У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О
Маляренка А.В.,

Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 в інтересах
своїх та в інтересах неповнолітньої
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про
вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 22 квітня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Волинської області від 04 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з позовом у своїх інтересах та
інтересах неповнолітньої ОСОБА_5 до
ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про вселення в
жиле приміщення.

Позивачка посилалась на те, що вона
проживала та була зареєстрована разом
із неповнолітньою дочкою у квартирі
АДРЕСА_1. 04 липня 2012 року було розірвано
шлюб між нею та ОСОБА_9 Зазначала, що
після розлучення відповідачі чинять їй
перешкоди у проживанні у спірній
квартирі. На підставі ст. ст. 64, 157, 166 ЖК
Української РСР просила вселити її та
неповнолітню дочку ОСОБА_5 у квартиру
АДРЕСА_1.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 квітня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 04 грудня 2013 року, в задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду, ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_4 з
02 липня 2003 року, а донька ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з 11 вересня 2009 року були
зареєстровані у будинку АДРЕСА_1

На підставі рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 24 грудня 2007 року право
власності на квартиру АДРЕСА_2 було
зареєстровано за ОСОБА_8, а право
власності на квартиру АДРЕСА_1 - за
ОСОБА_7

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 04 липня 2011 року
шлюб між ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_6
розірвано.

Також судами встановлено, що з травня
2012 року позивачка в вказаній квартирі
не проживає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що після розірвання шлюбу з
чоловіком, який є сином власника
спірного житла, та вибуття на інше
місце проживання вона втратила право
на користування жилим приміщенням, а
тому не може бути вселена у належне
відповідачу ОСОБА_7 жиле приміщення.
Житлові права неповнолітньої дитини не
оспорюються, спору щодо фактичного
місця проживання дитини між сторонами
не існує.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української
РСР члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Згідно зі ст. 157 ЖК Української РСР
членів сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього
Кодексу. Виселення провадиться у
судовому порядку без надання іншого
жилого приміщення.

Згідно зі ст. 166 ЖК Української РСР
договір найму жилого приміщення в
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, може бути змінено тільки за
згодою наймача, членів його сім'ї і
наймодавця, за винятком випадків
вселення батьками своїх неповнолітніх
дітей (частина перша статті 161), а також
надання наймачеві після закінчення
капітального ремонту будинку
(квартири) іншого жилого приміщення
(частина третя статті 165). У разі смерті
наймача або втрати ним права на жиле
приміщення права і обов'язки за
договором найму здійснюють члени його
сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з матеріалів справи,
заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 12 лютого 2013 року усунуто
перешкоди власнику квартири АДРЕСА_1
шляхом визнання ОСОБА_4 такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 07 травня 2013
року вказане заочне рішення в справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
скасовано.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 07 жовтня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Волинської області
від 15 листопада 2013 року, позов ОСОБА_7 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
здійсненні права власності задоволено.
Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1

Вказаними судовими рішеннями
встановлено, що ОСОБА_4 з травня 2012 року
не проживала в спірному жилому
приміщенні та на підставі цього її було
визнано такою, що втратила право
користування жилим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_1. Крім того, судами не
встановлено примусового виселення
відповідачами позивачки та її
неповнолітньої доньки зі спірного
жилого приміщення, чинення перешкод у
користуванні житлом.

За таких обставин суд першої інстанції,
з висновком якого погодився суд
апеляційної інстанції, правильно
виходив з того, що позивачка не була
членом сімї власника квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_7 та не вела з ним спільного
господарства; позивачку визнано судом
такою, що втратила право користування
спірним жилим приміщенням, а тому
дійшов правильного висновку про
відсутність правових підстав для
вселення позивачки у жиле приміщення,
належне ОСОБА_7

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 22 квітня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Волинської
області від 04 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді: А.О.
Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк