Номер провадження: 22-ц/785/3879/14
Номер справи місцевого суду: 515/3213/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4
на рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 20.02.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення грошей в сумі 31 911 грн.,-

встановила:

Позивачка звернулася з вказаним
позовом до суду (а. с. 2), в якому просила
стягнути з відповідачки на її користь 31
911 грн., судовий збір в розмірі 319 грн. та
1 500 грн. за надання юридичної допомоги.

Свої позовні вимоги позивачка, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовувала тим, що на початку
грудня 2010 року сторони домовилися про
те, що відповідачка продасть позивачці
житловий будинок по АДРЕСА_1 з
присадибною ділянкою за 25 000 грн., який
вона отримала у спадок після смерті
батька. За вказаний будинок, згідно
домовленості, позивачка сплатила
попередню суму в розмірі 15 900 грн., про
що отримала від відповідачки розписку.
01.03.2011 року в Татарбунарській
юрконсультації відповідачка дала
письмове зобов'язання щодо укладення
нотаріального договору
купівлі-продажу будинку з земельною
ділянкою після виготовлення
державного акту на землю та передала
будинок позивачці у користування. Так
як відповідачка вже декілька місяців
як виготовила документи на земельну
ділянку, однак не бажає укладати
договір купівлі-продажу будинку
нотаріально, посилаючись на те, що вона
бажає продати будинок та земельну
ділянку за окрему ціну, а не за 25 000 грн.,
всупереч своїм зобов'язанням,
позивачка була вимушена звернутися до
суду та просила стягнути на її користь
грошові кошти попередньо сплачені нею
за будинок та грошові кошти потрачені
нею на ремонт будинку, підключення
водопостачання, опломбування
лічильника води, за підключення
будинку до електромереж та
виготовлення геодезійної зйомки і
технічної документації щодо будинку і
присадибної земельної ділянки на
загальну суму 31 911 грн., а також судові
витрати та витрати за надання
юридичної допомоги.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
позивачка та її представник позовні
вимоги підтримали повністю.
Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав та
пояснив, що при передачі коштів за
будинок не було дотримано вимог
законодавства щодо укладення та
нотаріального посвідчення договору
купівлі-продажу, а тому розписка, на яку
посилається позивачка взагалі є
нікчемним (неукладеним) правочином,
який не породжує прав та обов'язків для
сторін та, який не вчинено. Крім того,
позивачкою пропущено трирічний строк
позовної давності звернення до суду,
відповідно до розписки від 11 грудня 2010
року. Також не підлягають стягненню на
користь позивачки кошти за ремонт
будинку та виконання робіт щодо
підключення будинку до водопостачання
та елетромереж, так як нею не надано
доказів укладення будь-яких договорів
на виконання даних робіт, крім того
вона не є власницею будинку та не
наділена ніякими повноваженнями щодо
проведення ремонту та будь-яких
переобладнань будинку, а тому в
задоволенні позову позивачці
необхідно відмовити.

Рішенням Татарбунарського районного
суду Одеської області від 20.02.2014 року,
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_4
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 15 900
грн., судовий збір в сумі 243,60 грн.,
витрати на правову допомогу в сумі 750
грн. В іншій частині позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_4 витрати на правову
допомогу в сумі 750 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3
та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги на
рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 20.02.2014 року, в
яких просять: ОСОБА_3 скасувати рішення
суду від 20.02.2014 року, в частині відмови
їй в стягненні з відповідачки 16 011 грн. і
ухвалити нове рішення, яким стягнути з
відповідачки на її користь 16 011 грн. та
всі судові витрати, посилаючись на те,
що вважає оскаржуване рішення не
відповідаючим вимогам закону, на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи; ОСОБА_4
скасувати рішення суду від 20.02.2014 року і
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог (відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі), стягнути з позивачки витрати
на правову допомогу у повному обсязі
відповідно до розрахунку, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивачки підтримала апеляційну
скаргу позивачки та заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги
відповідачки, представник
відповідачки підтримав апеляційну
скаргу відповідачки та заперечував
проти задоволення апеляційної скарги
позивачки. Позивачка та відповідачка в
судове засідання не з'явилися про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, що підтвердили в
судовому засіданні їхні представники,
причини неявки суду не повідомили,
клопотання про відкладення розгляду
справи від них на адресу суду не
надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційних скарг, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційні скарги підлягають
частковому задоволенню, а рішення суду
зміні, в частині мотивувальної частини
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК
України підставами для зміни рішення
суду першої інстанції є зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Задовольняючи частково
позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої
інстанції виходив з наступного.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу. Згідно з ст. 530 ЦК
України якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.

В судовому засіданні встновлено, що
сторони усно домовилися стосовно
укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу житлового будинку по
АДРЕСА_1, який залишився відповідачці у
спадок після смерті її батька. На
виконання даної домовленості
позивачка передала відповідачці кошти
в розмірі 15 900 грн., про що отримала
розписку (а. с. 5), відповідно до якої
вона підтвердила факт отримання грошей
за будинок. Доказом передачі грошей
відповідачці та будинку з земельною
ділянкою позивачці є також
зобов'язання, підписане сторонами в
юридичній консультації м. Татарбунари
(а. с. 6), згідно якого позивачка
підтвердила передачу 15 900 грн.
відповідачці, а та зобов'язалася зі
свого боку укласти договір
купівлі-продажу будинку нотаріально
після виготовлення державного акту на
присадибну земельну ділянку. Однак,
всупереч домовленості, відповідачка
взяті на себе зобов'язання не виконала,
а тому позивачка вимушена була
неодноразово звертатися до неї з метою
вирішення питання стосовно укладення
договору купівлі-продажу. Однак, в
подальшому зрозумівши, що відповідачка
всіляко ухиляється від виконання
угоди, позивачка намагалася
добровільно витребувати у неї сплачені
за будинок грошові кошти, але марно, що
спонукало її звернутися до суду за
захистом своїх порушених прав.

Зважаючи на вищевказані обставини, суд
першої інстанції вважав, що як
вбачається зі змісту статтей 610, 611, 615 ЦК
України, позивачка як сторона в
зобов'язанні має право в повному обсязі
відмовитися від його виконання, в
зв'язку з порушенням його з боку
відповідачки, що не звільняє
відповідачку від відповідальності за
такі порушення. А отже, оскільки
сторони в майбутньому мали намір
укласти договір купівлі-продажу
будинку, позивачка повністю сплатила, а
відповідачка отримала розрахунок за
будинок до його передання покупцеві
(попередня оплата), що підтверджується
копією розписки (а. с. 5) та не
заперечував в судовому засіданні
представник відповідачки, але не
передала будинок тому, згідно ч. 2 ст. 693
ЦК України, позивачка має право
вимагати повернення суми попередньої
оплати.

Тому суд першої інстанції вважав
можливим стягнути на користь позивачки
сплачені нею відповідачці кошти в сумі
15 900 грн.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції не прийнято до
уваги доводи представника
відповідачки відносно того, що договір
між сторонами є неукладеним, а отже
нікчемним, оскільки з боку позивачки не
ініціюється питання відносно визнання
договору укладеним, позовні вимоги
стосуються лише грошових коштів
сплачених попередньо за намір укласти
відповідний договір купівлі-продажу
будинку, які вона і просить стягнути з
відповідачки на її користь.

Позовні вимоги щодо стягнення на
користь позивачки інших витрат, які
вона понесла за ремонт будинку,
підключення енергопостачання і
водопостачання будинку та інших, суд
вважав, не підлягають задоволенню,
оскільки судом не можуть бути прийняті
до уваги докази, наведені позивачкою на
підтвердження вказаних витрат, так як
відповідачка, як власниця будинку
ніяким чином не уповноважувала її на
виконання даних робіт, що встановлено у
судовому засіданні, крім того наданий
позивачкою кошторисний розрахунок
вартості ремонту будинку, на думку
суду, не є належним доказом, в зв'язку з
тим, що із даного документу не
вбачається хто є його замовником та
виконавцем, не надано ніяких
документальних підтверджень вказаних
в документі та понесених позивачкою
витрат та відсутні посилання на
прайс-листи чи інші документи, що
підтверджують вартість матеріалів та
робіт, вказаних у даному кошторисному
розрахунку.

Згідно ст. ст. 256, 257 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Зважаючи на вище викладене, суд дійшов
висновку, що право звернутись з вимогою
про захист свого цивільного права та
інтересу позивачка отримала з моменту,
коли дізналася напевне, що
відповідачка відмовляється від
укладення договору купівлі-продажу
будинку, тобто після того як нею 29.10.2013
року було отримано документ,
підтверджуючий її право власності на
земельну ділянку, що відповідно до їх
усної домовленості, підтвердженої
письмовим зобов'язанням (а. с. 6), було
умовою для укладення нотаріально
посвідченої угоди. А отже перебіг
позовної давності починається після
жовтня 2013 року, позивачка звернулася до
суду з даним позовом в грудні 2013 року,
тому строк звернення до суду нею не
пропущено, в зв'язку з чим не
заслуговують на увагу твердження
представника відповідачки щодо
пропуску позивачкою трирічного строку
звернення до суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України на
користь позивачки стягнуто судові
витрати, у зв'язку з частковим
задоволенням позову, пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог,
тобто судовий збір в сумі 243,60 грн. і
витрати на првову допомогу в сумі 750
грн., а на користь відповідачки
стягнуто судові витрати пропорційно до
тієї частини позовних вимог, у
задоволенні яких позивачці відмовлено,
тобто витрати на правову допомогу в
сумі 750 грн.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
часткового задоволення позовних вимог
ОСОБА_3

Однак, судова колегія не погоджується в
повній мірі з мотивувальною частиною
рішення суду, з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено,
підтверджується матеріалами справи та
не заперечується сторонами, що згідно
розписки від 11.12.2010 року (а. с. 5, 74), з
метою укласти в подальшому договір
купівлі-продажу будинку по АДРЕСА_1 з
присадибною ділянкою за 25 000 грн.,
позивачка передала відповідачці
попередньо 15 900 грн.

Однак, договір купівлі-продажу
вказаного будинку між сторонами
укладений не був.

За таких обставин права і обов'язки
сторін у спірних правовідносинах мають
визначатися відповідно до глави 83
розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України,
оскільки відповідачка зберігає
передані їй позивачкою в рахунок
купівлі будинку кошти в розмірі 15 900
грн. без достатньої правової підстави.

Тому, враховуючи обставини, якими
позивачка обґрунтовує позовні вимоги,
в цій частині, на її користь підлягають
стягненню з відповідачки грошові кошти
в розмірі 15 900 грн. відповідно до глави 83
розділу ІІІ книги п'ятої ЦК України, а
позовні вимоги, в цій частині,
необхідно задовольнити саме з цих
підстав, в зв'язку з чим судова колегія
погоджується з доводами апеляційної
скарги відповідачки стосовно того, що
між сторонами не було укладено
договору купівлі-продажу вказаного
будинку, а тому відсутні підстави для
застосування до спірних правовідносин
норм матеріального права, які
регулюють зобов'язальні
правовідносини.

З висновками суду першої інстанції
стосовно відмови в стягненні з
відповідачки на користь позивачки
грошових коштів, витрачених позивачкою
на ремонт будинку та інших витрат на
будинок, який позивачка мала на меті
придбати у відповідачки, судова
колегія погоджується. Оскільки, в
матеріалах справи відсутні будь-які
докази, що між сторонами було досягнуто
домовленості стосовно проведення
ремонту позивачкою та інших витрат на
будинок до придбання вказаного будинку
у відповідачки та, що відповідачка
надавала згоду позивачці чи
уповноважувала її на проведення такого
ремонту та інших витрат на будинок, що
підтвердила в судовому засіданні в
суді апеляційної інстанції і
представник позивачки. Тому ремонтні
роботи в будинку та інші витрати на
будинок позивачкою були проведені з
власної ініціативи без відповідної
правової підстави, а тому з
відповідачки не можуть стягуватися
грошові кошти за проведений позивачкою
на свій розсуд ремонт та інші витрати
на будинок. В зв'язку з цим, судова
колегія не погоджується з доводами
апеляційної скарги позивачки, в цій
частині.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків встановлених цим
Кодексом, докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Також судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно звернення позивачки з позовом
до суду в межах строку позовної
давності, враховуючи домовленість
сторін про час укладення договору
купівлі-продажу будинку (після
оформлення права власності
відповідачкою на земельну ділянку а. с.
6), яке було оформлено 29.10.2013 року (а. с. 37),
а з позовом позивачка до суду
звернулася 24.12.2013 року (а. с. 1).

Відповідно до ст. 257, ч. 1 ст. 261 ЦК
України, загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки;
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Судова колегія також погоджується,
враховуючи докази понесених сторонами
судових витрат, які знаходяться в
матеріалах справи, з розміром
стягнутих на користь сторін судових
втрат, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, відповідно до якої, стороні, на
користь якої ухвалено, рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи викладене, судова колегія
частково погоджується з доводами
апеляційних скарг, щодо обґрунтування
рішення суду та не погоджується з
доводами апеляційних скарг, в частині
висновків суду, на підставі
вищезазначеного.

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія вважає, що мотивувальна
частина рішення Татарбунарського
районного суду Одеської області від
20.02.2014 року підлягає зміні, в іншій
частині рішення підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4
задовольнити частково.

Змінити мотивувальну частину
рішення Татарбунарського районного
суду Одеської області від 20.02.2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення грошей в сумі 31 911 грн.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області
О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич