АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/571/14
Головуючий 1 інстанції -
Справа №2016/5037/2012
Доповідач - Коростійова
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

14 січня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коростійової
В.І.,

суддів: - Ізмайлової Г.Н.,
Гуцал Л.В.,

за участю секретаря - Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Ізюмського міськрайонного
суду Харківської області від 27
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визначення
порядку користування земельною
ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4
звернулася до суду із вказаним позовом,
який уточнила у листопаді 2013 року.

В обгрунтування позову
посилалась на те, що є власницею 3/8
частин житлового будинку АДРЕСА_1
власником 5/8 частин цього ж будинку є
ОСОБА_3

Згідно технічного паспорту площа
земельної ділянки за адресою вказаного
житлового будинку складає 796 кв.м.

Вона має намір приватизувати
земельну ділянку, яка приходиться на її
долю.

Відповідач категорично заперечує
проти визначення порядку користування
земельною ділянкою.

Посилаючись на вказані обставини,
просила визначити порядок
користування земельною ділянкою
загальною площею 796 кв.м. за адресою:
АДРЕСА_1, відповідно до 1 варіанту
висновку судово-технічної експертизи
№4314 від 25 вересня 2013 року, проведеної
Харківським науково-дослідним
інститутом судових експертиз імені
засл. проф. ОСОБА_5. Виділити їй у
користування земельну ділянку площею
298,5 кв.м., у тому числі : в особисте
користування - 292,5 кв.м.; 1/2 частину
земельної ділянки загального
користування - 6 кв.м., залишивши їй
прохід до будинку і господарських
споруд зі сторони провулку Каретного
до гаражу зі сторони вул.Пушкінської у
місті Ізюмі Харківської області.

Відповідач проти позову
заперечував. При цьому посилався на те,
що позивачка на спільній земельній
ділянці самочинно звела житловий
будинок, гараж, вбиральню. При цьому
було самочинно демонтовано частину
спільного житлового будинку, що
призводить до його руйнування. Він є
інвалідом дитинства другої групи і
належна йому частина житлового
будинку, є єдиним місцем його
проживання. Крім того, технічний
паспорт, який ОСОБА_4 надала до суду і
яким керувався експерт при проведенні
судово-технічної експертизи, не
відповідає дійсності, оскільки не
містить відмітки про самочинно
демонтовані частини житлового будинку
та сараю "Г", конфігурація земельної
ділянки не відповідає конфігурації
земельної ділянки, зазначеної у його
технічному паспорті. Дії комунального
підприємства "Ізюмське міське бюро
технічної інвентаризації" він оскаржив
до суду у порядку адміністративного
судочинства.

Рішенням Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 27 листопада 2013 року позов
ОСОБА_4 задоволено у повному обсязі.
Визначено порядок користування
земельною ділянкою згідно з першим
варіантом судової
будівельно-технічної експертизи №4314
від 25 вересня 2013 року. Виділено у
користування ОСОБА_4 земельну ділянку
площею 298,5 кв.м., у тому числі: в особисте
користування 292,5 кв.м.; 1/2 частину
земельної ділянки загального
користування - 6,0 кв.м. Залишено ОСОБА_4
прохід до будинку і господарських
споруд зі сторони провулку Каретного
до гаражу зі сторони вулиці
Пушкінської у місті Ізюмі Харківської
області. ОСОБА_3 виділено земельну
ділянку площею 497,5 кв.м., у тому числі: в
особисте користування 491,5 кв.м.; 1/2
частину земельної ділянки загального
користування - 6,0 кв.м. Визначено, що
межа розподілу земельної ділянки
поділяє земельну ділянку на ділянки:
від провулку Каретного, по лінії
розподілу житлового будинку та
прибудов далі по прямій лінії довжиною
1,0 м., потім вбік тильної сторони до
точки на відстані 1,0 м. від кута
житлового будинку літ. "А1-1" довжиною 11,10
м., далі до тильної сторони на відстані
1,0 м. від житлового будинку літ. "А1-1",
розділивши огорожу на відрізки
довжиною 12,4 м. та 11,0 м.; по зовнішній
стіні гаражу літ. "Г" в межах земельної
ділянки; земельну ділянку між гаражем
літ. "Г" та сараєм літ. "В", погрібом "Б"
залишено у загальному користуванні
співвласників. Схема та межі порядку
користування земельною ділянкою
приведена у додатку №1 (а.с.160).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просе
рішення суду першої інстанції
скасувати, а провадження у справі
закрити. При цьому посилається на:
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального і процесуального права.

ОСОБА_4 рішення суду не оскаржила.
В особі свого представника подала
письмові заперечення на апеляційну
скаргу. Вважала її безпідставною, а
рішення суду - законним і
обґрунтованим.

Перевіряючи законність і
обгрунтованість судового рішення
відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України
- у межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду -
скасуванню з підстав, передбачених п.п.
2, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України - з ухваленням
нового рішення про відмову у позові.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 8 вересня 2004
року є власником 3/8 частин житлового
будинку АДРЕСА_1 (а.с.10).

Власником 5/8 частин цього
житлового будинку є відповідач ОСОБА_3

Житловий будинок АДРЕСА_1
розташований на земельній ділянці
площею 796 кв.м.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд
першої інстанції виходив із того, що
можливо визначити порядок
користування земельною ділянкою із
урахуванням належних сторонам часток у
житловому будинку згідно з першим
варіантом висновку судової
будівельно-технічної експертизи №4314
від 25 вересня 2013 року.

Погодитися з таким висновком не
можна.

За змістом роз'яснень, що
містяться у п.19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 16 квітня 2004
року №7 "Про практику застосування
судами земельного законодавства при
розгляді цивільних справ" у справах про
встановлення порядку володіння і
користування спільною земельною
ділянкою, на якій розташовані належні
громадянам житловий будинок,
господарські будівлі та споруди, суд
з'ясовує можливість нормального
користування будинком і здійснення
догляду за ним, розташування
господарських будівель, споруд,
необхідність зведення будівель,
розташування плодово-ягідних
насаджень співвласників, можливість
проходу з вулиці на подвір'я, тощо.
Враховуються також вимоги санітарних
правил і правил протипожежної безпеки.

Судом встановлено, що на
земельній ділянці площею 796 кв.м.
розташований житловий будинок АДРЕСА_1
співвласниками якого є сторони.

Позивачці належить 3/8 його частин,
відповідачу - 5/8 з відповідною частиною
надвірних будівель.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції не врахував та не звернув
уваги на те, що частки учасників
спільної часткової власності у
житловому будинку і надвірних будівель
не виділені і порядок користування
ними у порядку, встановленому законом,
не визначався.

За таких обставин ОСОБА_4
передчасно порушила питання про
визначення порядку користування
земельною ділянкою.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що сторони фактично є
співвласниками житлового будинку літ.
"А-1" з надвірними будівлями.

На спірній земельній ділянці
розташовані і самочинно збудовані:
житловий будинок "А1-1" (м/с; а; а-1), гараж
"Г". вбиральня "Д" (а.с. 6-9).

Із пояснень ОСОБА_4 вбачається, що
їх у 1998 році побудував самочинно і не
ввів в експлуатацію її покійний
чоловік - ОСОБА_6

Із свідоцтва про права на
спадщину за законом від 8 вересня 2004
року вбачається, що вказані самочинні
споруди у ньому не значаться.

На час розгляду справи судом
першої і апеляційної інстанцій ОСОБА_4,
як спадкоємиця ОСОБА_6, зазначені
самочинні будівлі в експлуатацію у
порядку, встановленому законом, не
ввела.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України
право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення будівництва
(створення майна). Якщо договором або
законом передбачено прийняття
нерухомого майна до експлуатації,
право власності виникає з моменту
його прийняття до експлуатації.

Оскільки самочинні будівлі не
введені в експлуатацію, вони не є
об'єктом права власності.

Приймаючи перший варіант
визначення порядку користування
земельною ділянкою, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
порядок користування спільною
земельною ділянкою експертом
визначено з урахуванням розташування
самочинних будівель та можливості їх
обслуговування. При цьому 1/2 частина
земельної ділянки загального
користування - 6 кв.м. виділена ОСОБА_4
для обслуговування самочинного гаража
літ. "Г" (а.с.118-127).

За таких обставин, рішення суду не
можна визнати законним і
обгрунтованим.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1
ст.307, п.п. 2, 3, 4 ч.1 ст.30, ст.313, ч.2 ст.314,
ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Ізюмського
міськрайонного суду Харківської
області від 27 листопада 2013 року
скасувати.

У позові ОСОБА_4 відмовити.

Рішення суду апеляційної
інстанції набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді: