У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка
А.В.,Нагорняка В.А.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за заявою акціонерного товариства
«Фламінго-96» про надання дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду від 17 травня 2006 року та
додаткового рішення іноземного суду
від 02 жовтня 2012 року, за касаційною
скаргою Мхітаряна Олександра
Сергійовича, подану в інтересах
акціонерного товариства «Фламінго-96»
на ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 10 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року заявник звернувся із
клопотанням до суду, в якому просив суд
надати дозвіл на примусове виконання
на території України рішення
Економічного окружного суду
Республіки Молдова від 17 травня 2006 року
по справі №2е-400/06 та додаткового
рішення суду м. Белць від 02 жовтня
2012 року за №2е-540/2012.

Вимоги обґрунтовував тим, що рішенням
Економічного окружного суду
Республіки Молдова від 17 травня 2006 року
по справі №2е-400/06 було задоволено позов
АТ «Фламінго-96» до ОСОБА_7 про визнання
недійсним контракту оренди майнового
комплексу №106 від 12 квітня 2000
року та визнання недійсним листа №01-552
від 02 жовтня 2000 року генерального
директора АТ «Фламінго-96».

Додатковим рішенням суду м. Белць від 02
жовтня 2012 року було задоволено заяву АТ
«Фламінго-96» та перераховано в п. 4
резолютивної частини рішення
Економічного окружного суду
Республіки Молдова від 17 травня
2006 року перелік нерухомого та рухомого
майна АТ «Фламінго-96», що
повинна передати ОСОБА_7

З огляду на те, що ОСОБА_7 проживає у м.
Білгород-Дністровський Одеської
області, то для виконання вказаних
судових рішень необхідно отримати
дозвіл суду за місцем проживання
останньої.

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 10 квітня 2013 року клопотання на
надання дозволу про примусове
виконання рішення іноземного суду
задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 10 липня 2013 року ухвалу суду
першої інстанції скасовано та
постановлено нову ухвалу про відмову у
задоволенні клопотання про надання
дозволу про примусове виконання
рішення іноземного суду.

Не погоджуючись із оскаржуваним
судовим рішенням апеляційного суду,
представник АТ «Фламінго-96» звернувся
із касаційною скаргою, в якій просить
оскаржуване судове рішення
апеляційного суду скасувати та
залишити в силі ухвалу суду першої
інстанції як помилково скасовану,
посилаючись на порушення апеляційним
судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Постановляючи ухвалу про відмову у
задоволенні клопотання про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду, апеляційний суд
виходив з того, що судом першої
інстанції в порушення вимог
процесуальних норм не прийнято до
уваги, що рішенням іноземного суду було
вирішено питання про нерухоме майно, що
знаходиться на території України, а
тому спірні правовідносини повинні
вирішуватись саме судом України, крім
того, суд першої інстанції залишив поза
увагою ту обставину, що при розгляді
справи в суді Республіки Молдова не
було залучено до участі в розгляді
справи територіальну громаду
м. Білгород-Дністровська, у
власності якої перебуває земельна
ділянка на якій знаходиться спірне
майно.

Проте, з такими висновками
апеляційного суду колегія суддів
погодитися не може, виходячи з
наступного.

Так, суд першої інстанції,
задовольняючи клопотання про
примусове виконання на території
України рішення іноземного суду
виходив з того, що відсутні правові
підстави для відмови у задоволенні
клопотання про примусове виконання
рішення іноземного суду, що
передбачені ЦПК України та Конвенцією
«Про правову допомогу і правові
відносини у цивільних, сімейних і
кримінальних справах» від 22 січня 1993
року, що була ратифікована Верховною
Радою України та набула чинності для
України 14 квітня 1995 року
(надалі -Конвенція).

Відповідно до ст. 390 ЦПК України рішення
іноземного суду (суду іноземної
держави; інших компетентних органів
іноземних держав, до компетенції яких
належить розгляд цивільних чи
господарських справ; іноземних чи
міжнародних арбітражів) визнаються та
виконуються в Україні, якщо їх визнання
та виконання передбачено міжнародним
договором, згода на обов'язковість
якого надана Верховною Радою України,
або за принципом взаємності.

Згідно із ст. ст. 51, 53 Конвенції кожна з
Договірних Сторін на умовах,
передбачених цією Конвенцією, визнає і
виконує наступні рішення, винесені на
території інших Договірних Сторін:

а) рішення установ юстиції по цивільних
і сімейних справах, включаючи
затверджені судом мирові угоди по
таких справах і нотаріальні акти у
відношенні грошових зобов'язань (далі -
рішень);

б) рішення судів по кримінальних
справах про відшкодування збитку.

Клопотання про дозвіл примусового
виконання рішення подається в
компетентний суд Договірної Сторони,
де рішення підлягає виконанню. Воно
може бути подано й у суд, що виніс
рішення в справі в першій інстанції.
Цей суд направляє клопотання судові,
компетентному винести рішення по
клопотанню.

До клопотання додаються: рішення або
його засвідчена копія, а також
офіційний документ про те, що рішення
набуло законної сили і підлягає
виконанню або про те, що воно підлягає
виконанню до набуття законної сили,
якщо це не випливає із самого рішення;
документ, з якого випливає, що сторона,
проти якої було винесене рішення, що не
прийняла участі в процесі, була в
належному порядку і вчасно викликана в
суд, а у випадку її процесуальної
недієздатності була належним чином
представлена; документ, що підтверджує
часткове виконання рішення на момент
його пересилання; документ, що
підтверджує угоду сторін, по справах
договірної підсудності.

Клопотання про дозвіл примусового
виконання рішення і прикладені до
нього документи забезпечуються
завіреним перекладом на мову
запитуваної Договірної Сторони або на
російську мову.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Конвенції
клопотання про визнання і дозвіл
примусового виконання рішень,
передбачених у статті 51, розглядаються
судами Договірної Сторони, на
території якої повинне бути здійснене
примусове виконання.

Відповідно до частини 2 вказаної статті
суд, що розглядає клопотання про
визнання і дозвіл примусового
виконання рішення, обмежується
встановленням того, що умови,
передбачені цією Конвенцією,
дотримані. У випадку, якщо умови
дотримані, суд виносить рішення про
примусове виконання.

При цьому, згідно із ст. 55 Конвенції у
визнанні передбачених статтею 52 рішень
і у видачі дозволу на примусове
виконання може бути відмовлено у
випадках, якщо: відповідно до
законодавства Договірної Сторони, на
території якої винесене рішення, воно
не набуло законної сили або не підлягає
виконанню, за винятком випадків, коли
рішення підлягає виконанню до набуття
законної сили; відповідач не прийняв
участі в процесі внаслідок того, що
йому або його уповноваженому не був
вчасно і належно вручений виклик до
суду; у справі між тими ж сторонами, про
той же предмет і по тій же підставі на
території Договірної Сторони, де
повинно бути визнане і виконане
рішення, було вже раніше винесене
рішення, що вступило в законну силу, або
мається визнане рішення суду третьої
держави, або якщо установою цієї
Договірної Сторони було раніше
порушено провадження по даній справі;
відповідно до положень цієї Конвенції,
а у випадках, не передбачених нею,
відповідно до законодавства
Договірної Сторони, на території якої
рішення повинно бути визнане і
виконане, справа відноситься до
виняткової компетенції її установи;
відсутній документ, що підтверджує
угоду сторін у справі договірної
підсудності; минув термін давності
примусового виконання, передбачений
законодавством Договірної Сторони, суд
якої виконує доручення.

Скасовуючи ухвалу суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
клопотання, апеляційний суд на вказані
вимоги закону уваги не звернув та
помилково вважав, що заявлене
клопотання не підлягає до задоволення
з тих підстав, що вирішення вказаного
спору належить до виключної
компетенції Українського суду,
оскільки відмова у наданні дозволу на
примусове виконання рішення
іноземного суду може мати місце у
випадках, передбачених ст. 55 Конвенції.
Таким чином, у випадку наявності
обставин, що є підставою для відмови у
задоволенні клопотання про надання
дозволу на примусове виконання рішення
іноземного суду суд повинен навести
правові підстави для такої відмови, що
передбачені Конвенцією, чого
апеляційним судом зроблено не було.

Таким чином, оскільки апеляційним
судом не повно з'ясовано обставини по
справі, що мають важливе значення для
правильного вирішення спору по суті, не
надано їм належної юридичної оцінки, не
застосовано норму права, що підлягала
застосуванню, оскаржуване судове
рішення не можна вважати законним та
обґрунтованим, а тому воно підлягає
скасуванню із направленням справи на
новий судовий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Мхітаряна Олександра
Сергійовича, подану в інтересах
акціонерного товариства «Фламінго-96»
задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 10 липня 2013 року скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:А.О.
Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк