справа № 462/2064/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
Залізничний районний суд м. Львова у
складі:

Головуючого судді
Галайко Н.М.

при секретарі
Фрейдун А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за заявою ОСОБА_1 до Відділу роботи з
репресованими та реабілітованими
Львівської обласної ради, Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради про встановлення факту, що
має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій
просить визнати її такою, яку
необґрунтовано піддано покаранню
позасудовим органом та такою, що
реабілітована відповідно до ст. 1 ЗУ
«Про реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні».

В обґрунтування заявлених вимог
заявник покликається на такі
обставини:

Заявник народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у
колишній в'язниці на вул.
Замарстинівській у м. Львові, куди на
підставі Наказу МДБ СРСР № 00386 від
20.10.1948 року, 03.12.1950 року була поміщена її
родина у складі батька - ОСОБА_2, матері -
ОСОБА_3, та двох сестер - ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 За рішенням особливої наради
при МДБ СРСР від 03.02.1951 року по
політичних мотивах, у квітні 1951 року
родину заявника разом з нею виселено на
спец поселення в Іркутську область, де
вони пробули до 25 червня 1958 року.
Рішенням Судової колегії в
кримінальних справах Верховного суду
УРСР від 1967 року, постанова особливої
наради від 03.02.1951 року у відношенні
батьків заявника скасовано, а справа
зупинена із звільненням зі спец
поселення і поверненням
конфіскованого майна, або його
вартості. По даній справі батьки
заявника реабілітовані. Заявниця
неодноразово зверталася в органи
державної власди стосовно
реабілітації, адже фактично починаючи
з дня народження на збірному пункті
ІНФОРМАЦІЯ_1 року і по 02.05.1951 року вона
знаходилася під вартою разом з родиною,
хоча відносно неї не було застосовано
тримання під вартою, або арешт.
Відповідно до Ухвали Судової колегії в
кримінальних справах ВС УРСР від 06.06.1959
року є висновок, що сім'ю виселили
невірно. Заявник вказує, що вона була
репресована не за рішенням органів
державної влади та управління, а
репресована внаслідок постанови
Особливої наради при МДБ СРСР від 03.02.1951
року, тобто постановою позасудових
органів, що повністю відповідає
вимогам ст. 1 ЗУ «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні»

Заявниця - ОСОБА_1 у судовому засіданні
заявлені вимоги підтримала, просить
суд заяву задоволити.

Прдеставник заінтересованої особи -
Відділу роботи з репресованими та
реабілітованими Львівської обласної
ради - Савчук І.В. у судовому засіданні
заявлені вимоги визнала, проти
задоволення заяви не заперечила.

Представник Залізничної РА Львівської
міської ради - у судове засідання не
з'явився, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце слухання
справи.

Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що за рішенням особливої
наради при МДБ СРСР від 03.02.1951 року по
політичних мотивах, у квітні 1951 року
родину ОСОБА_1 разом з нею виселено на
спец поселення в Іркутську область, де
вони пробули до 25 червня 1958 року.
Рішенням Судової колегії в
кримінальних справах Верховного суду
УРСР від 1967 року, постанова особливої
наради від 03.02.1951 року у відношенні
батьків ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та ОСОБА_3
скасовано, а справа зупинена із
звільненням зі спец поселення і
поверненням конфіскованого майна, або
його вартості. По даній справі батьки
заявника реабілітовані.

Ці обставини об'єктивно стверджуються
матеріалами справи (а.с. 4-8).

Відповідно до архівної довідки №4/4 - 291
від 26 січня 1991 року, виданої
Управлінням внутрішніх справ
виконавчого комітету Львівської
обласної ради народних депутатів
ОСОБА_1 дійсно перебувала на спец
поселенні з 03.02.1951 року по 25.06.1958 року і
по даній справі реабілітована на
підставі Ухвали судової колегії
Верховного суду УРСР від 06.06.1959 року.

Відповідно до ст.3 ЗУ «Про реабілітацію
жертв політичних репресій на Україні»
із змінами та доповненнями
регламентовано реабілітувати всіх
громадян, засланих і висланих з
постійного місця проживання та
позбавлених майна за рішенням органів
державної влади і управління з
політичних, соціальних, національних,
релігійних та інших мотивів під
приводом боротьби з куркульством,
противниками колективізації, так
званими банд пособниками та їх сім'ями.

Стаття 1 цього Закону передбачає
реабілітацію осіб, які з політичних
мотивів були необґрунтовано
засудженні судами або піддані
репресіям позасудовим органом, в тому
числі «двійками», «трійками»,
особливими нарадами і в будь-якому
позасудовому порядку.

У п.4 Постанови Верховної Ради України
«Про тлумачення ЗУ «Про реабілітацію
жертв політичних репресій в Україні»
від 24.12.1993 року зазначено, що
застосування (піддання) репресій (ст.1),
оголошення вироку, ухвали(постанови)
судом першої інстанції або рішення
(постанови) позасудовим органом про
застосування кримінального покарання,
відправлення у заслання та виселення
без пред'явлення обвинувачення у
конкретному злочині.

Згідно до п.1 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення"
№5 від 31.03.1995 року в порядку окремого
провадження розглядаються справи про
встановлення фактів, якщо: згідно із
законом такі факти породжують юридичні
наслідки, від них залежить виникнення,
зміна або припинення особистих чи
майнових прав громадян; чинним
законодавством не передбачено іншого
порядку їх встановлення, заявник не має
іншої можливості одержати або
відновити загублений чи знищений
документ, який посвідчує факт, що має
юридичне значення; встановлення факту
не пов'язується з наступним вирішенням
спору про право.

Враховуючи наведене, дослідивши
докази у їх сукупності, враховуючи
відсутність сумнівів стосовно того, що
заявник був репресований позасудовим
органом, у зв'язку із чим підставою до
реабілітації повинна бути ст.1 Закону
України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні», яка
регулює обставини репресії заявника,
беручи до уваги, що соціальні пільги та
гарантії, встановлені державою для
категорії осіб, які підпадають під дію
цієї норми є більшими, ніж для осіб,
реабілітованих відповідно до ст.3
зазначеного Закону, крім того,
встановлення факту реабілітації
ОСОБА_1 за ст.1 Закону має юридичне
значення оскільки породжує юридичні
наслідки, тому заява підлягає
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 203-215,250, 256,257,259
ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 до Відділу роботи з
репресованими та реабілітованими
Львівської обласної ради, Залізничної
районної адміністрації Львівської
міської ради про встановлення факту, що
має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яку необґрунтовано
піддано покаранню позасудовим органом,
є особою що реабілітована на підставі
ст.1 Закону України «Про реабілітацію
жертв політичних репресій на Україні».

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Залізничний районний суд м. Львова.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
(підпис)

З оригіналом згідно

Суддя
Галайко Н.М.