АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/5556/13-ц Головуючий у 1-й
інстанції Вийванко О.М. Провадження №
22-ц/789/280/14 Доповідач - Гірський
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 р. Колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Ткач О. І., Бахметової В. Х.,

при секретарі - Майка Р.Ю.

з участю - представника ПАТ
"Український інноваційний банк"

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 25 грудня 2013 року в справі за
позовом публічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за
кредитними договорами, -

ВСТАНОВИЛА:

ПАТ "Український інноваційний банк"
звернувся до суду з вищезазначеним
позовом і посилаючись на невиконання
відповідачами умов укладених угод:
№162/06-ф від 14.12.2006 року; №96/06-ф від 12.07.2006
року; №164/06-ф від 14.12.2006 року, просив
стягнути відповідно з ОСОБА_1
заборгованість по тілу кредиту в
розмірі 200 000 грн.; заборгованість по
процентах за користування кредитом в
розмірі 26709,56 грн.; заборгованість по
комісії в розмірі 3587,94 грн.; з ОСОБА_2
заборгованість по тілу кредиту в
розмірі 195 000 грн.; заборгованість по
процентах за користування кредитом в
розмірі 26911,44 грн.; заборгованість по
комісії в розмірі 3498,26 грн.; з ОСОБА_3
заборгованість по тілу кредиту в
розмірі 200 000 грн.; заборгованість по
процентах за користування кредитом в
розмірі 26709,56 грн.; заборгованість по
комісії в розмірі 3587,94 грн.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 25 грудня 2013 року позов
публічного акціонерного товариства
"Український інноваційний банк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задоволено.

"Стягнуто з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на
користь публічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк" (, п/р 373915005 в ПАТ
"Укрінбанк", МФО 300142) заборгованість за
кредитним договором №162/06-ф від 14.12.2006
р., у розмірі 230 297,50 грн., сплачений
судовий збір у розмірі 1 700 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду судового
процесу в розмірі 120 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ідентифікаційний номер НОМЕР_2, на
користь публічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк" (, п/р 373915005 в ПАТ
"Укрінбанк", МФО 300142) заборгованість за
кредитним договором №96/06-ф від 12.07.2006 р.,
у розмірі 225 409,70 грн., сплачений судовий
збір у розмірі 1 700 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду судового процесу в розмірі 120
грн.

Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ідентифікаційний номер 4, на
користь публічного акціонерного
товариства "Український інноваційний
банк" (, п/р 373915005 в ПАТ
"Укрінбанк", МФО 300142) заборгованість за
кредитним договором №164/06-ф від 14.12.2006
р., у розмірі 230 297,50 грн., сплачений
судовий збір у розмірі 1 700 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду судового
процесу в розмірі 120 грн."

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 просять скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове, яким
в задоволенні позовних вимог ПАТ
"Український інноваційний банк"
відмовити, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
судового рішення, суд апеляційної
інстанції прийшов до висновку, що
скарга підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
на основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення
суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
наявності підписаних сторонами
кредитних договорів, які породили в
майбутньому обов'язок позичальників
повернути обумовлені цими угодами суми
коштів.

Проте, такий висновок суду не є
обґрунтованим.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.

Таким чином, зі змісту даної статті
випливає, що договір позики є реальним
правочином і вважається укладеним з
моменту передання грошей або речей, що
виступають предметом зазначеного
договору. Саме підписання сторонами
тексту договору без передання грошей
або речей не породжує у майбутньому
обов'язку позичальника повернути
обумовлену угодою суму грошей або
кількість визначених родовими
ознаками речей.

Частиною 1 ст. 1051 ЦК України передбачено
право позичальника оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти або речі насправді не були
одержані ним від позикодавця або були
одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

З матеріалів справи та пояснень
представників сторін у суді
апеляційної інстанції вбачається, що
відповідачі підписали тексти
кредитних договорів, а саме ОСОБА_1
№162/06-ф від 14.12.2006 року; ОСОБА_2 №96/06-ф від
12.07.2006 року; ОСОБА_3 №164/06-ф від 14.12.2006
року на отримання в АТ "Український
інноваційний банк", який в подальшому
змінив назву на ПАТ "Український
інноваційний банк", кредиту, кожний по
200 000 грн., терміном на 12 місяців, зі
сплатою 18 % річних.

Проте, зазначених коштів вони не
отримали, що стверджується
обвинувальним вироком Тернопільського
міськрайонного суду від 07.11.2011 року,
який набрав чинності.

Так, зі змісту даного вироку (а.с. 146-167 т.
2) випливає, що засуджений ОСОБА_4,
працюючи заступником керуючого
Тернопільською філією АТ "Український
інноваційний банк", а в подальшому
керуючим вказаного банку, впродовж
2006-2007 років, зловживаючи своїми
повноваженнями, з корисливих мотивів,
всупереч інтересам служби та діючи в
інтересах УПП "Металоресурси",
сформував пакет завідомо неправдивих
документів, необхідний для видачі
коштів по кредитних договорах,
укладених між Тернопільською філією АТ
"Український інноваційний банк" та
різними фізичними особами, в тому числі
і з відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

В результаті таких злочинних дій кошти
за даними кредитними договорами не
передавались у власність
позичальників - сторін кредитних
договорів, а безпосередньо вносились в
касу УПП "Металоресурси", про що
свідчили копії прибуткових касових
ордерів, в яких в графі "прийнято від
прізвище, ім'я, по-батькові" значилось,
що кошти надійшли від ТФ АТ
"Український інноваційний банк".
Отримані від банку кошти в подальшому
частково погашались цим підприємством
від імені позичальників - сторін
кредитних договорів.

Ці обставини, відповідно до вимог ч. 4
ст. 61 ЦПК України, є обов'язкові для
суду, що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи
(яка в даному випадку, в силу займаної
посади, була стороною кредитних угод)
та стосовно якої ухвалено вирок.

З посиланням на вказані обставини та на
вимоги ст. 1051 ЦК України відповідачі
оспорюють кредитні договори, як на
підтвердження так званої
безвалютності кредитів в цілому.

З врахуванням вищенаведеного, суд
апеляційної інстанції вважає, що
оскільки Український інноваційний
банк не передавав грошей у власність
відповідачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
згідно умов підписаних ними кредитних
договорів, тому в них не виник у
майбутньому обов'язок повернути
обумовлені угодами суми грошей.

Таким чином, судом першої
інстанції неправильно застосовано
норми матеріального права і
процесуального права, висновки суду не
відповідають обставинам справи, що є
підставою для скасування судового
рішення та ухвалення нового, яким слід
відмовити у задоволенні вимог ПАТ
"Український інноваційний банк" до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитними
договорами.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313; 314 ЦПК
України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду Тернопільської
області від 25 грудня 2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити
публічному акціонерному товариству
"Український інноваційний банк" в
задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитними договорами.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Б.О. Гірський