вимоги до ОСОБА_3 та поручителя
ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст.
60, ч. 1 ст. 179 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропуску строку
позовної давності тощо) і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення.

Згідно зі ст. 64 ЦПК України письмові
докази, як правило, подаються в
оригіналі. Якщо подано копію
письмового доказу, суд за клопотанням
осіб, які беруть участь у справі, має
право вимагати подання оригіналу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до
нового кредитора переходять права
первісного кредитора у зобов'язанні в
обсязі і на умовах, що існували на
момент переходу цих прав, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 516 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Відповідно до ст. 517 ЦК України
первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення. Боржник має
право не виконувати свого обов'язку
новому кредиторові до надання
боржникові доказів переходу до нового
кредитора прав у зобов'язанні.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції,
належним чином не перевірив обставини
справи щодо належного виконання
позивачем вимог ст. ст. 516, 517 ЦК України
при заміні кредитора у зобов'язанні
іншою особою та відповідно переходу до
нового кредитора права первісного
кредитора.

Так, судами не надана належна оцінка
тому, що 08 грудня 2011 року між ПАТ
«УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було
укладено договір купівлі-продажу права
вимоги за кредитним договором,
відповідно до якого до ПАТ «Дельта
Банк» перейшло право вимоги до ОСОБА_3
та поручителя ОСОБА_4, що
підтверджується актом
приймання-передачі від 19 грудня 2011
року.

При цьому, суди належним чином не
врахували, що з метою виконання вимог
ст. 516 ЦК України, ПАТ «Дельта Банк» було
повідомлено відповідачів про заміну
кредитора у зобов'язанні шляхом
направлення відповідних вимог (а.с. 6-10).

Таким чином, суди у порушення вимог ст.
ст. 213, 214 ЦПК України вищезазначені
положення закону не врахували,
належним чином не перевірили, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
сторін, якими доказами вони
підтверджуються; не встановили усіх
фактичних обставин справи, що мають
визначальне значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості.
Зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування ухвалених судових рішень із
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
задовольнити.

Рішення Бориспільського
міськрайонного суду Київської області
від 03 липня 2013 року та рішення
апеляційного суду Київської області
від 21 жовтня 2013 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.О. Кузнєцов

Судді:
В.М. Коротун

М.І. Наумчук

В.І. Мартинюк

О.В. Кадєтова