АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1086/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 23 Маренюк В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
Магда Л. Ф. РІШЕННЯ
24 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоМагда Л. Ф. суддівМіщенко С.
В. , Сіренко Ю. В. при секретаріАнкудінов
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Маньківського районного суду
Черкаської області від 11 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_8 про стягнення суми боргу за
договором оренди автомобіля, вивчивши
матеріали справи, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 1 жовтня 2013 року звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення
суми боргу за договором оренди
автомобіля.

В позовній заяві вказувала, що 8
листопада 2012 р. сторони уклали
письмовий, нотаріально посвідчений
договір оренди автомобіля марки «RENAULT»
модель 19 державний номер НОМЕР_1, який в
подальшому передано відповідачу у
строкове платне користування на один
рік. Стан автомобіля на момент передачі
в оренду відповідав технічним вимогам.

Відповідно до п. 8 договору оренди
відповідач зобов'язався за
користування зазначеним автомобілем
виплачувати позивачці орендну плату в
розмірі 3 600 грн. на місяць, що
сплачується готівкою або шляхом
перерахування коштів на поточний
рахунок позивачки не пізніше 30 числа
кожного місяця.

Починаючи з січня 2013 року відповідач в
порушення умов договору перестав
здійснювати орендну оплату за
користування автомобілем, на телефонні
дзвінки не відповідав, а де знаходився
автомобіль було відомо лише йому, що
викликало у позивачки підозру у
недобросовісності та вчиненні
незаконних дій.

З метою встановлення місцезнаходження
автомобіля, 12 січня 2013 р. позивачка
звернулася до Придніпровського РВ УМВС
України в Черкаській області із заявою
про вчинене кримінальне
правопорушення. Після чого відповідач
сам зателефонував їй і запропонував
самостійно забрати орендований ним
автомобіль, який з його слів знаходився
на автостоянці за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка також зазначила, що в
користуванні відповідача орендований
автомобіль перебував з 8 листопада 2012 р.
по 30 квітня 2013 р., що складає 6 місяців
від обумовленого в договорі
однорічного терміну. Проте,
розрахувався відповідач лише за перші
два місяці користування автомобілем,
що підтверджується розпискою.

Станом на 20 вересня 2013 р. залишок боргу
за оренду автомобіля становить 14 400 грн.

Відповідно до п. 17 договору оренди - за
прострочення внесення орендної плати
орендар сплачує орендодавцю пеню у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день прострочення від
простроченої суми.

Також, як зазначила позивачка, в
порушення абзацу 3 пункту 16 договору
оренди, відповідач не підтримував
належний технічний стан автомобіля,
допустив погіршення його якісних
технічних характеристик, що
потребували ремонту. Внаслідок чого
вона власним коштом здійснила
відновлення технічного стану
автомобіля на загальну суму 2 700 грн., що
підтверджується актом виконаних робіт
від 3 вересня 2013 р. № 112.

Тому позивачка просила суд стягнути з
відповідача на її користь суму
основного боргу за договором оренди
автомобіля від 8 листопада 2013 р. в
розмірі 14 400 грн., 691,20 грн. - пені, 14,40 грн.
- інфляційних, 144 грн. - 3 % річних; 2 700 грн.
- витрат по відновленню технічного
стану автомобіля, а всього 17 949,60 грн. та
сплачені судові витрати в розмірі 229,40
грн.

Рішенням Маньківського районного суду
Черкаської області від 11 березня 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 подав
апеляційну скаргу в якій просить його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити
повністю, посилаючись на те, що рішення
суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
суд не в повному обсязі з'ясував
обставини справи, які мають значення
для правильного вирішення спору.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта,
який підтримав апеляційну скаргу
частково, уточнивши розмір сум, про
стягнення яких просив у апеляційній
скарзі, і остаточно просив суд стягнути
з відповідача на користь позивачки 13 400
грн. орендної плати за період з 8 січня
по 30 квітня 2014 р. та судові витрати по
справі в сумі 229 грн. 40 коп., перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
часткового задоволення, а рішення суду
повинно бути скасовано і по справі
ухвалено нове рішення про часткове
задоволення позову виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
вимоги цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду вказаним вимогам
цивільно-процесуального законодавства
в повній мірі не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову
ОСОБА_6, суд виходив з того, що позивачка
не є власником автомобіля,
використовувала його на підставі
довіреності і під час розгляду справи
не довела наявності у неї права вимоги
про стягнення орендної плати та
збитків на свою користь.

Колегія суддів не може погодитися з
такими висновками суду, оскільки вони
не ґрунтуються на наявних в матеріалах
справи доказах.

З матеріалів справи вбачається, що
автомобіль «RENAULT» модель 19 державний
номер НОМЕР_1 дійсно належить ОСОБА_9,
який на підставі довіреності передав
цей автомобіль в користування ОСОБА_10,
а останній в свою чергу на підставі
довіреності від 21 серпня 2010 р. (а. с. 6) в
порядку передоручення передав його в
користування ОСОБА_6 на строк до 12 липня
2020 р.

Цією довіреністю визначено обсяг
повноважень, які надаються ОСОБА_6,
серед яких, зокрема, їй надано право
укладати договори цивільно-правового
характеру щодо розпорядження та
користування автомобілем, визначаючи
на власний розсуд ціну та інші умови,
одержувати належні власникові за цими
договорами грошові суми.

На підставі зазначеної довіреності,
позивачка 8 листопада 2012 р. уклала
договір оренди автомобіля з ОСОБА_8
строком на один рік зі сплатою орендної
плати за користування 3 600 грн. на
місяць.

В користуванні відповідача автомобіль
фактично перебував з 8 листопада 2012 по 30
квітня 2013 р., а орендна плата ним
сплачена була лише за 2 перші місяці,
тобто по 8 січня 2013 р.

Згідно із вимогами ст. 759 ЦК України за
договором найму (оренди) наймодавець
передає або зобов'язується передати
наймачеві майно у користування за
плату на певний строк.

Законом можуть бути передбачені
особливості укладення та використання
договору найму (оренди).

Ст. 761 цього Кодексу передбачено, що
право передання майна у найм має
власник речі або особа, якій належать
майнові права.

Наймодавцем може бути також особа,
уповноважена на укладення договору
найму.

Ч. 1 ст. 762 ЦК встановлено, що за
користування майном з наймача
справляється плата, розмір якої
встановлюється договором найму.

Відповідно до вимог ст. 799 ЦК України
договір найму (оренди) транспортного
засобу укладається у письмовій формі.

Договір найму транспортного засобу за
участю фізичної особи підлягає
нотаріальному посвідченню.

Як видно із копії договору оренди,
укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_8, його
форма відповідає вимогам закону і він
посвідчений нотаріально.

Отже, колегія суддів приходить до
висновку про те, що ОСОБА_6 на підставі
наданої їй довіреності мала право на
укладення договору оренди автомобіля,
визначення ціни оренди та інших умов, а
також набула право одержувати за цим
договором грошові кошти.

Колегія суддів також приходить до
висновку про те, що вона має право і на
звернення з таким позовом до суду у
разі не виконання умов договору оренди,
що був укладений між сторонами.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
приходить до висновку про те, позовні
вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 в частині
стягнення суми орендної плати за
період з 8 січня по 30 квітня 2013 р.
підлягають до задоволення у розмірі,
визначеному представником позивачки в
ході розгляду справи в апеляційному
суді в сумі 13 400 грн.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_6
її представник і апелянт по справі
ОСОБА_7 в ході розгляду справи в
апеляційному суді не підтримав.

Також з відповідача на користь
позивачки підлягає стягненню сума
судового збору, сплачена позивачкою у
розмірі 229 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 задовольнити частково, рішення
Маньківського районного суду
Черкаської області від 11 березня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_8 про стягнення суми боргу за
договором оренди автомобіля скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про
стягнення суми боргу за договором
оренди автомобіля задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 13 400
(тринадцять тисяч чотириста) грн. боргу
за договором оренди автомобіля за
період з 8 січня по 30 квітня 2013 р.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 229
грн. 40 коп. судових витрат по справі.

Рішення набирає чинності з моменту
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :