Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2014 р. суддя Дніпровського
районного суду м. Києва Виниченко Л.М.,
розглянувши заяву позивачки ОСОБА_1 про
забезпечення позову,-

встановив:

Дніпровським районним судом м. Києва
відкрите провадження по цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю "ОТП
Факторинг Україна", треті особи Відділ
державної виконавчої служби
Дніпровського районного управління
юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус
Дніпропетровського міського округу
ОСОБА_3 про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню.

Одночасно з позовною заявою,
позивачкою подано заяву про
забезпечення позову шляхом заборони
відповідачу та органам державної
виконавчої служби вчиняти будь-яких
дій стосовно нерухомого майна, а саме
квартири АДРЕСА_1, що належить на праві
приватної власності позивачці ОСОБА_1

Вивчивши заяву та матеріали справи
встановлено наступне.

Відповідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за
заявою осіб, які беруть участь у справі,
може вжити, передбачені цим Кодексом,
заходи забезпечення позову.

Предметом спору за заявленими
позовними вимогами є визнання
виконавчого напису нотаріуса таким, що
не підлягає виконанню.

Позивачка просить забезпечити позов
шляхом заборони відповідачу та органам
державної виконавчої служби вчиняти
будь-яких дій стосовно нерухомого
майна, а саме квартири АДРЕСА_1, що
належить їй на праві приватної
власності.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 151 ЦПК
України, у заяві про забезпечення
позову повинно бути зазначено: причини
у зв'язку з якими потрібно забезпечити
позов, вид забезпечення позову, який
належить застосувати, з обґрунтуванням
його необхідності, інші відомості
необхідні для забезпечення позову.

Види забезпечення позову визначені ст.
152 ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Як роз'яснено в п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву
про забезпечення позову, суд (суддя) має
з урахуванням доказів, наданих
позивачем на підтвердження своїх
вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому,
що між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою завою,
позовним вимогам. Вирішуючи питання
про забезпечення позову, суд має брати
до уваги інтереси не тільки позивача,
а й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

В матеріалах справи наявна постанова
державного виконавця ВДВС
Дніпровського РУЮ у м. Києві про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 42438011 від 10.03.2014 року по виконанню
виконавчого напису № 7651 виданого 25.10.2013
року, проте будь-яких доказів щодо
вчинення подальших виконавчих дій суду
не надано.

Відсутність зазначених відомостей у
заяві позбавляє суд дійти висновку про
наявність достатньо обґрунтованих
припущень, що невжиття заходів
забезпечення позову може у майбутньому
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду у разі
задоволення позову.

Керуючись постановою Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
від 22.12.2006 року № 9, ст. ст. 151-153 ЦПК
України,-

ухвалив:

В задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1
про забезпечення позову відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя