Головуючий суду 1 інстанції - Мицик С.А.
Доповідач - Стахова Н.В.
Справа № 429/2116/13-ц
Провадження № 22ц/782/798/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області
у складі :

Головуючого: Стахової
Н.В.

суддів:
Кострицького В.В., Орлова І.В.

при секретарі :
Щуровій О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Слов»яносербського
районного суду Луганської області від
13 січня 2014 року

по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА :

У серпні 2013 року позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2, у якому позивач
просив стягнути з відповідача
заборгованість за кредитним договором
б/н від 28.09.2008 року в сумі 25589 грн.78 коп.

На обґрунтування позовних вимог
позивач посилався на те, що 28 серпня 2008
року ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 6500
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% річних на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Вказав,
що відповідно до умов укладеного
договору, останній складається із
заяви позичальника, Умов надання
банківських послуг та Правил
користування платіжною карткою.

Позивач зазначив, що згідно з п.9.12
вказаних Правил договір свою дію не
припинив, відповідач належним чином не
виконував умови кредитного договору, у
зв'язку з чим утворилася
заборгованість в сумі 25589 грн.78 коп.,
яка складається з заборгованості за
кредитом у сумі - 6372 грн.44 коп.,
заборгованості за процентами за
користування кредитом у сумі - 17760 грн.
68 коп., штрафу (фіксована частина) у
розмірі 250 грн., штрафу (процентна
складова ) у сумі 1206 грн. 66 коп., а тому
просив задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

Рішенням Слов»яносербського
районного суду Луганської області від
13 січня 2014 року позов задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитом у сумі 25589
грн.78 коп., судовий збір у розмірі 255
грн.90 коп.

В апеляційній скарзі апелянт
ОСОБА_2, мотивуючи свої доводи
неправильним застосуванням норм
матеріального права та порушенням
норм процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

При цьому в апеляційній скарзі
зазначається, що провадження у справі
підлягає закриттю, оскільки набрало
законної сили рішення суду, ухвалено з
приводу спору між тими самими
сторонами, про той самий предмет і з
тих самих підстав.

У судовому засіданні представник
позивача - ПАТ КБ «ПриватБанк»
апеляційну скаргу не визнав, просив
залишити рішення суду першої
інстанції в силі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове
засідання не з»явився, причини неявки
не повідомив, належним чином був
повідомлений про час та місце судового
розгляду справи, про що свідчить
розписка про отримання судової
повістки.

Заслухавши доповідь судді -
доповідача, представника позивача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Ст. 213 ЦПК встановлено те, що рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі
вимоги цивільного судочинства, повинен
вирішити справу згідно із законом,
ухваливши рішення на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем порушено зобов'язання за
кредитним договором, заборгованість
не погашена, а тому є підстави для
стягнення боргу у судовому порядку.

Такі висновки суду ґрунтуються на
фактичних обставинах справи та вимогах
закону.

Судом встановлено, що 28.09.2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір б/н, згідно
з умовами якого банк надав відповідачу
кредит у розмірі 6500 грн. зі сплатою 36.00 %
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
карти.

Судом також встановлено, що
відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором, оформленим заявою, яка є
невід»ємною частиною Умов та Правил
надання банківських послуг, належним
чином не виконує, у зв'язку з чим станом
на 30.06.2013 року виникла заборгованість у
сумі 25589 грн.78 коп., що складається з
суми боргу за кредитом - 6372 грн.44 коп.,
заборгованості за процентами за
користування кредитом - 17760 грн.68 коп.,
штрафу (фіксована частина) - 250 грн.,
штраф (процента складова) - 1206 грн.66 коп.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612
ЦК України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 1054 ЦК України визначено,
що обов'язком позичальника за
кредитним договором є, зокрема,
повернення кредиту та сплата процентів
за користування ним.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснити свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Із наявної у матеріалах заяви від
26.09.2008 року встановлено, що ОСОБА_2
ознайомлений та згодний з тим, що
вказана заява разом із пам»яткою
клієнта, Умовами та правилами надання
банківських послуг, а також Тарифами
банку складає між ним та банком
договір про надання банківських
послуг.

Відповідно до пункту 3.1 Умов та
Правил надання банківських послуг для
надання послуг банк відкриває клієнту
картрахунки, видає клієнту карти, їх
вид і строк дії визначений у заяві і в
пам'ятці клієнта, підписанням якої
клієнт і банк укладаються договір про
надання банківських послуг. Датою
укладення договору є дата відкриття
рахунку, указаного в розділі «Відмітки
банку» заяви.

Згідно з п.9.12.Умов договір діє
протягом 12 місяців з моменту укладення.
Якщо протягом такого строку жодна із
сторін не проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той самий
строк.

У примітці до п.3.5 Умов
передбачено, що пам»ятка клієнта
оформляється і є невід»ємною частиною
договору тільки у разі оформлення і
видачі карти зі кредитною схемою.

Так, довідка про умови
кредитування з використанням
кредитки «універсальна, 30 днів
пільгового періоду», надана позивачем,
містить відомості про
характеристику, значення типу картки,
дані про валюту картрахунку, вартість
оформлення, річне обслуговування,
комісію за кредитне обслуговування,
розмір щомісячних платежів, строк
внесення щомісячних платежів, комісію
за зняття готівки, вартість надання
витягу з карти у відділенні банку,
комісію за отримання балансу на чек в
банкоматах, та комісію за
безготівковий платіж.

Отже, укладений між сторонами
правочин передбачає автоматичну
пролонгацію на новий строк, якщо жодна
із сторін не висловила бажання його
розірвати.

Пунктом 6.4 Умов та Правил надання
банківських послуг передбачено, що у
разі незгоди зі змінами Правил або
Тарифів банку клієнт зобов'язаний
надати банку письмову заяву про
розірвання договору та сплатити
виниклу перед банком заборгованість, в
тому числі і заборгованість, що виникла
протягом 30 днів з моменту повернення
картки, виданих держателю та його
довіреним особам.

Доказів тому, що відповідач
звертався до банку із заявою про
припинення дії договору за певний час
до закінчення строку його дії,
відповідачем не надано.

У відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться, і одностороння відмова від
зобов'язання виконання зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Оскільки жодна із сторін не
інформувала одна одну про завершення
дії договору, договір на час звернення
ПАТ КБ «ПриватБанк» до суду є діючим і
тому порушене право підлягає захисту
шляхом задоволення позовних вимог у
повному обсязі та стягнення
заборгованості за кредитним договором
в межах розміру заявлених вимог.

Доводи апелянта про те, що
провадження у справі підлягає
закриттю, оскільки набрало законної
сили рішення суду, ухвалено між з
приводу спору між тими самими
сторонами до уваги не приймаються,
оскільки доказів вказаному факту не
надано.

Судова колегія не приймає до
уваги рішення Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська без дати
(а.с.31), оскільки згідно відповіді
голови Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 17.12.2013 року №
К-2№35901 відповідно до обліково -
статистичних карток Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська
рішень по цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська не виносилось. Крім
того, надана копія рішення за формою та
змістом не відповідає вимогам ЦПК
України та рішенням, які виносяться
Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини
справи, та прийшов до обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог, оскільки при укладенні договору
ОСОБА_2 були відомі усі умови
договору та не існувало ніяких інших
умов, які б примусили її прийняти їх
на вкрай невигідних для себе умовах,
тому, правомірно стягнув з боржника
заборгованість за кредитом, включаючи
повернення основної суми боргу, сплату
процентів, штрафних санкцій,
передбачених умовами договору.

Доводи апеляційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судом
при розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права. Рішення суду ухвалено
відповідно до норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування по доводам апеляційної
скарги не має.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч. 1 ст. 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Слов»яносербського
районного суду Луганської області від
13 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає чинності негайно та може бути
оскаржено протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий :

Судді :