АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790//2159/14
Головуючий 1 - інстанції -
Труханович В.В. Справа № 639/7228/13-ц
Доповідач - Зазулинська Т.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

12 березня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого
судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії
- КРУГОВОЇ С.С.

- ХОРОШЕВСЬКОГО О.М.

при секретарі
- Прудніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Харкові
цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого
районного суду міста Харкова від 07
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання права
спільної сумісної власності на майно
та поділ спільного майна,-

в с т а
н о в и л а :

Рішенням Жовтневого районного суду
міста Харкова від 07 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені
частково. Встановлено юридичний факт
сумісного проживання однією сім"єю без
шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у період з 16
грудня 2004 року по липень 2013 року
включно.

Поділено між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 майно,
що придбано під час їх сумісного
проживання однією сім"єю без шлюбу:
квартиру АДРЕСА_1, диван "Вікторія-7"
вартістю 5700,00 грн., ліжко з матрацом
вартістю 2899,00 грн.,DVD плейєр вартістю
674,00 грн., мікрохвильову піч " Самсунг"
вартістю 1050,00 грн., пральну машину
"Самсунг" вартістю 1645,00 грн.,
холодильник " Самсунг" вартістю 2138,00
грн., комбайн " Кенвуд" вартістю 3237,00 грн.

Визнано за ОСОБА_5 як за чоловіком,
що мешкав однією сім"єю з жінкою, однак
не перебував з нею у зареєстрованому
шлюбі, право власності на ? частину
трикімнатної ізольованої квартири
АДРЕСА_1. Виділено йому у власність
диван "Вікторія-7" вартістю 5700,00 грн.,
ліжко з матрацом вартістю 2899,00 грн.,DVD
плейєр вартістю 674,00 грн., мікрохвильову
піч " Самсунг" вартістю 1050,00 грн.,
пральну машину "Самсунг" вартістю 1645,00
грн.

Виділено у власність ОСОБА_4 ?
частину трикімнатної ізольованої
квартири АДРЕСА_1, холодильник "Самсунг"
вартістю 2138,00 грн., комбайн "Кенвуд"
вартістю 3237,00 грн.

Залишено у спільному користуванні
сторін вмонтоване в квартирі майно:
кондиціонер "LG" вартістю 2800,00 грн. і
варочну поверхню вартістю 2195,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4
просить скасувати вказане рішення суду
першої інстанції як незаконне і
необґрунтоване та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 відмовити.

В обґрунтування скарги
посилається на помилковість висновків
суду та неправильну кваліфікацію
відносин, що склалися у неї з позивачем.

Так, ОСОБА_5 у позові зазначав, що
проживав з нею однією сім"єю з 2001 року,
вони вели спільне господарство, мали
єдиний бюджет, у той час як з 05.08.2004 року
по 19.07.2006 року позивач мав реєстрацію по
АДРЕСА_2 і тільки з 20.09.2006 року був
зареєстрований в АДРЕСА_1 на підставі
договору найму житла від 19.09.2006 року.
Таким чином до 20.09..2006 року між нею і
позивачем жодних відносин, що
притаманні подружжю не було, вони не
набували прав і обов"язків подружжя..

Зареєстрований в квартирі позивач
був не як член сім"ї, а як наймач
житлового приміщення, а довідка, видана
дільницею № 44 КП " Жилкомсервіс", в якій
вона зазначена у статусі цивільної
дружини є неналежним доказом у справі
як видана службовими особами вказаної
дільниці із застосуванням терміну, як
у законодавстві України відсутній та
всупереч тому, що вона є власницею
квартири.

Вказує, що договір найму житла був
укладений між нею та позивачем на
невизначений строк, позивач
користувався житлом та майном, що
обслуговує будинок, вносив плату за
комунальні послуги, що відповідає
умовам договору та не суперечить
вимогам ст.ст.150,158,162 ЖК України і
ст.ст.810,811,812,815,819,821 ЦК України проте не
може свідчити про його вселення в
квартиру і проживання в ній в якості
члена сім"ї.

Квартира має три окремі кімнати,
одну з яких займав позивач, спільного
побуту з позивачем вона не мала,
оскільки готувала їжу тільки для себе і
дітей, а позивач обслуговував себе
самостійно. Позивач навмисно
неодноразово спричиняв їй тілесні
ушкодження, що підтверджується її
зверненнями до міліції та висновками
судово-медичних експертів.

У її реєстраційну картку в якості
членів сім"ї внесені тільки діти,
жодної заяви про реєстрацію в якості
члена сім"ї позивача вона до КП "
Жилкомсервіс" не подавала.

Не відповідає дійсності , наданим
доказам і ґрунтується лише на
припущеннях висновок суду про те, що
ОСОБА_5 проживав в квартирі як її
чоловік з посиланням на придбання
позивачем та установку в квартирі
металопластикових вікон та побутової
техніки, укладання договору та оплату
робіт з підключення до квартири
інтернету, придбання протягом 2007-2008
року та спільне використання дивану
"Вікторія-7"., ліжка з матрацом., DVD
плейєра., мікрохвильової пічі "
Самсунг"., пральної машини "Самсунг" ,
кондиціонеру, варочної поверхні,
холодильника, кухонного комбайну та
спільне використання ними вказаного
майна.

Свідок ОСОБА_8 жодного разу не був
в спірній квартирі, не зміг пояснити
хто зі сторін ніс витрати і які саме на
покупки в " Метро", які доходи мали
сторони і яким чином
використовувались кошти, що
зароблялися кожним з них.

Свідок ОСОБА_9 також жодного разу
не був в квартирі, їх діти навчалися в
одній школі, але у різних класах і
пояснення вказаної особи щодо
характеру їх з позивачем відносин як
подружніх мають характер припущень і
не можуть бути належним та допустимим
доказом у справі.

Не є таким доказом і видача нею
довіреностей ОСОБА_10 на
представництво її інтересів у ВАТ "
Райффайзен Банк Аваль" та в
адміністративних установах. Вказані
факти не свідчать про довірительні
відносини між нею та позивачем,
оскільки такі довіреності вона
видавала у зв"язку з тим, що позивач є
членом громадської організації
" Захист", яка надає юридичні послуги,
крім того такі довіреності видавались
нею і іншим особам.

У неї склалися сімейні стосунки
лише зі своїми дітьми ОСОБА_12 і ОСОБА_13,
а не з позивачем, який є лише
біологічним батьком її дітей.

Починаючи з 2006 року вона здійснює
підприємницьку діяльність, а крім того
працювала в ТОВ "Компанія СS"

Договір про наміри щодо спірної
квартири укладався нею з ОСОБА_14, нею ж
передавався завдаток та досягнута
домовленість про укладання договору
купівлі-продажу . Договір
купівлі-продажу спірної квартири, як
покупцем, укладено 08.09.2006 року також
нею. Квартира придбана нею за рахунок
власних та кредитних коштів, які
отримані продавцями квартири від неї
особисто. У забезпечення виконання
зобов"язань за кредитним договором
вона уклала договір іпотеки,
предметом якого є спірна квартира.
Кредит виплачений нею за рахунок
власних коштів, тому квартира є її
особистою власністю.

Що стосується рухомого майна то
жодного спору між нею і позивачем з
цього приводу не існує, жодних
претензій щодо майна, яке було придбано
позивачем вона не висувала і не
висуває.

Заслухавши доповідь судді;
пояснення представника відповідача і
позивача; перевіривши законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції у відповідності до ч.1 ст.303
ЦПК України: в межах доводів
апеляційної скарги і вимог, заявлених у
суді першої інстанції, судова колегія
доходить висновку, що скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 74 СК України,
на підставі якої заявлено позов , якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою, майно, набуте ними за час
спільного проживання, належить їм па
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено письмовим
договором між ними. На майно, що є
об'єктом спільної сумісної власності
жінки та чоловіка, які не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, поширюються положення глави 8 СК
України.

Таким чином, законодавством
передбачена можливість набуття права
спільної власності на майно осіб, які
не перебувають у шлюбі, в разі коли вони
проживають однією сім'єю, між ними
склалися стабільні відносини, що
притаманні подружжю.

Відповідно до ч. 2 ст З СК України
сім'ю складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Пунктом 20 Постанови Верховного
Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" роз'яснено,
що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює
поділ майна осіб, які проживають у
фактичних шлюбних відносинах, судам
необхідно враховувати, що правило
зазначеної норми поширюється па
випадки, коли чоловік та жінка не
перебувають у будь-якому іншому шлюбі і
між ними склалися усталені відносини,
що притаманні подружжю.

Отже, для визначення осіб як
таких, що перебувають у фактичних
шлюбних відносинах, для вирішення
майнового спору на підставі ст. 74 СК
України, суд повинен встановити факт
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу в період, протягом
якого було придбано спірне майно.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції
виходив з доведеності позивачем факту
його спільного проживання однією
сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з
16 грудня 2004 року по липень 2013 року та
послався при цьому на те, що сторони є
батьками ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3. , а також на
проживання позивача в спірній квартирі
в якості члена сім»ї відповідачки,
ведення сторонами спільного
господарства, що підтверджується
довідкою дільниці № 44 КП
«Жилкомсервіс», поясненнями свідків
ОСОБА_8 та ОСОБА_9, фактами придбання
позивачем та спільного з відповідачкою
використання в спірній квартирі
меблів, побутової техніки, видачу
відповідачкою позивачу довіреності на
представництво її інтересів перед ВАТ
« Райффайзен Банк «Аваль» та в інших
адміністративних установах та
фотокартки, на яких сторони зображені
під час виписки ОСОБА_4 з пологового
будинку , під час спільного відпочинку
та відвідування батьків позивача.

Судова колегія вважає, що рішення
ухвалено судом при неповному
з»ясуванні обставин, які мають
значення для справи та при
неправильному застосуванні норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України є підставою для його
скасування та ухвалення нового
рішення.

Той факт, що сторони є батьками
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_13
ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачкою не
оспорюється і підтверджений
свідоцтвами про народження дітей,
копії яких знаходяться в матеріалах
справи.

Проте , на час народження старшого
сина ОСОБА_12, позивач перебував у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_16, який
було розірвано рішенням Дзержинського
районного суду міста Харкова від 05
травня 2003 року.

До 19 липня 2006 року ОСОБА_5 був
зареєстрований у гуртожитку по
АДРЕСА_2.

21 липня 2006 року між ОСОБА_14 і
ОСОБА_4 за участю представника агенціїї
нерухомості «Альянс» був укладений
договір про наміри, відповідно до якого
ОСОБА_14 виявила намір передати у
власність ОСОБА_4, а остання прийняти та
оплатити квартиру АДРЕСА_1. За цим же
договором ОСОБА_14 в якості
забезпечення зобов»язань отримала від
ОСОБА_4 .2500,00 грн. (екв.500 дол.США). Крім
того, сторони договору обумовили інші
права та обов»язки щодо укладення
договору купівлі-продажу вказаної
квартири та розрахунків за послуги
агенції нерухомості.

При цьому бланк договору про
наміри у розділі підписи сторін має
рядок « супруг (а) покупця, до якого
відомості щодо позивача не внесені і
будь-яка його участь в укладенні цього
договору не відображена.

За нотаріально посвідченим
договором купівлі-продажу від 08
вересня 2009 року ОСОБА_4 набула право
власності на трикімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

За умовами цього договору
продавці передали квартиру у власність
тільки ОСОБА_4 і усі питання щодо
розрахунків за квартиру обумовлені з
боку покупця тільки з ОСОБА_4

08 вересня 2006 року ОСОБА_4 уклала
з Акціонерним поштово-пенсійним банком
«Аваль» (нині ПАТ « Райффайзен Банк
Аваль») кредитний договір, за яким
отримала від банку кредит в сумі 360000,00
дол.США. Вказаним договором жодних прав
та обовҐ»язків щодо ОСОБА_5 не
визначено.

10 грудня 2012 року між ОСОБА_4 і ПАТ
« Райффайзен Банк Аваль» з метою
врегулювання заборгованості
позичальника за кредитним договором,
строк сплати якої настав, укладено
додаткову угоду до кредитного договору
від 08.09.2006 року. При цьому в угоді
зазначено, що станом на дату її
укладення фактична заборгованість
ОСОБА_4 за кредитним договором
становила 30450,00 дол.США.

13 грудня 2012 року між ОСОБА_4 і ПАТ
« Райффайзен Банк Аваль» укладено
іпотечний договір, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1, яка належить
іпотекодавцю на підставі договору
купівлі-продажу від 08.09.2006 року.

При цьому іпотекодавець
зазначила про відсутність прав інших
осіб на вказане нерухоме майно.

Доказів своєї участі в
поверненні отриманого відповідачкою
кредиту позивач до суду не надав. Як вже
зазначено, станом на 10.12.2012 року за
кредитним договором у ОСОБА_4 існувала
заборгованість, з метою врегулювання
якої нею були укладені з банком
додаткова угода та договір іпотеки.

Сам позивач з власної ініціативи
надав до суду апеляційної інстанції
нотаріально посвідчену копію заяви від
13.12.2012 року про надання згоди ОСОБА_4, з
якою він проживає однією сім»єю, на
взяття кредиту в АТ « Райффайзен Банк
Аваль» в сумі 154409,31 грн. та підтвердив,
що квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 набула, не
будучи одруженою та не проживаючи
однією сім»єю з чоловіком і особи, які б
могли поставити питання про визнання
за ними права власності на вказану
квартиру, у тому числі відповідно до
ст.ст.65,74,97 СК України, відсутні і
вищевказана квартира є її особистою
приватною власністю.

У спірній квартирі ОСОБА_5 був
зареєстрований 20.09.2006 року на підставі
договору найму житлового приміщення
від 19.09.2006 року, укладеного між ним та
відповідачкою, зареєстрованому у
відповідному житловому органі. За
умовами цього договору у постійне
користування позивача надавалась
квартира в цілому з покладенням на
нього певних зобов»язань, зокрема, зі
сплати комунальних послуг та ін.

Довідки дільниці КП
«Жилкомсервіс», в якій статус сторін
щодо спірної квартири визначався як
цивільний чоловік та цивільна дружина ,
суперечать вказаному договору, не
містять посилань на підстави, з яких
сторони визначались в цих довідках у
вищевказаному статусі ,тому не можуть
бути доказами проживання сторін однією
сім»єю як чоловік та жінка.

Показання свідків ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 не стосуються обставин
придбання спірної квартири і не
свідчать про проживання сторін однією
сім»єю на цей час.

Придбання позивачем меблів,
побутової техніки під час проживання в
квартирі на підставі договору найму та
сплата ним комунальних послуг, що
надаються до цієї квартири не є
підставою для визнання факту його
проживання однією сім»єю з ОСОБА_4 на
час придбання квартири та визнання
цього нерухомого майна їх спільною
сумісною власністю.

Спір щодо рухомого майна між
сторонами відсутній, оскільки ОСОБА_4
не заперечує придбання позивачем за
власні кошти та для власних потреб
меблів та побутової техніки і будь-яких
вимог щодо цього майна не висуває.

Здійснення позивачем
батьківських прав і виконання
батьківських обов»язків щодо
малолітніх дітей ОСОБА_12 і ОСОБА_13 не
потребує встановлення факту його
спільного проживання однією сім»є без
реєстрації шлюбу з їх матір»ю
відповідачкою ОСОБА_4

Судова колегія доходить висновку,
що належних та допустимих доказів на
проживання з ОСОБА_4 однією сім»єю без
реєстрації шлюбу на час придбання
спірної квартири та своєї участі у
придбанні вказаного нерухомого майна
позивач до суду першої інстанції і
апеляційної інстанції не надав і
рішення від 07.02.2014 року не ґрунтуються
на таких доказах, тому підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307,
ст.ст.309,313,3124,316,317,319,324 ЦПК України
судова колегія, -

В И Р
І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду
міста Харкова від 07 лютого 2014 року
скасувати. У задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення.
Касаційна скарга на рішення
апеляційного суду може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий суддя - підпис

Судді колегії - підписи

Копія вірна. Суддя -