АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/543/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 6 Токова С. Є.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. РІШЕННЯ
14 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Нерушак Л. В. суддів
Пальонного В.С., Карпенко
О.В.при секретарі Яремич В.І.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу першого заступника прокурора
міста Черкаси С.Іванова на рішення
Соснівського районного суду
м. Черкаси від 19 грудня 2012 року у справі
за позовом ОСОБА_7 до Черкаської
міської ради, КП ЧООБТІ про визнання
права власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудовано ,-
в с т а н о в и л а :
13 грудня 2012 року ОСОБА_7 звернувся до
суду з позовом до Черкаської міської
ради, КП ЧООБТІ про визнання права
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудовано, посилаючись на те,
що на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного між ним та
ТОВ «Домас», 08 жовтня 2002 року, він є
власником нерухомого майна -
адміністративної будівлі з підвалом,
складу, прибудови, гаражів, яке
знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Дане
нерухоме майно знаходиться на
земельній ділянці площею 2815,2 кв. м, яка
була виділена йому на підставі
договору оренди землі укладеного між
ним та Черкаською міською радою 28
квітня 2006 року, зареєстрованого у
Черкаській регіональній філії ДП
«Центр ДЗК» при Держкомземі України за
Позивач зазначає у позові, що на даній
земельній ділянці без відповідного
дозволу та належно затвердженого
проекту він самочинно здійснив
прибудови до адміністративної будівлі
та гараж згідно інвентарної справи,
виданої КП «ЧООБТІ» від 09 жовтня 2012
року, що знаходяться за адресою
05 листопада 2012 року він звернувся в ПП
«Ларо 2010» для отримання висновку щодо
відповідності даного будівництва
Державним будівельним нормам і
05 листопада 2012 року позивач отримав
позитивний висновок, що згідно табл.5.1
«Правила визначення фізичного зносу
жилих будинків» СОУ ЖКГ 75.11-35077234.0015:2009
Київ-2009. оцінка фізичного стану
будівельних конструкцій приміщень
прибудов (літ.а5, а6, а7)до будівлі (літ.
А-4), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 -
добра, тому елементи будівлі придатні
до подальшої експлуатації. За
результатами проведення технічного
обстеження будівель встановлено їх
відповідність вимогам надійності і
безпечної експлуатації будівель та
Об'ємно-планувальне рішення приміщень,
внутрішньо-будинкові мережі
відповідають діючим на території
України станом на 01 листопада 2012 року
державним нормам, правилам, стандартам
при дотриманні відповідних правил
експлуатації, затверджених в
установленому порядку. В зв'язку з
даними обставинами позивач звернувся
до суду позовом та просив визнати за
ним, ОСОБА_7 право власності на
самочинно збудовані прибудови до
адміністративної будівлі з
прибудовами та підвалом літ. А-4, а саме:
прибудова літ.а5 - приміщення підвалу №
1-2, приміщення першого поверху № 4-1, №
5-1, частина приміщення другого поверху
№ 2-1 площею 67,5 кв. м. - загальною площею
192,9 кв. м., прибудова літ.а6 - приміщення
першого поверху № 6-1 площею 13,3 кв. м.,
прибудова літ.а7 - приміщення підвалу №
16, приміщення другого поверху № 2-4,
загальною площею 20,0 кв. м. та гараж літ.
С, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1;
зобов'язати Черкаське обласне бюро
технічної інвентаризації
зареєструвати право власності на
самочинно збудовані прибудови до
адміністративної будівлі з
прибудовами та підвалом літ. А-4, а саме:
прибудова літ.а5 - приміщення підвалу №
1-2, приміщення першого поверху № 4-1, №
5-1, частина приміщення другого поверху
№ 2-1 площею 67,5 кв. м. - загальною площею
192,9 кв. м., прибудова літ.а6 - приміщення
першого поверху № 6-1 площею 13,3 кв. м.,
прибудова літ.а7 - приміщення підвалу
№ 16, приміщення другого поверху
№ 2-4, загальною площею 20,0 кв. м. та гараж
літ. С, що знаходяться за адресою
АДРЕСА_1 за ним, ОСОБА_7
Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 19 грудня 2012 року позов
задоволено.

Визнано ОСОБА_7 право власності на
самочинно збудовані прибудови до
адміністративної будівлі з
прибудовами та підвалом літ. А-4, а саме:
прибудова літ.а5 - приміщення підвалу №
1-2, приміщення першого поверху № 4-1, №
5-1, частина приміщення другого поверху
№ 2-1 площею 67,5 кв. м. - загальною площею
192,9 кв. м., прибудова літ.а6 - приміщення
першого поверху № 6-1 площею 13,3 кв. м.,
прибудова літ.а7 - приміщення підвалу №
16, приміщення другого поверху № 2-4,
загальною площею 20,0 кв. м. та гараж літ.
С, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Зобов'язано КП Черкаське обласне
об'єднане бюро технічної
інвентаризації зареєструвати за
ОСОБА_7 право власності на самочинно
збудовані прибудови до
адміністративної будівлі з
прибудовами та підвалом літ. А-4, а саме:
прибудова літ. а5 - приміщення підвалу №
1-2, приміщення першого поверху № 4-1, №
5-1, частина приміщення другого поверху
№ 2-1 площею 67,5 кв. м. - загальною площею
192,9 кв. м., прибудова літ. а6 - приміщення
першого поверху № 6-1 площею 13,3 кв. м.,
прибудова літ. а7 -приміщення підвалу
№ 16, приміщення другого поверху № 2-4,
загальною площею 20,0 кв. м. та гараж літ.
С, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, перший заступник прокурора
міста Черкаси С.Іванов подав на рішення
апеляційну скаргу. В апеляційній
скарзі посилається на те, що
Соснівським районним судом м. Черкаси
під час ухвалення оспорюваного рішення
неповно з'ясовано обставини справи, що
мають значення для справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи, і як наслідок, судом порушено
норми матеріального та процесуального
права. Просить скасувати рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 19 грудня 2012 року та ухвалити нове,
яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, прокурора, які
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції скасуванню, виходячи з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права
можуть бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам закону не
відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог позивача, суд першої
інстанції виходив з їх доведеності,
пославшись, що за результатами
проведення технічного обстеження
приміщень встановлено їх
відповідність вимогам надійності і
безпечної експлуатації будівель та
споруд, так як об'ємно-планувальне
рішення приміщень, виконані інженерні
внутрішньо-будинкові мережі
відповідають діючим на території
України, станом на 01 листопада 2010 року,
державним нормам, правилам, стандартам
при дотриманні відповідних правил
експлуатації, затверджених у
встановленому порядку.

Колегія суддів вважає, що висновки
судом першої інстанції не відповідають
обставинам справи та вимогам закону,
рішення суду ухвалено з порушенням і
невірним застосуванням норм
матеріального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог позивача, та, вирішуючи
спір за позовом власника (користувача)
земельної ділянки про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно, суд зобов'язаний
встановлювати всі обставини справи,
зокрема: чи є позивач власником
(користувачем) земельної ділянки, чи
звертався він до компетентного
державного органу про прийняття
забудови до експлуатації, чи є законною
відмова у такому прийнятті, чи є
порушені будівельні норми та правила
істотними.

Як вбачається із матеріалів справи,
згідно даних договору купівлі-продажу
від 08 жовтня 2002 року,
укладеного між ПП ОСОБА_7 та ТОВ
«Домас», позивач ОСОБА_7 є власником
нерухомого майна, а саме:
адміністративної будівлі А-4, а з
підвалом; складу З-1 з прибудовою з;
гаражів Ж,Г; частини замощення І;
частини огорожі № 1 та огорожі № 2-4, яке
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Згідно договору оренди земельної
ділянки від 28 квітня 2006 року,
укладеного між Черкаською міською
радою та ПП ОСОБА_7, орендодавець
передав, а орендар прийняв в строкове
платне користування земельну ділянку,
яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
площею 2815,2 кв. м., який зареєстрований у
Черкаській регіональній філії ДП
«Центр ДЗК при Держкомземі України» 25
травня 2006 року за № 87.

Судом встановлено, що на даній
земельній ділянці без відповідного
дозволу та належно затвердженого
проекту позивач ОСОБА_7 самочинно
здійснив прибудови до
адміністративної будівлі та гараж, які
знаходяться за вищевказаною адресою.

Згідно даних висновку № 44-12-БТ
будівельно-технічного дослідження,
складеного 05 листопада 2012 року, ПП
«Ларо 2010», на замовлення гр. ОСОБА_7
згідно табл.5.1 «Правила визначення
фізичного зносу жилих будинків» СОУ
ЖКГ 75.11-35077234.0015:2009 Київ-2009. оцінка
фізичного стану будівельних
конструкцій приміщень прибудов (літера
а5, а6, а7) до будівлі (літера А-4), що
розташована по АДРЕСА_1 - добра, тому
елементи будівлі придатні до подальшої
експлуатації. За результатами
проведення технічного обстеження
приміщень встановлено їх
відповідність вимогам надійності та
безпечної експлуатації будівель та
споруд.

Об'ємно-планувальне рішення приміщень,
виконані інженерні
внутрішньо-будинкові мережі
відповідають діючим на території
України державним нормам, правилам,
стандартам при дотриманні відповідних
правил експлуатації, затверджених в
установленому порядку станом на 01
листопада 2012 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову позивача, суд першої інстанції
не звернув уваги на те, що позивач не
звертався до компетентного державного
органу про прийняття забудови до
експлуатації, чим допустив порушення
вимог чинного законодавства та
необґрунтовано і безпідставно
задовольнив позовні вимоги, які згідно
наявних в матеріалах справи доказах,
наданих позивачем задоволенню не
підлягають.

Суд першої інстанції також не звернув
уваги та не залучив до участі у справі
відповідну інспекцію державного
архітектурно - будівельного контролю,
однак апеляційна інстанція не може
виправити дану помилку та залучати до
участі у розгляді справи інших
учасників процесу.

Суд дійшов правильного висновку, що
спірні об'єкти нерухомого майна
збудовано самочинно, з чим
погоджувався і сам позивач, однак
невірно застосував норми ст.331 ЦК
України, якою набувається право
власності на новостворене майно.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦК України
власник земельної ділянки має право
зводити на ній будівлі та споруди,
створювати закриті водойми,
здійснювати перебудову, а також
дозволяти будівництво на своїй ділянці
іншим особам. Власник земельної
ділянки набуває право власності на
зведені ним будівлі, споруди та інше
нерухоме майно. Право власника на
забудову здійснюється ним за умови
додержання архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням. Правові наслідки
самочинної забудови, здійсненої
власником на його земельній ділянці,
встановлюються статтею 376 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього.

Згідно ч. 5 ст. 376 ЦК України передбачено,
що на вимогу власника земельної
ділянки суд може визнати за ним право
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудоване на ній, якщо це не
порушує права інших осіб.

Виходячи з вищевикладеного,
вбачається, що положення ч. 5 ст. 376 ЦК
України не є підставою для визнання за
позивачем права власності на прибудови
до будівлі з прибудовами та підвалом,
оскільки прийняття в експлуатацію
споруд та будівель має здійснюватися
відповідною інспекцією державного
архітектурно - будівельного контролю у
спосіб, визначений відповідно до вимог
чинного законодавства.

Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом на підставі ч. ст. 182 ЦК
України, ст. 4 ЗУ «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень».

Механізм та умови прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів визначено постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 2008 року
№ 923 «Про Порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів».

Порядок проведення державної
реєстрації права власності та права
користування (сервітуту) на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельних ділянках визначений
«Тимчасовим положенням про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно» затвердженим наказом
Міністерства юстиції України № 7/5 від 7
лютого 2002 року, де в п.6.1 встановлено, що
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна провадять з видачею
свідоцтва про право власності
місцевими органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування.

Згідно роз'яснення у п.20 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)» зазначено, вирішуючи
справи про самочинне будівництво (нове
будівництво, реконструкцію зі зміною
площі та зайняттям земельної ділянки,
прибудови, надбудови) об'єкта
нерухомості, здійснене у разі відмови у
видачі документів, які надають право
виконувати будівельні роботи
(повідомлення про початок будівельних
робіт, реєстрація декларації про
початок виконання будівельних робіт,
видача технічних умов, видача вихідних
даних тощо), але з додержанням
державних стандартів, норм і правил,
місцевих правил забудови населених
пунктів і порядку розгляду цих питань,
суд має врахувати, що відмова у наданні
дозвільних документів може бути
оскаржена до суду заінтересованою
особою у порядку адміністративного
судочинства.

Якщо такі дії в судовому порядку не
оскаржено, це не є підставою для
відмови в позові, проте суд при
розгляді справи має дати правову
оцінку такій відмові, зокрема, за
правилами статті 212 ЦПК.

Як вказано в п. 21 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті 376
Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)»,що при вирішенні позову
про визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно суд
має виходити з того, що право на
виконання будівельних робіт виникає у
забудовника лише за наявності
документів, які надають право
виконувати будівельні роботи та
передбачених статтями 27, 29 - 31 Закону N
3038-VI, а також у передбачених законом
випадках отримання дозволу на
виконання будівельних робіт (статті 34,
37 цього Закону).

Проект не є належно затвердженим за
умови відсутності погодження
архітектурно-планувальної частини
проекту місцевим органом
містобудування та архітектури і
позитивного висновку державної
експертизи у випадку, коли її
проведення є обов'язковим (стаття 7
Закону N 687-XIV, стаття 31 Закону N
3038-VI).

Згідно зі ст. 55 Конституції України
права та свободи людини і громадянина
захищаються судом. Кожна особа має
право в порядку, встановленому законом,
звернутися за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів відповідно
до ч. 1 ст. 3 ЦПК України.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання , що передбачено ч.1 ст.
15 ЦК України .

Таким чином, при розгляді справи за
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво суду першої
інстанції слід було мати на увазі, що
відповідно до ст. 26 Закону України від
16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи
містобудування» спори з питань
містобудування вирішуються радами у
межах їх повноважень, а також судами
відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.4 ст. 26 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» право на забудову
земельної ділянки реалізується її
власником або користувачем за умови
використання земельної ділянки
відповідно до вимог містобудівної
документації.

Згідно ч. 5 ст. 26 даного Закону
проектування та будівництво об'єктів
здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок у
такому порядку: 1) отримання
замовником або проектувальником
вихідних даних; 2) розроблення
проектної документації та проведення у
випадках, передбачених ст. 31 цього
Закону її експертизи; 3) затвердження
проектної документації; 4) виконання
підготовчих та будівельних робіт; 5)
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів; 6) реєстрація
права власності на об'єкт
містобудування.

Розділом V п.9 вищеназваного Закону
передбачено, що інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю до
31 грудня 2013 року безоплатно протягом 10
робочих днів з дня подання заяви
власниками (користувачами) земельних
ділянок, на яких розміщені об'єкти
будівництва, збудовані без дозволу на
виконання будівельних робіт, за
результатами технічного обстеження
будівельних конструкцій та інженерних
мереж приймають в експлуатацію:
індивідуальні (садибні) житлові
будинки, садові, дачні будинки,
господарські (присадибні) будівлі і
споруди, прибудови до них, збудовані у
період з 5 серпня 1992 року до 12 березня 2011
року.

Суд першої інстанції допустив
порушення вимог закону та не встановив,
чи звертався позивач до уповноважених
органів з приводу прийняття
побудованих ним споруд та будівель в
експлуатацію згідно встановлених
вимог закону згідно з Порядком
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів України
№ 461 від 13 квітня 2011 року,
оскільки в матеріалах справи відсутні
дані документи та докази позивача про
відмову позивачу інспекцією
державного архітектурно - будівельного
контролю прийняти в експлуатацію
збудовані будівлі та споруди.

Виходячи з вищевикладеного,
вбачається, що звернення до суду з
позовом про визнання права власності
на самочинне будівництво має
здійснюватися за наявності даних про
те, що порушене питання було предметом
розгляду компетентного державного
органу, рішення якого чи відсутність
такого рішення дають підстави вважати
про наявність спору про право.

Також в матеріалах справи відсутні
висновки відповідних компетентних
органів: пожежного та санітарного
нагляду про дотримання вимог
відповідно протипожежних та
санітарних вимог, що також є
порушенням, без надання яких позивачем
у суду не має підстав для задоволення
позовних вимог, заявлених позивачем.

Вирішуючи спір, у порушення зазначених
норм, суд ці питання не дослідив та не
встановив, чи було питання оформлення
права власності на самочинне
будівництво предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
давали б підстави вважати про
наявність спору про право, не встановив
факту прийняття спірного майна до
експлуатації в установленому
законодавством порядку й наявності в
позивача належно затвердженого
проекту будівництва та підстав
звернення його з позовом до суду в
порядку цивільного судочинства, не
уточнив позовних вимог в частині
підстав і предмету заявленого позову й
відповідно належним чином не вирішив
питання щодо правильності обраного
позивачами способу захисту порушених
прав, та чи порушені ці права взагалі.

Розглядаючи справу, судом не враховано
вимоги ст. 15 ЦПК України, оскільки зі
змісту позовних вимог ОСОБА_7 не
вбачається, що його цивільні права,
свободи чи інтереси якимось чином
порушено, не визнано або оспорено.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції при задоволенні позову про
визнання права власності на самочинне
будівництво не звернув уваги на дані
обставини, допустив порушення вимог
матеріального та процесуального права,
дійшов помилкового висновку про
задоволення позовних вимог, тому дане
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню, оскільки не є законним та
обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги є
обґрунтованими, підтверджуються
належними доказами, тому апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржуване
рішення суду першої інстанції не може
залишатись в силі, так як при його
ухваленні судом першої інстанції
допущено порушення норм матеріального
та процесуального права, що відповідно
до вимог ст. 309 ЦПК України є
обов'язковою підставою для скасування
рішення суду і ухвалення нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Колегія суддів апеляційного суду,
скасувавши рішення суду першої
інстанції, та відмовивши в задоволенні
позову про визнання права власності на
самочинно збудовані прибудови та
приміщення не застосовує поворот
виконання рішення, оскільки під
поворотом виконання слід розуміти
повернення позивачем відповідачеві
всього одержаного ним за скасованим
рішення. Апелянтом заявлено
клопотання про поворот виконання
рішення суду до початку розгляду
справи апеляційної скарги судом, яке
колегією суддів не задоволено ухвалою
від 14.03. 2014 року, оскільки фактично є
доповненнями до апеляційної скарги,
поданими після закінчення строку на
подання апеляційної скарги.

Однак, апеляційна інстанція не має
підстав для залучення до розгляду
справи інших учасників, які не приймали
участі у розгляді справи, а тому
ухвалити рішення про скасування
державної реєстрації права власності
на будівлі, без участі у розгляді
справи представника реєстраційної
служби міського управління юстиції,
яке займається реєстрацію нерухомого
майна немає підстав, передбачених
діючим законодавством.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу першого заступника
прокурора міста Черкаси С.Іванова -
задовольнити.

Рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 19 грудня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до Черкаської міської
ради, КП ЧООБТІ про визнання права
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудовано - скасувати,
ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_7 до Черкаської міської
ради, КП ЧООБТІ про визнання права
власності на нерухоме майно, яке
самочинно збудовано.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :