Ухвала іменем україни 12 березня 2014 року

м. КиївКолегія суддів судової палати
у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Фаловської І.М.,
суддів:Амеліна В.І.,Дербенцевої Т.П.,
Парінової І.К.,Савченко В.О.,розглянувши
в судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права
власності на частину житлового будинку
та земельну ділянку, за касаційною
скаргою ОСОБА_8 на ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 29
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2005 року ОСОБА_6 звернулася до
суду позовом до ОСОБА_7, в якому просила
визнати дійсним договір
купівлі-продажу від 12 березня 2005 року
18/25 частки житлового будинку з
господарськими будівлями, загальною
площею 115 кв. м, по АДРЕСА_1, земельної
ділянки площею 0,2156 га за тією ж адресою
та визнати за нею право власності на
зазначене майно. В обґрунтування своїх
вимог зазначила, що спірне майно
належить на праві власності
неповнолітньому ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. 14
грудня 2004 року останній за згодою своїх
батьків та виконкому Чернівецької
міської ради, рішення № 736/17 від 17
вересня 2004 року, надав доручення ОСОБА_7
на продаж належного йому майна. 12
березня 2005 року вона за усним договором
купила у відповідача 18/25 частки
житлового будинку з господарськими
будівлями, загальною площею 115 кв. м, по
АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,2156 га за тією ж адресою.
Посилаючись на те, що вона постійно
користується зазначеним будинком та
земельною ділянкою, проте відповідач
ухиляється від оформлення договору
нотаріально, просила позов
задовольнити.

Рішенням Хмільницького міськрайонного
суду Вінницької області від
06 квітня 2005 року позов задоволено.
Визнано дійсним договір
купівлі-продажу від 12 березня 2005 року,
укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7
Визнано право власності за ОСОБА_6 на
18/25 частки житлового будинку з
господарськими будівлями в ідеальній
долі по АДРЕСА_1, загальною
площею 115 кв. м, та земельну ділянку
площею 0,2156 га за тією ж адресою, що
належали на праві власності ОСОБА_8

Ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 29 листопада 2013 року
відмовлено у відкритті апеляційного
провадження на підставі частини 3
статті 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
скасувати ухвалу апеляційного суду,
мотивуючи свої вимоги порушенням
судами норм процесуального права, та
направити справу для продовження
розгляду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК
України підставами касаційного
оскарження є неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного
провадження, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що апеляційну скаргу
подано з пропущенням строку на
апеляційне оскарження, а доводи,
наведені у заяві про поновлення такого
строку, поважними визнати не можна.

Проте погодитися з такими висновками
апеляційного суду не можна.

Відповідно до статті 55 Конституції
України права і свободи людини,
громадянина захищаються судом.

Згідно з пунктом 8 частини 3 статті 129
Конституції України основними
засадами судочинства є забезпечення
апеляційного та касаційного
оскарження рішення суду, крім випадків,
встановлених законом.

Як убачається з матеріалів справи,
оскаржуване в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції ухвалено
06 квітня 2005 року без участі ОСОБА_8, від
імені якого було укладено спірний
договір купівлі-продажу від 12 березня
2005 року, без участі його батьків як
законних представників та органу опіки
та піклування.

Відповідно до частини 3 статті 222 ЦПК
України (в редакції, чинній на момент
прийняття оскаржуваного рішення)
особам, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні,
копії судового рішення надсилаються
протягом п'яти днів з дня проголошення
рішення рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

У матеріалах справи відсутні відомості
про направлення ОСОБА_8 копії рішення
суду першої інстанції.

За положеннями частини 2 статті 294 ЦПК
України апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Положення ЦПК України не містять
вичерпного переліку поважних причин
пропуску строку апеляційного
оскарження. Вони підлягають оцінці у
кожній конкретній ситуації, виходячи
із фактичних обставин справи та з
урахуванням вимог статті 6 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод про
забезпечення справедливого судового
розгляду.

Суд апеляційної інстанції не дав
належної оцінки доводам
ОСОБА_8 про поважність причин пропуску
строку на апеляційне оскарження з
точки зору дотримання права заявника
на доступ до правосуддя, проголошеного
в статті 55 Конституції України та
статті 6 Конвенції про захист прав
людини та основоположних свобод.

Зокрема, апеляційний суд не звернув
уваги на те, що до участі в справі не
були залучені ОСОБА_8 та його батьки
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 як законні
представники неповнолітнього, на яких
рішенням виконавчого комітету
Чернівецької міської ради від 07
вересня 2004 року № 736/17 при наданні згоди
на укладення договору купівлі-продажу
майна, власником якого є неповнолітній
ОСОБА_8, було покладено обов'язок
збереження права дитини на житло з
подальшим інформуванням у тримісячний
термін органу опіки про виконання
рішення виконкому міської ради.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

У порушення зазначеної норми суд
апеляційної інстанції при
постановленні ухвали, виходив з
припущення, що ОСОБА_8 своєчасно
дізнався про оскаржуване рішення суду
першої інстанції, не навівши при цьому
належних доводів на спростування
заперечень апелянта та не взявши до
уваги, що на час ухвалення
оскаржуваного рішення останньому було
14 років.

Тому неможливо погодитись із
викладеними в оскаржуваній ухвалі
висновками про відсутність поважних
причин для поновлення строку на
апеляційне оскарження.

За таких обставин ухвалу суду
апеляційної інстанції необхідно
скасувати відповідно до пункту 2 статті
342 ЦПК України та передати питання про
відкриття апеляційного провадження на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 29 листопада 2013
року скасувати, справу передати для
продовження розгляду до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий І.М. ФаловськаСудді:
В.І. Амелін Т.П. Дербенцева В.О. Савченко
І.К. Парінова