АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1726/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Маренич С.О. Доповідач - Тамакулова
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

28 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Макарова М.О.

при секретарі: Поляковій Н.О. ,

яка розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк " Приватбанк» на заочне рішення
Юр'ївского районного суду
Дніпропетровської області від 12 грудня
2013 року по цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк " Приватбанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором , -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позов обгрунтовував тим, що 24 вересня
2007 року з відповідачем було укладено
кредитний договір №DNQ1RX 202750065 на суму
1318,75 грн. строком на рік, зі сплатою 12%
річних.

Однак умови договору щодо своєчасного
погашення заборованості ОСОБА_2 не
виконав, тому станом на 24 вересня 2013
року утворилася заборгованість на суму
37810, 63 грн яка складається з 1318,80 грн-
заборгованість: за кредитом,13213,29- за
процентами, 3555,41- за комісією, 20646.43-
пеня, 500 грн. та 1776,70 грн. - штрафи
фіксована та процентна складова.

Відповідач до суду не з'явився, належно
повідомлений про слухання справи.

Рішенням суду І інстанції в позові
відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на порушення норм
матеріального та про цесуального
права, просить скасувати рішення й
постановити нове, яким задовольнити
позовні вимоги.

Колегія суддів перевірила законність,
обґрунтованість рішення суду, в межах
заяв-лених вимог та апеляційної скарги
і дійшла до висновку, що скарга
підлягає задоволенню, з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 24 вересня 2007 року
банком з відповідачем було укладено
кредитний договір №DNQ1RX 202750065 на суму
1318,75 грн. строком на рік, зі сплатою 12%
річних.

Однак умови договору щодо своєчасного
погашення заборованості не виконано,
тому станом на 24 вересня 2013 року
утворилася заборгованість на суму 37810,
63 грн. яка складається з 1318,80 грн. -
заборгованість: за кредитом,13213,29 - за
процентами, 3555,41- з за комісією, 20646.43-
пеня, 500 грн. та 1776,70 грн-штрафи
фіксована та процентна складова.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено,
що за кредитним договором банк
(кре-дитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові в
розмірі та на умовах, що встановлені
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит і
спла-тити проценти.

При відмові в позові суд посилався на
п. 5.5 умов договору яким сторони
узгодили 5 річний термін позовної
давності за всіма складовими
кредитного зобов'язання. Ч.11 п.7 ст.11
Закону України « Про захист прав
споживача» передбачено, що кредитору
забороняється при розгляді спору в
позасудовому порядку вмагати
повернення кредиту строк давності
якого минув.

В апеляційній скарзі банк зазначає, що
відповідач не звертався до суду з
заявою про застосування позовної
давності , крім того норма Закону «Про
захист прав споживачів», на яку
посилається суд, почала діяти з 16
грудня 2011 року - після укладання
сторонами кредитного договору, закон
не має зворотньої дії в часі.

При відмові у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив із того, що
банк пропустив строк позовної
давності, який застосовується
незалежно від наявності заяви
відповідача.

Проте погодитись із таким висновком
суду не можна, оскільки він протирічить
Закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує,
зокрема, такі питання: чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити;
як розподілити між сторонами судові
витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Позовна давність застосовується
судом лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення (ч. 3
ст. 267 ЦК України).

У матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування строків
позовної давності.

Стосовно посилання суду на п.7 ч. 11 ст. 11
Закону України "Про захист прав
споживачів", згідно з яким позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності сторони у
спорі то, п. 31 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин",
надано роз'яснення про застосування
судами вказаного Закону.

Крім того у відповідності до правової
позиції, викладеній в постанові
Верховного Суду України від 20
листопада 2013 року № 6-126цс13, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України, 7 ч.
11 ст. 11 Закону України "Про захист прав
споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудовогопорядку
повернення споживчого кредиту і
спрямована на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Однак суд у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК
України на зазначені положення закону
уваги не звернув, не встановив дійсних
прав і обов'язків сторін, які
випливають з кредитного договору та
дійшов неправильного висновку щодо
відмови в задоволенні позову за
пропуском строку позовної давності.

За таких обставин ухвалене судове
рішення не може вважатись законними й
обґрунтованими та підлягає скасуванню
з постановленням нового про стягнення
заборгованості.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л
А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк " Приватбанк»- задовольнити.

Заочне рішення Юр'ївского районного
суду Дніпропетровської області від 12
грудня 2013 року по цивільній справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк "
Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
, -скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк " Приватбанк»- 37810, 63
грн , яка складається з 1318,80 грн
-заборгованості за кредитом, 13213,29
-заборгованість за процентами, 3555,41-
заборгованість за комісією, 20646.43-
заборгованість по пені, 500 грн. та 1776,70
грн. - штрафи фіксована та процентна
складова, судові витрати- 378,11 грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржене в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий:

С у д д і: