РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2014 р.
м.
Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Заярного А.М.,

за участі: секретаря Буга Р.М.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представників: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з цим
позовом, в якому вказала, що вона
працюючи у м. Києві в жовтні 2010 року
познайомилась з відповідачем - ОСОБА_2.
Вони стали зустрічатись. Відповідач
мешкає з батьками в м. Києві і
навчається в Київській державній
академії водного транспорту імені
гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачного.

06.01.2011 відповідач запросив її до себе на
квартиру і вони мали близькі стосунки.
Після чого вони постійно зустрічались
і регулярно вступали в статеві
відносини, це все відбувалось у
відповідача вдома, коли його батьки
були на роботі або їздили на вихідні на
дачу. Так тривало місяць.

Згодом позивач дізналась, що вона
вагітна, про що повідомила відповідача
08 чи 09.02.2011 в телефонні розмові. Він
сказав, що визнає дитину і буде
допомагати морально і матеріально, але
до подружнього життя не готовий. Коли
вона попросила відповідача розповісти
про дитину своїм батькам, він почав
наполягав щоб позивач позбулась
дитини. Вона відмовилась це робити,
вирішила народжувати дитину і тоді він
їй пригрозив, що якщо вона цього не
зробить, то він її до цього доведе.

Про їхні стосунки і зустрічі з
відповідачем знала його мати - ОСОБА_6,
до якої 18.03.2011 вона прийшла на роботу і
повідомила, що вагітна від її сина.
Після цього вони з відповідачем вже
рідше, але продовжували зустрічатись і
вступати в близькі стосунки. В квітні
2011 року у нього почалась практика і він
поїхав на Кіпр у тривалий міжнародний
рейс. Під час перебування відповідача у
рейсі вони спілкувались з ним SMS
повідомленнями, в основному зміст
повідомлень був про майбутню дитину.

Вона повернулась до батьків в с.
Северинівку, де ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач
народила сина ОСОБА_7, біологічним
батьком якого являється відповідач
ОСОБА_2.

Наведені нею обставини підтверджують
свідоцтвом про народження дитини від
ІНФОРМАЦІЯ_4, в якому зазначено, що син
ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року в с.
Северинівка, про що в Книзі реєстрації
народжень зроблено відповідний запис
за № 21, у графі «батько» відповідно до
ч. 1 ст.135 СК України. Син ОСОБА_7 проживає
разом з позивачем та знаходиться на її
утриманні.

В добровільному порядку відповідач
категорично відмовляється визнати
своє батьківство відносно сина ОСОБА_7.

Позивач просила суд винести рішення,
яким: 1. Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого в АДРЕСА_1, студента
Київської державної академії водного
транспорту ім. Гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачого, батьком
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4; 2. Стягнути з
відповідача на її користь аліменти на
утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7
в розмірі 1/3 всіх його доходів, але не
менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, до
досягнення ним повноліття, а також
судові витрати (а.с.17-19).

23.12.2013 позивач в судовому засіданні
усно заявила про зменшення позовних
вимог, відмовилась від вимоги щодо
стягнення аліментів на утримання
дитини, підтримала лише вимоги щодо
визнання ОСОБА_2 батьком її дитини
(а.с.102) з підстав зазначених в позові.

Позивач додатково повідомила, що вона
працювала та винаймала житло в м. Києві,
де познайомилась з ОСОБА_2, з яким
зустрічалась та мала інтимні стосунки
на протязі пів року після знайомства в
жовтні 2010 року. Про їхні стосунки знали
їх спільні друзі, родичі в тому числі
батьки. Коли ОСОБА_1 завагітніла, ОСОБА_2
просив позбутись дитини. Дитина схожа
на ОСОБА_2.

У судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав.
Пояснив, що з позивачем він
познайомився в жовтні 2010 року, вони
були друзями. В інтимні стосунки він з
ОСОБА_1 не вступав, дитина не його.
Підтримував з нею дружні стосунки,
приблизно до початку весни 2012 року.

Вислухавши пояснення сторін, свідків,
дослідивши матеріали справи суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
огляду на таке.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_10 (
яка являється матір'ю позивача), ОСОБА_11
(яка являється сестрою позивач)
повідомили, що ОСОБА_1 протягом 2010-2011
р.р. працювала та проживала в м. Києві,
де познайомилась та почала
«зустрічатись» з ОСОБА_2, з яким у них
були інтимні стосунки, в результаті
яких у них ІНФОРМАЦІЯ_4 народився син
ОСОБА_7. ОСОБА_2 сина не визнає. Свідки
вищезазначене знають зі слів ОСОБА_1.
Особисто ОСОБА_2 ніколи не бачили, в їх
стосунки до вагітності та після, не
втручалися і не втручаються.

В судовому засіданні встановлено і це
підтверджено висновком
судово-медичної генетичної експертизи
№ 374 від 17.02.2014, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 є
біологічна спорідненість. ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, може бути біологічним
батьком ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, якого
народила ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5.
Ймовірність даної події складає
99,99%.(а.с.120-122).

В судовому засіданні, викликаний за
клопотанням представника відповідача,
експерт ОСОБА_12 була допитаний по всім
обставинам щодо проведеної нею
судово-медичної генетичної експертизи,
яка роз'яснила та підтвердила
зроблений нею висновок №374 від 17.02.2014.

Відповідач ОСОБА_2, допитаний як свідок
за його клопотанням у відповідності до
ст. 184 ЦПК України, пояснив, що з
висновком експерта не згоден, вважає,
що експертиза проведена упереджено на
користь сторони позивача, з допущенням
порушень процедури відбору зразків та
проведення самої експертизи, що могло
бути пов'язано з незаконними
стосунками сторони позивача з
експертом. Проте доказів цьому, крім
власних свідчень не має.

Позивач ОСОБА_1, допитаний як свідок за
її клопотанням у відповідності до ст. 184
ЦПК України, пояснила, що експертиза
була проведена правильно, а пояснення
відповідача не відповідають дійсності.

Згідно з ч.1 ст.128 СК України, за
відсутності заяви, право на подання
якої встановлено статтею 126 цього
Кодексу (якщо жінка та чоловік не
перебувають у шлюбі між собою),
батьківство щодо дитини може бути
визнане за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст.128 СК України
підставою для визнання батьківства є
будь-які відомості, що засвідчують
походження дитини від певної особи,
зібрані відповідно до ЦПК України.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3
«Про застосування судами окремих норм
Сімейного Кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» відповідно до
ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення щодо
визнання батьківства (материнства) має
ґрунтуватися на всебічно перевірених
судом даних, що підтверджують або
спростовують заявлені вимоги чи
заперечення проти них, а його
резолютивна частина - містити всі
відомості, необхідні для реєстрації
батьківства (материнства) в органах
РАЦС ( прізвище, ім'я та по батькові
матері й батька, число, місяць і рік їх
народження, громадянство, а також номер
актового запису про народження дитини,
коли та яким органом його вчинено).

Згідно ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ст.ст. 58, 60 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтується на припущеннях. Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

З досліджених в судовому засіданні
матеріалів справи, пояснень позивача
та свідків вбачається, що позивач та
відповідач з жовтня 2010 року перебували
у близьких стосунках, у позивача
народився син ОСОБА_7, біологічним
батьком якого являється відповідач
ОСОБА_2, батьком якого записаний
відповідач, однак так як він відмовився
визнати своє батьківство, запис про
батька дитини в свідоцтві про її
народження був зроблений в порядку ч.1
ст.135 СК України.

Суд не приймає до уваги показань
відповідача, що експертиза проведена
упереджено на користь сторони
позивача, з допущенням порушень
процедури відбору зразків та
проведення самої експертизи, що могло
бути пов'язано з незаконними
стосунками сторони позивача з
експертом, так як ним не представлено
суду належних та допустимих доказів
які б підтверджували це.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з
позивача на користь відповідача слід
стягнути судові витрати за надання
правової допомоги адвокатом в розмірі
3000 грн., що відповідає ст. 1 ЗУ «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних і
адміністративних справах» за 6 год. 10
хв. участі представника позивача
ОСОБА_3 у судових засіданнях 23.12.2013,
24.03.2014, 01.04.2014, 25.04.2014, за оплату позивачем
експертизи (7614 грн.), за оголошення в
газеті «Урядовий Кур'єр» про виклик до
суду відповідача (420 грн.), сплаченого
судового збору (114,70 грн.).

На підставі ст. 128 СК України, керуючись
п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15.05.2006 № 3, ст.ст. 3, 4, 6, 8, 10, 11,
15, 57, 60, 158, 174, 208, 209, 213-215, 367 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
проживаючого в АДРЕСА_1, студента
Київської державної академії водного
транспорту ім. Гетьмана Петра
Конашевича-Сагайдачого,
ідентифікаційний № НОМЕР_1, батьком
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Стягнути з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1
судові витрати в сумі 11148 (одинадцять
тисяч сто сорок вісім) грн. 70 коп..

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Вінницької області
протягом десяти днів з дня його
проголошення через Жмеринський
міськрайонний суд Вінницької області.

Суддя Жмеринського

міськрайонного суду
А.М.
Заярний