РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

Справа №668/9822/13-ц

Пров. №2/668/88/14

18.04.2014 р.

Суворовський районний суд м. Херсона у
складі:

головуючого судді - Гаврилова Д.В.,

при секретарі - Беріл А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в
натурі частини майна, що є у спільній
частковій власності, та визначення
порядку користування земельною
ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому заявила вимоги про
виділ в натурі частини майна, що є у
спільній частковій власності, та
визначення порядку користування
земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивач та відповідач є співвласниками
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. У
зв'язку з існуванням суперечностей
відносно володіння та користування цим
майном, позивач бажає виділити в натурі
належну їй частину будинку та
визначити порядок користування
земельною ділянкою. Домовитись в
позасудовому порядку сторони не
можуть, від укладання нотаріально
посвідченого договору відповідач
ухиляється, що змусило позивача
звернутись до суду.

У судовому засіданні позивач та її
представник позовні вимоги підтримали
повністю та просили їх задовольнити. З
урахуванням висновку експерта просили
виділити позивачу в натурі частину
будинку, яку експертом було визначено
як частина 1, та відповідно визначити
порядок користування земельною
ділянкою між сторонами у справі.

Пізніше представник позивача
звернувся до суду із заявою, в якій
просив проводити розгляд справи за
його відсутності, проти заочного
розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про розгляд справи
повідомлялась неодноразово, причини
неявки суду не відомі, заперечень проти
позову не надходило.

Керуючись положеннями ст.ст. 169, 224 ЦПК
України суд вирішив проводити розгляд
справи за відсутності сторін, на
підставі наявних у справі доказів.

Повно та всебічно з'ясувавши обставини
справи, дослідивши та оцінивши докази у
їх сукупності, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з урахуванням
наступного.

Судом встановлено, що домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, належить на праві
спільної часткової власності сторонам
у справі.

Позивач є власником 42/100 частини цього
домоволодіння (на підставі договору
купівлі-продажу від 07.08.1992 року), а
відповідач є власником інших 58/100
частин (на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом від 30.06.1992
року).

Згідно вимог ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою.

Відповідно до положень ч.ч. 1 та 3 ст. 364
ЦК України співвласник має право на
виділ у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі
частки із спільного майна для
співвласника, який здійснив такий
виділ, право спільної часткової
власності на це майно припиняється.
Така особа набуває право власності на
виділене майно, і у випадку,
встановленому законом, таке право
підлягає державній реєстрації.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеній в
п. 7 постанови Пленуму «Про практику
застосування законодавства, що регулює
право приватної власності громадян на
жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року зі
змінами та доповненнями, у спорах про
поділ будинку в натурі учасникам
спільної част кової власності на
будинок може бути виділено
відокремлену час тину будинку, яка
відповідає розміру їх часток у праві
власності.

Якщо виділ технічно можливий, але з
відхиленням від розміру часток кожного
власника, суд з урахуванням конкретних
обставин може провести його зі зміною у
зв'язку з цим реальних часток і
присудженням грошової компенсації
учаснику спільної власності, частка
якого зменшилась.

При поділі жилого будинку суд
зобов'язаний зазначити в рішен ню яка
відокремлена частина будинку
конкретно виділяється і яку частку в
будинку вона складає.

Відповідно правової позиції
Верховного Суду України, викладені у
постанові Судової палати у цивільних
справах від 03.04.2013 року у справі №6-12цс13,
співвласники можуть домовитися про
порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Визначальним для виділу частки або
поділу будинку в натурі, який перебуває
у спільній частковій власності є не
порядок користування будинком, а
розмір часток співвласників та
технічна можливість виділу частки або
поділу будинку відповідно до часток
співвласників.

У тих випадках, коли в результаті
поділу (виділу) співвласнику
передається частина жилого будинку,
яка перевищує його частку, суд стягує з
нього відповідну грошову компенсацію і
зазначає в рішенні про зміну часток в
праві власності на будинок.

Відповідно до частин 2 та 4 ст. 120 ЗК
України якщо жилий будинок, будівля або
споруда розміщені на земельній
ділянці, що перебуває у користуванні,
то в разі набуття права власності на ці
об'єкти до набувача переходить право
користування земельною ділянкою, на
якій вони розміщені, на тих самих
умовах і в тому ж обсязі, що були у
попереднього землекористувача. У разі
набуття права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду кількома
особами право на земельну ділянку
визначається пропорційно до часток
осіб у праві власності жилого будинку,
будівлі або споруди.

Положення статті 88 ЗК України
визначають порядок володіння,
користування та розпорядження
земельною ділянкою, що перебуває у
спільній частковій власності.

Зокрема, частинами 1, 3 та 4 цієї статті
визначено, що володіння, користування
та розпорядження земельною ділянкою,
що перебуває у спільній частковій
власності, здійснюються за згодою всіх
співвласників згідно з договором, а у
разі недосягнення згоди - у судовому
порядку.

Учасник спільної часткової власності
має право вимагати виділення належної
йому частки із складу земельної
ділянки як окремо, так і разом з іншими
учасниками, які вимагають виділення, а
у разі неможливості виділення частки -
вимагати відповідної компенсації.

Учасник спільної часткової власності
на земельну ділянку має право на
отримання в його володіння,
користування частини спільної
земельної ділянки, що відповідає
розміру належної йому частки.

У зв'язку з неврегульованістю питання,
положення статті 88 ЗК України можуть
бути засновані за аналогією закону до
відносин щодо порядку користування
земельною ділянкою, що перебуває у
спільному користуванні кількох осіб,
зокрема в частині щодо виділу в
користування частини земельної
ділянки, що перебуває у спільному
користуванні.

Згідно правової позиції Верховного
Суду України, викладеній в п. 22
постанови Пленуму «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» № 7 від 16.04.2004 року, порядок
користування спільною земельною
ділянкою, у тому числі тією, на якій
розташовані належні співвласникам
жилий будинок, господарські будівлі та
споруди, визначається насамперед
їхньою угодою залежно від розміру
їхніх часток у спільній власності на
будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК
бере до уваги цю угоду при вирішенні
спорів як між ними самими, так і за
участю осіб, котрі пізніше придбали
відповідну частку в спільній власності
на землю або на жилий будинок і для яких
зазначена угода також є обов'язковою.
Це правило стосується тих випадків,
коли жилий будинок було поділено в
натурі.

Якщо до вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було досягнуто
угоди про порядок користування нею,
суду при визначенні частини спільної
ділянки, право на користування якою має
позивач (позивачі), слід виходити з
розміру його (їх) частки у вартості
будинку, господарських будівель та
споруд на час перетворення спільної
сумісної власності на спільну часткову
чи на час виникнення останньої.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 10/14
від 19.03.2014 року експертом запропоновано
варіанти поділу домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1, та варіанти
визначення порядку користування
земельною ділянкою, на якій воно
знаходиться. При проведенні
дослідження експерт керувалась тим, що
порядок користування приміщеннями
житлового будинку та допоміжними
спорудами між співвласниками вже
склався згідно їх усної мирової угоди,
як фактично і було розподілено
земельну ділянку.

Враховуючи те, що позивач погодилась із
запропонованими варіантами виділу
частини майна в натурі та визначення
порядку користування земельною
ділянкою, а також те, що виділ частини
майна є технічно можливим, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у
власність ОСОБА_1 необхідно виділити
42/100 частин домоволодіння за адресою:
АДРЕСА_1, які складаються з наступного:

в житловому будинку літ. «А»
приміщення: № 1-3 (їдальня) площею 14,6 кв.
м; № 1-4 (коридор) площею 3 кв. м; № 1-5
(житлове) площею 6,9 кв. м;

в прибудові літ. «а2» приміщення: № IV
(кухня) площею 2,4 кв. м; № V (санвузол)
площею 2,3 кв. м;

кухня літ. «Г»;

туалет літ. «Д»;

санвузол літ. «М»;

частина кухні літ. «Б» розм. 3,7 м х 3,2 м =
11,83 кв. м;

хвіртка № 5;

водопровід № 6;

вигрібна яма № 7.

Вказане майно відповідає ідеальній
частці позивача у праві власності на
домоволодіння.

Крім того, суд визнає також
обґрунтованими вимоги щодо визначення
порядку користування земельною
ділянкою. Враховуючи висновки експерта
та запропоновані ним варіанти
визначення порядку користування
земельною ділянкою, у користування
позивача слід виділити земельну
ділянку розміром 219 кв. м, з окремим
виходом на АДРЕСА_1 через хвіртку № 5, а
в користування відповідача слід
передати земельну ділянку розміром 247
кв. м, з окремим виходом на АДРЕСА_1
через ворота №2.

Оскільки вимоги щодо розподілу судових
позивачем не заявлялись, тому
зазначені питання відповідно до
положень ст.11 ЦПК України судом не
вирішувались.

Керуючись ст. 88,120 ЗК України, ст.ст. 358, 367
ЦК України, ст.ст. 11, 169, 209, 213-218, 224-233 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в
натурі частини майна, що є у спільній
частковій власності, та визначення
порядку користування земельною
ділянкою задовольнити.

Виділити у власність ОСОБА_1 42/100 частин
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, які
складаються з наступного:

в житловому будинку літ. «А»
приміщення: № 1-3 (їдальня) площею 14,6 кв.
м; №1-4 (коридор) площею 3 кв. м; № 1-5
(житлове) площею 6,9 кв. м;

в прибудові літ. «а2» приміщення: № IV
(кухня) площею 2,4 кв. м; № V (санвузол)
площею 2,3 кв. м;

кухня літ. «Г»;

туалет літ. «Д»;

санвузол літ. «М»;

частина кухні літ. «Б» розм. 3,7 м х 3,2 м =
11,83 кв. м;

хвіртка № 5;

водопровід № 6;

вигрібна яма № 7.

Визначити порядок користування між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельною ділянкою, на
якій розташоване домоволодіння за
адресою: АДРЕСА_1.

Виділити у користування ОСОБА_1
земельну ділянку площею 219 кв. м за
адресою: АДРЕСА_1, з окремим виходом на
АДРЕСА_1 через хвіртку № 5 (згідно
графічної схеми - додатку № 2 до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 10/14 від 19.03.2014 року
земельна ділянка позначена як частина
І і відмічена рожевим кольором).

Виділити у користування ОСОБА_2
земельну ділянку площею 247 кв. м за
адресою: АДРЕСА_1, з окремим виходом на
АДРЕСА_1 через ворота № 2 (згідно
графічної схеми - додатку № 2 до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № 10/14 від 19.03.2014 року
земельна ділянка позначена як частина
І і відмічена зеленим кольором).

Заочне рішення суду може бути
переглянуто судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача. Заяву
про перегляд заочного рішення може
бути подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України.

Згідно загального порядку оскарження,
дане рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення суду набирає законної
сили відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України, згідно
якого рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СуддяГаврилов Д. В.