АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 531/1940/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/413/14
Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С.
Доповідач Дряниця Ю. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого: Дряниці Ю.В. Суддів:
Пилипчук Л.І., Дорош А.І. при секретарі:
Ткаченко Т.І. з участю: адвоката ОСОБА_1
позивача ОСОБА_2
представника відповідача
ОСОБА_3,розглянула у відкритому
судовому засіданні в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Карлівського
районного суду Полтавської області від
18 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення коштів
за договором про надання послуг.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду
Полтавської області Дряниці Ю.В., -

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся
в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення
коштів за договором про надання послуг,
розмір яких він визначив у 25883 грн.
Посилався на те, що протягом 2012 - 2013 р.р.
між ним та відповідачкою було укладено
в усній формі декілька договорів про
надання послуг, зокрема про
встановлення в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» на
АДРЕСА_1 відеоспостерерження, музичної
апаратури зі світломузикою, автошин в
кількості 4-х штук, фотоапаратуру
«Олімпус».

Однак, в порушення умов цих усних
договорів, відповідачка стала уникати
зустрічей і відмовилась оплатити
вартість вищезазначених наданих
послуг та вартість проведених робіт.

Рішенням Карлівського районного
суду Полтавської області від 18 грудня
2013 року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення місцевого суду
скасувати та ухвалити нові рішення,
яким задовільнити його позовні вимоги
в повному обсязі.

При цьому апелянт посилався на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи,
з'ясувавши межі апеляційного
оскарження, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з підстав, визначених ст.309
ч.1 п.п.3; 4 ЦПК України.

Судом апеляційної інстанції було
встановлено, що позов ОСОБА_2 було
пред'явлено з підстав визначених ст.ст.
901; 903 ЦК України, які регулюють питання,
пов'язані з договором про надання
послуг. Судом першої інстанції, щодо
правовідносин, що виникли між
сторонами, зроблено висновок, що вони
обумовлюються ст. 1011 ЦК України, яка
регулює питання, пов'язані з договором
комісії, а за відсутності письмових
домовленостей, між сторонами, заявлені
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

Однак, з таким висновком місцевого
суду колегія погодитись не може,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції і це вбачається з матеріалів
справи, пред'являючи позов, ОСОБА_2
послався на вимоги ст.ст. 901; 903 ЦК
України, які регулюють правовідносини
в сфері дії договору про надання
послуг, вважаючи такий договір
укладеним.

Однак, у відповідності до п.3
ч.1 ст.208 ЦК України такі правочини
належить вчиняти у письмовій формі,
оскільки їх сума перевищує у двадцять і
більше разів розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а відсутність письмово
договору сторонами не оспорюється.

Відповідно до вимог ч.1 ст.218
ЦК України недодержання сторонами
письмової форми правочину, яка
встановлена законом, не має наслідком
його недійсність, крім випадків,
встановлених законом.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що між сторонами по справі,
договори про надання послуг, як вважає
позивач, і договори комісії, як вважає
суд першої інстанції, не укладались, а
отже є незаконними, оскільки не є
укладеними правочини ( договори ), в
яких відсутні встановлені
законодавством умови, необхідні для їх
укладення ( відсутня згода за всіма
істотними умовами договору, не
отримано акцент стороною, що направила
оферту ; не передано майно, якщо
відповідно до законодавства для
вчинення правочину потрібна його
передача тощо ).

Таким чином, оскільки
договори про надання послуг є
неукладеними, то між сторонами по
справі не виникли зобов'язання по
виконанню їх належним чином у
відповідності до вимог ст.526 ЦК України.

Враховуючи наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції підлягає
скасуванню, з урахуванням нового
рішення про відмову в задоволенні
заявлених позовних вимог за їх
безпідставністю та з інших правових
підстав.

Керуючись ст.ст. 303; 309 ч.1 п.п.3;4; 316
ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити
частково.

Рішення Карлівського районного
суду Полтавської області від 18 грудня
2013 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позову
до ОСОБА_4 про стягнення коштів за
договором про надання послуг за
безпідставністю позовних вимог.

Рішення Апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом 20 днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції

Головуючий суддя: (підпис)
Дряниця Ю.В.

Судді: (підпис)
Пилипчук Л.І.

(підпис)
Дорош А.І.

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області
Дряниця Ю.В.