Номер провадження: 22-ц/785/1510/14
Головуючий у першій інстанції Донцов
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Вадовської Л.М.,

суддів -
Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі -
Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права
особистої приватної власності на
нерухоме майно за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4
на рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 20 листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 9 серпня 2012
року до суду з вищеназваним позовом,
вказала, що між нею та ОСОБА_4 15 лютого
2002 року укладено шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_3
народився син ОСОБА_6, з вересня 2011 року
шлюбні відносини припинено. За час
шлюбу в порядку інвестування нею
придбано квартиру АДРЕСА_1, на яку на її
ім'я 12 червня 2007 року Виконавчим
комітетом Одеської міської ради видано
свідоцтво про право власності.
Посилаючись на те, що квартира набута
за належні особисто їй кошти, позивач
просила визнати за нею на квартиру
АДРЕСА_1 право особистої приватної
власності (а.с.2-3).

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав
(а.с.40-41, 155-158).

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 20 листопада 2013 року позов
задоволено (а.с.203-205).

В апеляційній скарзі представник в
інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

Неправильність рішення суду апелянт
мотивував порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Ухвалюючи рішення про визнання за
ОСОБА_3 права особистої приватної
власності на нерухоме майно, суд першої
інстанції виходив з придбання квартири
АДРЕСА_1 за час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3
та доведеності належності особисто
ОСОБА_3 коштів в сумі 230000,00 доларів США,
за які куплено нерухоме майно.

Висновки суду не відповідають
обставинам справи, вказують на
неправильне застосування норм
матеріального права, що згідно п.п.3,4 ч.1
ст.309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення по суті позовних вимог.

Колегія суддів вважає встановленими
такі факти та відповідні ним
правовідносини.

Громадянин США ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
народжений в Україні, та громадянка
України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, народжена
в Україні, в Сполучених Штатах Америки
15 лютого 2002 року уклали шлюб (т.1 а.с.11-13).

ОСОБА_3 з 1999 року зареєстрована в
квартирі АДРЕСА_2, фактично проживає в
квартирі АДРЕСА_1. ОСОБА_4 у травні 2011
року отримав посвідку на постійне
місце проживання в Україні, посвідка
містить відмітку про прибуття у 2010 році
з США в м. Одесу та реєстрацію місця
перебування в квартирі АДРЕСА_1 (т.1
а.с.4-5, 7).

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
компетентного суду на території США з
вимогами до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу. Рішенням Вищого суду штату
Каліфорнія округу Лос-Анджелес від 21
листопада 2012 року шлюб розірвано. Цим
же рішенням іноземної держави поділено
майно подружжя, зокрема, квартиру
АДРЕСА_1, транспортний засіб, речі
домашнього вжитку тощо. Зі змісту
рішення іноземної держави вбачається,
що рішення ухвалено на підставі,
зокрема, угоди ОСОБА_7 як позивача та
ОСОБА_3 як відповідача по врегулюванню
питань майнових, опіки над дитиною,
матеріальної підтримки дитини,
матеріальної підтримки подружжя тощо.
Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 14 травня 2013 року ОСОБА_4 у
зверненні до виконання рішення
іноземного суду в частині поділу майна
відмовлено (т.1 а.с.236-257).

Одночасно ОСОБА_4 звернувся і до
компетентного суду на території
України з вимогами до ОСОБА_3 про поділ
майна подружжя. Так, 13 грудня 2011 року в
Приморському районному суді м. Одеси
зареєстровано позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя, а саме
квартири АДРЕСА_1, автомобіля «Honda» CR-V,
2010 року випуску, меблів, побутової
техніки тощо. ОСОБА_3 вимоги визнала
частково та не заперечувала спільну
сумісну власність подружжя на спірне
майно, в тому числі й квартиру. Рішенням
Приморського районного суду м. Одеси
від 16 серпня 2012 року позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про поділ майна подружжя
задоволено, проведено поділ, зокрема,
квартири АДРЕСА_1 як спільного майна
подружжя, в порядку поділу майна
подружжя визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за
кожним окремо право на ? частку
квартири. Рішення оскаржено в
апеляційному порядку, апеляційне
провадження в справі зупинено до
набрання законної сили рішенням суду
за позовом ОСОБА_3 про визнання права
особистої приватної власності на
квартиру, однак колегією суддів
приймається до уваги не рішення,
оскільки таке не набрало законної сили,
а позиція ОСОБА_3, яку вона висловлювала
в ході розгляду справи щодо спільної
сумісної власності подружжя на
квартиру, в тому числі й викладену
письмово в запереченнях на вимоги (т.1
а.с.42-44, т.2 а.с.50-98).

9 серпня 2012 року, тобто за тиждень до
ухвалення судом першої інстанції
рішення в справі за позовом ОСОБА_4 про
поділ майна подружжя, ОСОБА_3
звернулась до Приморського районного
суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4 про
визнання за нею права особистої
приватної власності на квартиру
АДРЕСА_1 (т.1 а.с.2-3). ОСОБА_4 не визнання
вимог мотивовано тим, що квартира є
спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, спірними є майнові права
дружини та чоловіка на нерухоме майно -
квартиру АДРЕСА_1.

В порядку з'ясування питання права
власності на спірну квартиру
встановлено наступне.

27 серпня 2004 року між ТОВ «Стикон» та
ОСОБА_9 укладено договір № 322
інвестування будівництва житла в м.
Одесі - двокімнатної квартири під
будівельним АДРЕСА_3. Сума інвестицій
сторонами визначена рівною 223 832,00 грн.
Додатковою угодою від 14 травня 2007
року між ТОВ «Стикон» та ОСОБА_9 до
договору № 322 від 27 серпня 2004 року
уточнено об'єкт інвестування - квартира
АДРЕСА_1 (будівельний АДРЕСА_3) по
проспекту

Шевченка, 12/2 в м. Одесі. Актом
приймання-передачі від 4 червня 2007 року
між ТОВ «Стикон» та ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1 ТОВ «Стикон» передано ОСОБА_3 12
червня 2007 року Виконавчим комітетом
Одеської міської ради на підставі
договору інвестування будівництва
житла в м. Одесі від 27 серпня 2004 року №
322, додаткової угоди від 14 травня 2007
року, акту приймання-передачі квартири
від 4 червня 2007 року ОСОБА_3 видано
свідоцтво про право приватної
власності на квартиру АДРЕСА_1 (в
цілому). Державна реєстрація права
власності проведена 3 липня 2007 року (т.1
а.с.15-19, т.2 а.с.116-123).

Отже, квартиру АДРЕСА_1 набуто в порядку
відступлення ОСОБА_9 у червні 2007 року
майнових прав на об'єкт інвестиційного
будівництва, внесенням 14 травня 2007 року
змін в інвестиційний договір в частині
зазначення ОСОБА_3 як нового інвестора,
переданням 4 червня 2007 року підрядником
квартири ОСОБА_3, оформленням 12 червня
2007 року права приватної власності на
квартиру на ім'я дружини ОСОБА_3 та
реєстрацію права 3 липня 2007 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі з 15 лютого 2002
року по 21 листопада 2012 року
(припинення шлюбних стосунків рішенням
суду іноземної держави визначено
вереснем 2011 року).

Таким чином, квартиру АДРЕСА_1 набуто за
час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до положень пункту 3 частини
1 статті 57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є майно, набуте нею, ним за час шлюбу,
але за кошти, які належали їй, йому
особисто.

Доводи ОСОБА_3 щодо придбання квартири
за кошти, належні їй особисто,
обгрунтовано зняттям у травні 2007 року
коштів в сумі 230 000,00 доларів США з її
рахунку в банку.

В порядку перевірки обставин
належності коштів особисто ОСОБА_3
встановлено наступне.

Згідно інформації АБ «Південний» в ПАТ
АБ «Південний» (Україна м. Одеса) на ім'я
ОСОБА_3 було відкрито 1 серпня 2006 року
поточний рахунок № НОМЕР_1 в доларах
США, 10 травня 2007 року депозитний
рахунок № НОМЕР_2 в доларах США. На
вказаний поточний рахунок № НОМЕР_1 по
безготівковому зарахуванню надійшло 11
квітня 2007 року 24250,00 доларів США, 12
квітня 2007 року 89985,00 доларів США, 12
квітня 2007 року 107000,00 доларів США, 17
квітня 2007 року 25600,00 доларів США, 23
квітня 2007 року 35500,00 доларів США, 26
квітня 2007 року 3900,00 доларів США, а
всього 286235,00 долари США, які 10 травня
2007 року переведено на депозитний
рахунок № НОМЕР_2, з них видано готівкою
18 травня 2007 року 200000,00 доларів США та
30000,00 доларів США, а всього 230000,00 доларів
США. Згідно виписок по поточному та
депозитному рахунках зарахування,
переведення та видача коштів й надалі
мали місце. Всього за період з 1 серпня
2006 року по 11 липня 2012 року на поточний
рахунок по безготівковому зарахуванню
надійшло 372294,69 доларів США, які були чи
переведені на депозитний рахунок, чи
видані готівкою. Кожне зарахування
коштів в доларах США на поточний
рахунок має SWIFT-підтвердження
надходження коштів зі Сполучених
Штатів Америки (т.1 а.с.60, 64, 65, 167-192).

Згідно договору інвестиційного
будівництва житла в м. Одесі № 322 від 27
серпня 2004 року сума інвестиції
визначена рівною 223 832,00 грн., строк
перерахування коштів встановлено до 28
серпня 2004 року, сума інвестицій кінцева
та зміні не підлягала (т.2 а.с.119-123).

ОСОБА_3 не надала доказів внесення
(перерахування) нею коштів підряднику
будівництва, відтак, зважаючи на умови
інвестиційного договору інвестиція
внесена ОСОБА_10 28 серпня 2004 року
в сумі 223 832,00 грн., що по курсу НБУ станом
на 28 серпня 2004 року рівнялось 42 152,92
доларів США (1 дол. США = 5,3125 грн.).

Нотаріально посвідчена угода з ОСОБА_10
про передання коштів в порядку
відступлення майнових прав, чи
підтвердження надходження коштів на
банківський рахунок ОСОБА_10, чи інші
належні та допустимі докази вартості
майнових прав на момент

відступлення відсутні, тому вартість у
230000,00 доларів США майнових прав на
квартиру, право власності на яку було в
подальшому оформлено на ОСОБА_3,
ґрунтується лише на поясненнях, не має
підтвердження, відтак, не є достовірно
встановленою.

Дійсно, на відкритий в АБ
«Південний» поточний рахунок ОСОБА_3 у
квітні 2007 року за шість разів надійшли
кошти в іноземній валюті на загальну
суму 286235,00 доларів США, що 10 травня
2007 року перераховані на депозитний
рахунок ОСОБА_3, з яких 18 травня 2007 року
видано готівкою 230000,00 доларів США. АБ
«Південний» підтверджено, що кошти на
поточний рахунок ОСОБА_3 надходили з
США.

ОСОБА_4 - громадянин США, батьки ОСОБА_4
проживають в США. Наявні в справі
SWIFT-підтвердження надходження коштів з
США на поточний рахунок ОСОБА_3 в АБ
«Південний» підтверджують
перерахування коштів в іноземній
валюті ОСОБА_4 та його батьком ОСОБА_11 В
справі наявне нотаріально посвідчене 10
лютого 2007 року боргове зобов'язання
ОСОБА_4 перед батьками ОСОБА_11 та
ОСОБА_12 на суму 230000,00 доларів США, що не
спростовано (т.1 а.с.51-57).

ОСОБА_3 не надала суду доказів своїх
задекларованих доходів, не
підтвердила, що працювала чи займалася
іншою зареєстрованою діяльністю, яка б
приносила доходи та які саме, не довела,
що на відкритий на її ім'я в АБ
«Південний» в м. Одесі поточний рахунок
надходили виключно належні їй особисто
кошти.

Таким чином, сам по собі факт наявності
коштів на рахунку ОСОБА_3 та видачі
ОСОБА_3 в 18 травня 2007 року коштів в сумі
230000,00 доларів США не є доказом того, що
спірну квартиру придбано за особисто
належні ОСОБА_3 кошти.

На час придбання квартири подружжя на
той час перебувало в шлюбі більше п'яти
років, подружжя проживало як США так і в
Україні. З припиненням шлюбних
відносин сторони уклали між собою
угоду, в тому числі й щодо майнових прав
на квартиру, ця угода підписана
сторонами та приєднана до рішення
іноземної держави про розірвання
шлюбу. Зі змісту рішення іноземної
держави про розірвання шлюбу, з
матеріалів цивільної справи суду
України за позовом ОСОБА_4 про поділ
майна подружжя встановлено, що ОСОБА_3
визнавала належність квартири на праві
спільної сумісної власності подружжя.
Спір в суді про визнання квартири
особистою приватною власністю виник
фактично після розгляду спору про
поділ майна подружжя.

Відповідно до положень статті 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Отже, у сенсі положень статті 60 СК
України набуття майна за час шлюбу
створює презумпцію виникнення права
спільної сумісної власності, наявність
права спільної сумісної власності на
майно, набуте у шлюбі, доведенню ні
чоловіком, ні дружиною не підлягає.
Натомість, у сенсі положень пункту 3
частини 1 статті 57 СК України
належність майна, набутого за час
шлюбу, особисто дружині чи чоловікові
підлягає доведенню.

ОСОБА_3 не довела належними та
допустимими доказами придбання
квартири АДРЕСА_1 за кошти, які належали
їй особисто, відтак, презумпція права
спільної сумісної власності на цю
квартиру не спростована.

Правові підстави для задоволення
позову відсутні.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1
ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5
в інтересах ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 20 листопада 2013 року -
скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання права особистої приватної
власності на нерухоме майно квартиру
АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Л.М.Вадовська

Судді
Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков