АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2445/14
Справа № 2024/6238/13
Головуючий 1 інстанції Іванісова
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів: - Овсяннікової
А.І., Бездітко В.М.,

при секретарі - Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Харкові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Ленінського районного суду
м. Харкова від 17 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
розірвання шлюбу та поділ майна
подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання
шлюбу та поділ майна подружжя.

В обґрунтування позову посилався на те,
що 17.06.1972 року між ним та відповідачкою
було укладено шлюб, з 2005 року сторони
припинили нормальні шлюбні відносини,
за час проживання у шлюбі він побудував
(реконструював) будинок, який був
зареєстрований за ОСОБА_3, внаслідок
чого відбулося збільшення площі
будинку до 100 кв. м. Просив шлюб
розірвати та провести розподіл спільно
нажитого в шлюбі майна.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позов підтримали
в повному обсязі.

Представник відповідача, відповідач в
судовому засіданні проти позову
заперечили.

Рішенням Ленінського районного суду
м. Харкова від 17 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3,
зареєстрований 17 червня 1972 року
Ленінським відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Харківського
міського управління юстиції, актовий
запис № 249.

Визнано житловий будинок з надвірними
будівлями, розташований за адресою:
АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю
подружжя - ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2
частину спірного житлового будинку з
надвірними будівлями в порядку
розподілу спільного майна подружжя.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду першої інстанції змінити
в частині розподілу майна подружжя, а
саме в частині визнання за ОСОБА_4 1/2
частини житлового будинку - скасувати і
ухвалити в цій частині нове, яким
визнати за нею право власності на
вказаний житловий будинок. Встановити
за ОСОБА_4 право пожиттєвого
користування (сервітут)
домоволодінням.

Посилається на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.
Зазначає, що будинок був отриманий нею
в спадщину, реконструкцію будинку
проведено за кошти, які надала їй мати,
будівельні матеріали були придбані її
сином від першого шлюбу.

Колегія суддів, вислухавши суддю -
доповідача, пояснення з»явившихся
осіб, дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
вважає, що скарга не підлягає
задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з
того, що будинок, який був успадкований
ОСОБА_3 було зруйновано, в період шлюбу
подружжя побудувало новий будинок,
який в силу ст. 70 СК України є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя.

Вказаний висновок судова колегія
вважає вірним.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
та обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги та
заперечення, якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Встановлено, що 17 червня 1972 року ОСОБА_4
та ОСОБА_3 (до шлюбу - ОСОБА_3)
зареєстрували шлюб ( а.с. 5 ).

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 29 червня 1985
року, ОСОБА_3 отримала у власність
житловий будинок з надвірними
будівлями, розташований за адресою:
АДРЕСА_1 ( а.с. 28 ).

Відповідно до рішення Виконавчого
комітету Ленінської районної ради
народних депутатів від 05.07.1988 року №
217/17, ОСОБА_3 було дозволено провести
капітальний ремонт житлового будинку
по АДРЕСА_1, збільшити загальну площу до
100 кв.м., житлову - до 80 кв.м., збудувати
літню кухню розміром 5,0 х 5,0 кв. м. ( а.с. 30
).

Згідно з ч. 1 ст. 24 КпШС України, майно,
яке належало кожному з подружжя до
одруження, а також одержане ним під час
шлюбу в дар або в порядку успадкування,
є власністю кожного із них. Такі ж
положення закріплені у ст. 57 СК України.

Відповідно до ст. 25 КпШС України
(чинного на час виникнення спірних
правовідносин) якщо майно, яке було
власністю одного з подружжя, за час
шлюбу істотно збільшилося у своїй
цінності внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя або
їх обох, воно може бути визнане судом
спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Майно, яке належало
одному з подружжя, може бути віднесено
до спільної сумісної власності
укладеною при реєстрації шлюбу угодою
(шлюбним договором) або визнано такою
власністю судом з тих підстав, що за час
шлюбу його цінність істотно
збільшилася внаслідок трудових або
грошових затрат другого з подружжя чи
їх обох.

Збільшення вартості майна та
істотність такого збільшення підлягає
з'ясуванню шляхом порівняння станом на
час вирішення спору вартості об'єкту в
стані, що існував до поліпшення, та його
вартості після поліпшення; при цьому
сам по собі розмір грошових затрат
подружжя чи одного з них, а також і
визначена на час розгляду справи
ринкова вартість будинку не є тим
фактором, який єдиний безумовно
свідчить про істотність збільшення
вартості майна як об'єкту.

Згідно з висновком судової
будіельно-технічної експертизи ХНДІСЕ
імені М.С. Бокаріуса № 6633/9527 від 23.10.2013
року, фізичний знос житлового будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1,
станом на 15.01.1983 року складав 67%;
житловий будинок літ. «А-1», що був
успадкований ОСОБА_3 був знесений,
житловий будинок літ. « 3-1» з
прибудовами побудований в період з
17.03.1990 року по 24.12.2003 року; площа
житлового будинку літ. «А-1» з
прибудовами складала 28,7 кв.м., площа
житлового будинку літ. « 3-1» з
прибудовами складає 112,1 кв.м.; вартість
домоволодіння АДРЕСА_1 складає 462401 грн.;
в зазначеному домоволодінні відсутні
самочинно збудовані та недобудовані
об'єкти ( а.с. 124 - 141 ).

В судовому засіданні апеляційного суду
сторони пояснили, що старий будинок був
повністю знесений, при цьому
побудований новий будинок, який має
значно більші розмірні характеристики
та площу, ніж старий.

Рішенням виконавчого комітету
Ленінської районної у місті Харкові
ради від 05.04.2005 року, затверджено акт
приймання в експлуатацію житлового
будинку літ. « 3-1» з надвірними
будовами, загальною площею 111,8 кв.м., у
тому числі житловою - 27,7 кв.м. у
домоволодінні АДРЕСА_1 ( а.с. 32 ).

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно від 26 квітня 2005 року,
ОСОБА_3 на праві приватної власності
належить житловий будинок літ. « 3-1» з
надвірними будівлями, житловою площею
27,7 кв.м., розташований в АДРЕСА_1 , що
також підтверджується витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданого Комунальним
підприємством «Харківське міське бюро
технічної інвентаризації від 18.05.2005
року ( а.с. 19 ).

Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст.
60 СК України майно, набуте подружжям за
час шлюбу, належить дружині та
чоловікові на праві спільної сумісної
власності.

Тому суд першої інстанції правильно
визнав, що вказане майно становить
спільну сумісну власність подружжя,
вважав рівне право кожного з них на це
майно, бо ч. 1 ст. 70 СК України
передбачає, що у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі
на те, що кошти на будівництво будинку
надала її мати - ОСОБА_7 після продажу
свого житла, а також, що її син ОСОБА_5
будував спірний будинок для чого в
період з 2007 року по 2013 року придбав
будівельні матеріали судовою колегію
не приймаються.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів на підтвердження того, що для
будівництва спірного житлового
будинку використані інші кошти, ніж
спільні кошти подружжя, відповідачкою
та її предстаником не надано. Той факт,
що в будівництві будинку приймав
участь син ОСОБА_3, який придбав
будівельні матеріали не може бути
підставою для відмови у визнанні
спірного будинку спільною сумісною
власністю подружжя.

Згідно ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд перевіряє в
апеляційному порядку законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Колегією суддів не встановлено таких
порушень норм процесуального та
матеріального права, які могли стати
підставою відповідно до вимог ст. 309 ЦПК
України для перегляду рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
про задоволення позову.

Згідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

В частині розірвання шлюбу рішення
суду першої інстанції не
оскаржувалося, судовою колегією не
переглядалося.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 317, 319, 323,
324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Харкова від 17 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді