У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

9 квітня 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,
Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, за касаційною скаргою
ОСОБА_1 на рішення Корабельного
районного суду м. Миколаєва від 24
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 23
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що їй на праві
приватної власності належить житловий
будинок АДРЕСА_1. З 6 серпня 1994 року у
вищезазначеному будинку
зареєстрований ОСОБА_2, який був членом
сімї колишніх власників будинку -
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та доводиться їм
онуком. З 2006 року ОСОБА_2 у вказаному
будинку не проживає та не приймає
участі у його утриманні. Посилаючись
на те, що ОСОБА_2 без поважних причин не
проживає у спірному будинку, позивачка
просила визнати відповідача таким, що
втратив право користування будинком
АДРЕСА_1 з підстав передбачених ст. 405 ЦК
України.

Рішенням Корабельного районного суду
м. Миколаєва від 24 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 23 грудня 2013 року, у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, дослідивши докази в
справі й давши їм належну правову
оцінку, дійшов правильного висновку та
обґрунтовано виходив з того, що
позивачем не надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
своїх позовних вимог.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корабельного районного суду м.
Миколаєва від 24 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду
Миколаївської області від 23 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова