У Х В А Л А

Іменем України

17 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

Головуючого: Павліченка С.В.

суддів: Бондаренка Ю.О., Собослоя Г.Г.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши без участі сторін в
судовому засіданні справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення
Виноградівського районного суду від 16
серпня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Пушкінської
сільської ради про визнання права
власності на самочинно збудований
житловий будинок з господарськими
будівлями, третя особа без самостійних
вимог на стороні відповідачів ОСОБА_4 ,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, Пушкінської
сільської ради про визнання права
власності на самочинно збудований
житловий будинок з господарськими
будівлями.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що
вона спільно із своїм співмешканцем
ОСОБА_5 у період 1992-2006 років збудували
житловий будинок і господарські
будівлі по АДРЕСА_1. Будівництво
здійснювалося на землі житлової та
громадської забудови площею 0,15 га.

Ця земельна ділянка була рішенням
Перехрестівської сільської ради від
08.10.1991 року виділена у довічне
успадковане володіння для будівництва
індивідуального житлового будинку
ОСОБА_3. ОСОБА_3 не виготовив державний
акт на землю, а у 1992 року за усним
договором суперфіцію передав земельну
ділянку ОСОБА_5 та ОСОБА_2 для
будівництва будинку. Наразі ОСОБА_3 не
заявляє своїх прав на земельну ділянку.
А позивачка та ОСОБА_5 завершили
будівництво будинковолодіння у 2006
році, де проживали.

Позивачка вважає, що будучи
співзабудовником будинку вона набула
право власності на такий після
завершення його будівництва, однак
оформити своє право власності не може
через те, що право власності на
земельну ділянку не оформлене.

Доповнивши 30.04.2013 року позовну заяву,
позивачка ОСОБА_2 заявила, що весь
основний будівельний матеріал
придбала вона за власні кошти впродовж
1990-2006 років. Той факт, що вона з ОСОБА_5
проживала у цивільному шлюбі,
підтверджує фотографіями. Дану
обставину підтвердять записи
господарських реєстрів 456,884 книги №6.

На підставі особового рахунку НОМЕР_1
господарської книги за 2006-2010 роки,
головою двору залишилася ОСОБА_2 Ті
обставини, що позивачка та ОСОБА_5
проживали у цивільному шлюбі та
збудували спірне будинковолодіння,
підтверджуються ухвалою Апеляційного
суду Івано-франківської області від
19.02.2008 року та постановою про закриття
кримінальної справи від 27.10.2011 року.

Також, випискою із господарської книги
№6 за 1996-2000 роки Перехрестівської
сільської ради особовий рахунок НОМЕР_2
підтверджено, що членами
домогосподарства є ОСОБА_5 та
позивачка.

Тому просила визнати за нею право
власності на житловий будинок та
господарські будівлі розташовані по
АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Виноградівського
районного суду від 16 серпня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 ставиться питання про
скасування даного рішення та ухвалення
нового про задоволення позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Сторони в судове засідання не з'явилися
про розгляд справи належним чином
повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст.
305 ЦПК України розглянута у їх
відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Відповідно до статті 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як встановлено судом та вбачається з
матеріалів справи, вказана земельна
ділянка за присвоєним їй згодом
номером АДРЕСА_1 рішенням сесії
Перехрестівської сільської ради
Виноградівського району від 08.10.1991 року
була виділена під забудову площею 0,15 га
у довічне успадковане володіння
ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6-7).

Зі змісту Будівельного паспорту на
забудову земельної ділянки, складеного
18.07.1996 року районним архітектором
Виноградівської райради, вбачається,
що дозвільні документи на право
виконання будівельних робіт з
будівництва житлового будинку в
АДРЕСА_1 у 1996 році складалися на ім'я
ОСОБА_5, як забудовника, на підставі
рішення 16 сесії 21 скликання
Перехрестівської сільської ради
народних депутатів від 01.04.1994 року.

Встановлено, що будівництво спірного
житлового будинку було завершене у 1999
році. До 2006 року було завершено
спорудження господарських будівель
(а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 у селі
Сенечів Долинського району
Івано-Франківської області.

Після смерті ОСОБА_5 його рідна донька
ОСОБА_4 реалізувала право на
спадкування як спадкоємець першої
черги за законом та оформила право на
майно, що ввійшло до складу спадщини, що
відкрилася на день смерті ОСОБА_5 -
будинковолодіння в с.Сенечів
Долинського району Івано-Франківської
області.

Рішенням Долинського районного суду
Івано-Франківської області від 06.12.2007
року, залишеним у цій частині в силі
Ухвалою Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19.02.2008
року, за ОСОБА_4 визнано право власності
на вказане будинковолодіння, набуте
шляхом спадкування за законом після
смерті її рідного батька ОСОБА_5 (а.с.53-54)

Крім того, встановлено, що з метою
первинного оформлення права власності
на добудований спірний житловий
будинок позивачка ОСОБА_2 звернулася до
Інспекції державного будівельного
архітектурного контролю у
Закарпатській області із заявою про
прийняття до експлуатації спірного
будинку.

Зі змісту відповіді Інспекції від
07.07.2012 року №7/7-1023 вбачається, що
звернення ОСОБА_2 про прийняття до
експлуатації житлового будинку не було
прийнято до виконання через не
оформлення права на земельну ділянку
та не вирішення питання про
спадкування.(а.с.10)

Частиною третьою ст.376 ЦК України від 2003
року передбачено, що право власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
може бути за рішенням суду визнане за
особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму
ВССУ Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва) від 30.03.2012 року №6, позов
особи, яка самочинно збудувала
нерухоме майно на земельній ділянці,
власником або користувачем якої є інша
особа, про визнання права власності на
цю нерухомість може бути задоволено
судом на підставі частини третьої
статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що
власник або користувач земельної
ділянки не заперечує проти цього,
будівництво не порушує права інших
осіб і відповідає будівельним,
архітектурним, санітарним, екологічним
та іншим нормам і правилам, державним
стандартам.

Суд вірно встановив обставини справи,
належним чином перевірив їх доказами
та дійшов обґрунтованого висновку, що
інтерес ОСОБА_2 спрямований на
оформлення в судовому порядку права
власності на нерухоме майно в цілому на
підставі ст.376 ЦК України, суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства, оскільки в такому разі
спадкоємці померлого забудовника
будуть позбавлені права власності на
майно, що ввійшли до складу спадщини, а
це суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

На підставі наведеного колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції відповідає
встановленим обставинам справи,
вимогам матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Керуючись ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України,
Судова палата у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Виноградівського
районного суду від 16 серпня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді