Справа № 222/225/14-ц
Провадження № 2/222/165/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року
Володарський районний суд Донецької
області в складі:

судді Доценко
С.І.,

при секретарі Болбат
Н.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду смт.Володарське
цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини,-

в с т а н о в и в

Позивачка звернулась до суду з
позовною заявою в якій просить суд
стягнути з відповідача на її користь
для утримання неповнолітнього сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року аліменти в
розмірі ? частини його заробітку та
всіх доходів.

В судовому засіданні , обґрунтовуючи
свої вимоги, позивачка пояснила, що від
шлюбу з відповідачем у них народилось
два сина, один з який на сьогоднішній
день є неповнолітній - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. 30.05.2013 року шлюб між
сторонами було розірвано, відповідач
став проживати окремо, а діти
залишились проживати з позивачкою. За
усною домовленістю з відповідачем він
щомісяця сплачував на утримання обох
синів 5000 гривень по 2500 гривень кожні
півмісяця. В листопаді 2013 році, коли
відповідач привіз частину аліментів
2500 гривень, між сторонами виник
конфлікт на грунті протиріч щодо
поділу сумісного майна і відповідач
відмовився в подальшому сплачувати
аліменти на утримання дитини. Вона
звернулась до суду з позовом про
стягнення аліментів , який відмовив їй
в задоволенні позову, тому що суд
врахував що на момент її звернення до
суду відповідач відповідно до їх усної
домовленості не мав заборгованості по
аліментах. Але ж з листопада 2013 року по
квітень 2014 року відповідач припинив
виплату аліментів на утримання
неповнолітнього сина, що і спонукало її
знову звернутись до суду з вимогою про
примусове стягнення аліментів з
відповідача, який добровільно належним
чином не виконує свої батьківські
обов»язки по утриманню дитини. Лише
після звернення її до суду відповідач
став намагатися погасити
заборгованість з аліментів. .Позивачка
просить суд стягнути аліменти за
рішенням суду, тому що на сьогоднішній
день матеріальне становище
відповідача поліпшилось і вона не
згодна з раніше визначеною сумою, тому
що вважає що стягнення аліментів в
розмірі ? частини від заробітку буде
більшим ніж оговорена раніше сума і їх
вона буде отримувати регулярно не
залежно від настрою відповідача.

Відповідач і його представник проти
задоволення позову заперечували,
мотивуючи тим, що між сторонами після
розірвання шлюбу було укладено усну
угоду про те що відповідач добровільно
на утримання неповнолітньої дитини,
яка залишилась проживати з позивачкою,
щомісяця буде сплачувати по 5000 гривень
по 2500 гривень кожні півмісяця. З свого
боку він виконував домовленість
добровільно сплачуючи обумовлену суму
щомісяця до листопада 2013 року. Окрім
того, відповідач приймав участь в
додаткових витратах на утримання
дитини. В листопаді 2013 році відносини з
відповідачкою погіршилися і вона
заявила, що бажає отримувати аліменти
за рішенням суду. На підставі її заяви
до суду він припинив надавати
відповідачці гроші на утримання дитини
і визнає, що на початок квітня 2014 року ,
виходячі із домовленості між сторонами
про розмір аліментів, мав
заборгованість за аліментами 12500
гривень. На день розгляду справи він
грошовим переказом погасив всю існуючу
заборгованість. В період, коли він не
надавав позивачці кошти на утримання
дитини, він приймав участь у додаткових
витратах на дитину, а саме купував сину
речі, направляв грошові кошти
переказом дітям до свят. Вважає, що
вимоги позивачки є безпідставними,
тому що він добровільно за
домовленістю з нею приймає участь в
матеріальному утриманні сина, що не
потребує примусового стягнення, а
також є рішення суду про відмову в
задоволенні її позову про стягнення
аліментів за рішенням суду. Також
вважає, що позивачка сплачувані ним
аліменти використовує не за
призначенням а на власні потреби. Тому
просить відмовити в позові.

Вислухавши осіб, що приймали участь у
розгляді справи, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню із наступних
підстав.

Виходячи із положень ст.. 51ч2
Конституції України та ст.. 180 СК
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Ст. 181 СК України визначає два способи
виконання батьками своїх обв»язків по
утриманню дитини Один із них - це за
домовленістю між батьками дитини ( той
із них, хто проживає окремо від дитини,
може брати участь у її утриманні в
грошовій і (або) натуральній формі).
Другий спосіб - за рішенням суду кошти
на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

За умовами ст..189 СК України батьки
мають право укласти договір про сплату
аліментів на дитину, у якому визначити
розмір та строки виплати. Умови
договору не можуть порушувати права
дитини, які встановлені цим Кодексом.
Договір укладається у письмовій формі
і нотаріально посвідчується.. У разі
невиконання одним із батьків свого
обов'язку за договором, аліменти з
нього можуть стягуватися на підставі
виконавчого напису нотаріуса.

Судом встановлено, на підставі копії
свідоцтва про народження дитини що
сторони є батьками ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі копії рішення
Володарського районного суду від 30.05.2013
року та на підставі пояснень сторін
встановлено, що шлюб між сторонами було
розірвано і відповідач став проживати
окремо від сім»ї.

Згідно довідки про склад сім»ї, що
видана Зорнською сільською радою, а
також акту обстеження житлово-
побутових умов неповнолітній ОСОБА_3
проживає з позивачкою.

На підставі пояснень сторін судом
встановлено, що між сторонами до
листопада 2013 року існувала усна
домовленість про розмір і порядок
сплати аліментів на утримання
неповнолітнього сина, яка не була
оформлена в письмовій формі та
посвідчена нотаріально. Після
листопада 2013 року по березень 2014 року
відповідач перестав надавати
позивачці кошти на утримання
неповнолітньої дитини. На квітень 2014
року зі слів відповідача
заборгованість по аліментам за
існуючою усною домовленістю між
батьками становила 12500 гривень.
Періодично відповідач надавав сину
грошові кошти на свята та купував йому
речі, але ці витрати не були погоджені з
позивачкою, що суперечить ст. 181 СК
України, яка передбачає утримання в
грошовій формі за домовленістю між
батьками. На момент звернення до суду з
позовом позивачка не згодна з розміром
аліментів на утримання дитини -5000 грн,
які відповідач готовий сплачувати до
досягнення дитиною повноліття в
добровільному порядку.

На підставі наданих розрахункових
документів встановлено, що в січні 2014
року ОСОБА_2 витрачав кошти на покупку
речей в магазині на загальну суму 1660
грн., згідно квитанції УДППЗ
«Укрпошта» від 03.03.2014 року відповідач
перерахував кошти в сумі 1000 грн двом
синам на свято 23 лютого.

Згідно квитанції ЗА ДППЗ»Укрпошта»
17.03.2014 року відповідач на ім.»я
позивачки направив грошовий переказ в
сумі 2500 гривень, який повернувся 22.03.2014
року без вручення.

Згідно квитанції ЗА ДППЗ»Укрпошта»від
16.04.2014 року відповідач на ім.»я
позивачки перерахував 5000 грн , а 22.04.2014
року 12500 грн.

Таким чином, суд вважає, що відносини
між сторонами щодо утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_3 не
врегульовані в добровільному порядку.
Позивачка не згодна з розміром виплати
аліментів, запропонованим
відповідачем. Між сторонами відсутній
оформлений в письмовій формі договір
про утримання неповнолітньої дитини,з
визначенням розміру та порядку
виплати аліментів, не додержана
нотаріальна форма посвідчення
договору, що є обв»зковим для
правочину такого виду. Суд не приймає
доводи відповідача про наявність
такого договору в усній формі, тому що
згідно ст..220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним і таким чином
він не породжує ніяких прав та
обов»язків сторін та виключає
можливість впливу на батька у разі
неналежного виконання ним свої
обов»язків по утриманню дитини в
порядку передбаченому ч.2 ст.189 СК
України ( примусового стягнення на
підставі виконавчого напису
нотаріуса).

При тому, що відповідач з листопада 2013
року по березень 2014 року не надавав
позивачці кошти на утримання
неповнолітньої дитини, а на квітень
заборгованість становила 12500грн суд
вважає що стягнення аліментів на
користь позивачки для утримання
неповнолітньої дитини в ? частки від
доходу відповідача за рішенням суду є
доцільним і таким, що відповідає
інтересам дитини, тому що матеріальне
утримання неповнолітньої дитини не
може залежати від настрою та відносин
батьків між собою і буде сприяти
належному виконанню відповідачем
своїх батьківських обов»язків.

Суд не приймає доводів відповідача про
нецільове використання позивачкою
аліментів , сплачуваних ним на
утримання сина, тому що із висновку
комісії ради опіки та піклування
Зорянської сільської ради
встановлено, що для неповнолітнього
ОСОБА_3 створені належні умови для його
утримання та виховання, що на думку
комісії, є ознакою цільового
використання аліментів.

Суд не приймає до уваги доводи
відповідача про наявність такого що
набрало законної сили судового рішення
Володарського районного суду від 23.01.2014
року про відмову в задоволенні позову
позивачки про той же предмет і з тих же
підстав , тому що на час звернення
позивачки з першим позовом про
стягнення аліментів відповідач
щомісячно приймав участь в утриманні
дитини, надаючи позивачці кошти, а на
момент звернення до суду з зазначеним
позовом 26.02.2014 року відповідач припинив
виконувати свої батьківські обов»зки
по утриманню неповнолітньої дитини,
або надавав дитині кошти на свята та
купував одяг, не узгоджуючи понесені
витрати з позивачкою, що суперечить
ст.181 СК України.

На підставі ст.191 СК України аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову. Позов було
пред»явлено 26.02.2014 року, а тому з цього
часу необхідно проводити стягнення,
але з урахуванням сплачених
відповідачем сум допомоги на утримання
дитини в рахунок визнаної ним
заборгованості з листопада 2013 по
квітень 2014 року.

Судові витрати по справі становлять
243.60 грн судовий збір, який відповідно
до ст..88 ЦПК України підлягає стягненню
з відповідача.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України,
ст.ст. 180-183 Сімейного Кодексу України,
суд,-

в
и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
дитини - задовольнити .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ?
частини всіх його заробітків з 26.02.2014
року до його повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у сумі 243( двісті сорок три
) гривні 60 копійок.

Повний текст рішення виготовлений
29.04.2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана до Апеляційного суду
Донецької області м. Маріуполя через
Володарський районний суд Донецької
області протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь
у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя С.І.
Доценко