У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І.,
Закропивного О.В.,

Лесько А.О.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до відділу
державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції у Вінницькій області,
Головного управління державної
казначейської служби України у
Вінницькій області, Головного
управління юстиції у Вінницькій
області про стягнення матеріальних
збитків, моральної шкоди, втраченої
вигоди, за касаційними скаргами ОСОБА_3
та відділу державної виконавчої служби
Вінницького районного управління
юстиції на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 29
серпня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 10 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду із позовом до відділу державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції у
Вінницькій області (далі - ВДВС
Вінницького РУЮ у Вінницькій області),
Головного управління державної
казначейської служби України у
Вінницькій області, Головного
управління юстиції у Вінницькій
області про стягнення матеріальних
збитків, моральної шкоди, втраченої
вигоди. Зазначала, що постановою
Вінницького районного суду Вінницької
області від 14 лютого 2011 року, залишеною
в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 23
листопада 2011 року, дії ВДВС Вінницького
РУЮ у Вінницькій області щодо
складання постанови опису та арешту
майна 12 червня 2008 року, за якою описано
та накладено арешт на майно у вигляді
автомобіля ВАЗ 2108, державний номерний
знак НОМЕР_1, що належить на
праві приватної власності ОСОБА_3,
визнано неправомірними. Внаслідок
незаконних дій автомобіль позивача
вилучено і повернуто через 192 дні.
Оскільки придбаний автомобіль ОСОБА_3
мала намір віддати в оренду для
використання його у якості таксі,
вважала, що їй нанесені прямі майнові
збитки у вигляді втраченої вигоди у
сумі 15 360 грн. Крім того, позивач просила
стягнути з відповідача 3 718 грн
вартості запчастин для ремонту
автомобіля, 1 405 грн вартості ремонтних
робіт, 950 грн вартості автошин, 200 грн і
350 дол. США, які зникли із салону
автомобіля, та понесені судові витрати.

Також позивач зазначала, що
неправомірними діями ВДВС Вінницького
РУЮ у Вінницькій області їй було
завдано моральної шкоди, яку вона
оцінила в розмірі 20 мінімальних
заробітних плат, що на дату звернення
до суду становило 22 360 грн.

Ураховуючи викладені обставини, ОСОБА_3
просила задовольнити позов.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 29 серпня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 10 жовтня 2013 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково. Стягнуто з ВДВС
Вінницького РУЮ у Вінницькій області
на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у
розмірі 3 000 грн шляхом списання
Головним управлінням державної
казначейської служби України у
Вінницькій області коштів з рахунків
державної виконавчої служби, а у разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ВДВС Вінницького
РУЮ у Вінницькій області, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, просить
скасувати указані судові рішення в
частині стягнення моральної шкоди та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати указані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позов у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга ВДВС Вінницького РУЮ
у Вінницькій області підлягає
задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_3
- частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився суд апеляційної
інстанції, відмовляючи у задоволенні
позову в частині відшкодування
втраченої вигоди та стягнення
матеріальних збитків, виходив із
недоведеності їх належними та
допустимими доказами. Залишаючи без
змін рішення суду першої інстанції,
яким задоволено позов в частині
стягнення моральної шкоди з ВДВС
Вінницького РУЮ у Вінницькій області,
апеляційний суд вказував, що вина ВДВС
Вінницького РУЮ у Вінницькій області у
вчиненні неправомірних дій щодо опису
та арешту майна позивача доведена, а
тому виходячи із принципів розумності
та справедливості на її користь
підлягає стягненню моральна шкода у
розмірі 3 тис. грн.

Проте повністю погодитися з такими
висновками суду не можна.

Установлено, що 12 червня 2008 року
державним виконавцем ВДВС Вінницького
РУЮ у Вінницькій області складено акт
опису й арешту автомобіля «ВАЗ 2108»,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Постановою Вінницького районного суду
Вінницької області від 14 лютого 2011
року, залишеною в силі ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 23
листопада 2011 року, визнано
неправомірними дії ВДВС Вінницького
РУЮ у Вінницькій області відносно
складання постанови опису та арешту
майна 12 червня 2008 року, за яким було
описано та накладено арешт на майно у
вигляді автомобіля «ВАЗ 2108», державний
номерний знак НОМЕР_1, червоного
кольору, що належить на праві власності
ОСОБА_3

У постанові судом установлено, що
вилучення автомобіля проводилося
внаслідок виконання судового наказу
від 15 березня 2007 року про стягнення із
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 боргу у
розмірі 21 856 грн 50 коп. Під час вилучення
автомобіля державним виконавцем
відділу державної виконавчої служби
його власник не встановлювався та про
вилучення автомобіля не повідомлявся.
Такі дії державного виконавця призвели
до незаконного вилучення автомобіля з
володіння ОСОБА_3

Статтею 23 ЦК України встановлено право
особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав та законних інтересів. Моральна
шкода полягає: у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України
«Про державну виконавчу службу» шкода,
заподіяна державним виконавцем
фізичним чи юридичним особам під час
виконання рішення, підлягає
відшкодуванню у порядку, передбаченому
законом, за рахунок держави.

Згідно із п. 2 ст. 41, ст. 42 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 3 серпня 2011 року № 845, казначейство
здійснює безспірне списання коштів
державного бюджету для відшкодування
шкоди, заподіяної фізичним та
юридичним особам внаслідок незаконно
прийнятих рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, їх посадових
чи службових осіб.

Таким чином, відшкодування моральної
шкоди, завданої фізичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органів державної влади,
їх посадовими і службовими особами при
здійсненні ними своїх повноважень,
покладається саме на державу, а не на
відповідні органи державної влади,
тобто відшкодування шкоди у таких
випадках здійснюється за рахунок
держави, а не за рахунок коштів на
утримання державних органів.

Вирішуючи спір в частині вимог
позивача про відшкодування моральної
шкоди, суди на зазначені норми закону
уваги не звернули, дійшли передчасного
висновку про те, що моральна шкода
підлягає стягненню з відділу державної
виконавчої служи шляхом списання
Головним управлінням державної
казначейської служби України у
Вінницькій області коштів з рахунків
державної виконавчої служби, а у разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
що унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України не врахували норми
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановили обставин, які мають
значення для правильного вирішення
справи, відповідно до ст. 338 ЦПК України
ухвалені у справі судові рішення в
частині стягнення моральної шкоди
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

В іншій частині судові рішення
ухвалені з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
підстави для їх скасування в цій
частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу відділу державної
виконавчої служби Вінницького
районного управління юстиції у
Вінницькій області задовольнити, а
касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 29 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 10 жовтня 2013 року в частині
стягнення моральної шкоди скасувати,
справу в цій частині направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині указані судові рішення
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

О.В.
Закропивний

А.О.
Лесько

М.Є.
Червинська