Справа № 2/487/82/14
14.03.2014 Заводський районний суд м.
Миколаєва у складі: головуючого-судді -
Разумовської О.Г. при секретарі -
Прокопенко Л.В., розглянув у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
в м. Миколаїв справу за позовом
ОСОБА_1 до товариства з обмеженою
відповідальністю „Стивідорна
компанія Нікмет-Термінал" про
поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди,
10.10.2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю
„Стивідорна компанія Нікмет-Термінал"
про поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди. В
судовому засіданні позивач та його
представник підтримали позов. Позивач
пояснив, що 06.08.2008 р. він був прийнятий
на посаду заступника директора з
охорони праці ТОВ „СК Нікмет-Термінал",
01.06.2012 р. був переведений на посаду
директора з охорони праці та екології.
13.09.2013 року він був звільнений згідно
наказу №174 за ст. 40 п.1 КЗпП України в
зв язку зі скороченням штату. З цим
рішенням він не погоджується, оскільки
воно прийняте з грубим порушенням
вимог діючого законодавства. А саме,
при звільненні відповідач повинен був
йому запропонувати посаду, яка
прирівнюється до керівників і
спеціалістів основних
виробничо-технічних служб, але йому не
запропонували таку посаду згідно ст. 15
Закона України „Про охорону праці". Ті
посади, що йому пропонували, а саме:
тальман та провідний інженер з
охорони праці, не прирівнюються до
керівників і спеціалістів основних
виробничо-технічних служб. Крім того,
законом передбачено, що розірвання
трудового договору з підстав, по яким
його було звільнено, може бути
проведено лише за попередньою згодою
профспілкової організації. Але,
професійна спілка працівників
Миколаївського Морського транспорту
Миколаївського Морського
торгівельного порту своїм рішенням
від 15.08.2013 року такої згоди на його
звільнення не надала. Тому позивач
просить суд визнати наказ про його
звільнення як незаконний, поновити
його на роботі в якості директора по
охороні праці і екології та стягнути з
відповідача на його користь середню
заробітну плату за вимушений прогул в
сумі 10157,4 грн, моральну шкоду в сумі 100
тис. грн та витрати на адвокатські
послуги в розмірі 2 тис. грн.

В судовому засіданні представник
відповідача не визнав позовні вимоги
ОСОБА_1 та пояснив, що відповідач видав
наказ по підприємству від 15.05.2013 за №81
„Про внесення змін в організаційну
структуру управління підприємством і
штатний розклад", в якому зміни в
структурі управління торкнулися ряду
існуючих у штаті посад, у тому числі,
директора по охороні праці та екології,
на якій працював позивач. 15.05.2013 р.
позивач був ознайомлений з наказом по
підприємству від 15.05.2013 р. Наказом від
06.06.2013 р. №109 „Про вивільнення
працівників" на підприємстві була
створена комісія для вирішення питання
про подальше працевлаштування або
вивільнення працівника. 12.06.2013 р. на
засіданні комісії позивач був
ознайомлений з наказом про вивільнення
працівників і попереджений про
майбутнє вивільнення. Позивачу було
запропоновано переведення на іншу
роботу за професією „тальман" з
урахуванням можливості навчання за
рахунок коштів підприємства, та він не
надав згоди на це. 31.07.2013 р. комісією
було запропоновано переведення на
посаду провідного інженера з охорони
праці, яка буде введена в штатний
розклад з 15.08.2013 року, та позивач
відмовився. 01.08.2013 р. на ім я голови
профспілки ППМТ ММТП було направлено
подання про надання згоди на
звільнення позивача за п.1 ст. 40 КЗпП
України, та рашенням президії
профспілки ППМТ ММТП від 15.08.2013 р.
адміністрації підприємства було
безпідставно відмовлено у наданні
згоди на звільнення позивача. За
таких умов, на підставі ч.7 ст. 43 КЗпП
України позивач був звільнений без
згоди профспілки наказом №174 від 13.09.2013
року за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв язку
зі скороченням штатів після виходу на
роботу з планової відпустки та
лікарняного. Вважає, що звільнення
позивача відповідало вимогам закону
та просить суд відмовити в позові в
повному обсязі.

Вислухав пояснення сторін,
свідка, дослідивши матеріали справи,
суд вважає, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено, 06.08.2008 р. позивач
ОСОБА_1 був прийнятий на посаду
заступника директора з охорони праці
ТОВ „СК Нікмет-Термінал", 01.06.2012 р. він
був переведений на посаду директора з
охорони праці та екології.

Товариство з обмеженою
відповідальністю „Стивідорна
компанія Нікмет-Термінал" видало
наказ по підприємству від 15.05.2013 за №81
„Про внесення змін в організаційну
структуру управління підприємством і
штатний розклад", в якому зміни в
структурі управління торкнулися ряду
існуючих у штаті посад, у тому числі,
директора по охороні праці та екології,
на якій працював позивач. 15.05.2013 р.
позивач був ознайомлений з наказом по
підприємству від 15.05.2013 р.

Наказом від 06.06.2013 р. №109 „Про
вивільнення працівників" на
підприємстві була створена комісія
для вирішення питання про подальше
працевлаштування або вивільнення
працівника. 12.06.2013 р. на засіданні
комісії позивач був ознайомлений з
наказом про вивільнення працівників і
попереджений про майбутнє вивільнення.
Позивачу було запропоновано
переведення на іншу роботу за
професією „тальман" з урахуванням
можливості навчання за рахунок коштів
підприємства, та він не надав згоди на
це. 31.07.2013 р. комісією було
запропоновано переведення на посаду
провідного інженера з охорони праці,
яка буде введена в штатний розклад з
15.08.2013 року, та позивач відмовився.

01.08.2013 р. на ім я голови профспілки ППМТ
ММТП було направлено подання про
надання згоди на звільнення позивача
за п.1 ст. 40 КЗпП України, та рішенням
президії профспілки ППМТ ММТП від
15.08.2013 р. адміністрації підприємства
було відмовлено у наданні згоди на
звільнення позивача.

За таких умов, на підставі ч.7 ст. 43 КЗпП
України позивач був звільнений без
згоди профспілки наказом №174 від 13.09.2013
року за п.1 ст. 40 КЗпП України у зв язку
зі скороченням штатів після виходу на
роботу з планової відпустки та
лікарняного.

Згідно ч.1 ст. 43 КЗпП України
розірвання трудового договору з
підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадку ліквідації підприємства,
установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і
пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу,
може бути проведено лише за
попередньою згодою виборного органу
(профспілкового представника),
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Згідно витягу протоколу професійної
спілки працівників Миколаївського
Морського транспорту Миколаївського
Морського торгівельного порту за №
4/50 від 15.08.2013 року згоди на звільнення
ОСОБА_1 не було надано. Як підтвердив в
судовому засіданні голова профспілки
ППМТ ММТП Прокопенко П.П., при розгляді
питання про надання згоди на
звільнення позивача було встановлено,
що була відсутня затверджена
інструкція за посадою провідного
інженера з охорони праці, яка
пропонувалася позивачеві, та він не
був з нею ознайомлений, що було
порушенням ст. 29 КЗпП України, тому
президія профспілки ППМТ ММТП не
надала згоду на звільнення позивача.

Згідно з ч.7 ст. 43 КЗпП України рішення
виборного органу первинної
профспілкової організації про відмову
в наданні згоди на розірвання
трудового договору повинно бути
обгрунтованим. У разі якщо в рішенні
немає обгрунтування відмови в наданні
згоди на розірвання трудового
договору, власник або уповноважений
ним орган має право звільнити
працівника без згоди виборного органу
первинної профспілкової організації.

В даному разі при винесенні рішення
15.08.2013 року про відмову в наданні згоди
на розірвання трудового договору з
позивачем рішення було обгрунтоване,
оскільки мало місце порушення ст. 29
КЗпП України, згідно якої власник або
уповноважений ним орган зобов язан
проінструктувати працівника і
визначити йому робоче місце, а при
пропонуванні нової посади позивачу
взагалі була відсутня затверджена
інструкція за посадою провідного
інженера з охорони праці, яка
пропонувалася позивачеві, та він не
був з нею ознайомлений, що є грубим
порушенням закону.

Таким чином, звільнення позивача було
здійснено з порушенням вимог діючого
законодавства України.

Відносно твердження позивача про
те, що при його звільненні йому було
потрібно пропонувати посаду, яка
прирівнюється до керівників і
спеціалістів основних
виробничо-технічних служб згідно ст. 15
Закона України „Про охорону праці",
суд вважає його хибним, оскільки це не
має відношення до розірвання трудового
договору з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі
звільнення без законної підстави або
незаконного переведення на іншу роботу
працівник повинен бути поновлений на
попередній роботі органом, який
розглядає трудовий спір. При винесенні
рішення про поновлення на роботі орган,
який розглядає трудовий спір,
одночасно приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різницю в
заробітку за час виконання
нижчеоплачуваної роботи, але не більш
як за один рік.

Тому суд вважає за необхідне поновити
позивача на попередній роботі на
посаді директора по охороні праці і
екології ТОВ „СК Нікмет-Термінал" та
стягнути з відповідача середню
заробітну плату за вимушений прогул а
сумі 10157,4 грн.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Суд
вважає, що звільнення позивача було
здійснено з порушенням вимог закону, у
зв язку з чим були порушені його права,
що привело до моральних страждань, а
тому потрібно відшкодувати йому
моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Крім того, підлягають задоволенню
вимоги позивача щодо відшкодування
витрат за послуги адвоката в сумі 2000
грн.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України,

В И Р І
Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
товариства з обмеженою
відповідальністю „Стивідорна
компанія Нікмет-Термінал" про
поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, стягнення моральної шкоди
задовольнити частково.

Визнати наказ № 174 від 13 вересня
2013 року про звільнення ОСОБА_1 за п.1
ст. 40 КЗпП України неправомірним.

Поновити ОСОБА_1 на попередній
роботі на посаді директора по охороні
праці і екології ТОВ „СК
Нікмет-Термінал" з 13 вересня 2013 року.

Зобов язати ТОВ „СК
Нікмет-Термінал" анулювати запис в
трудовій книжці про звільнення.

Стягнути з товариства з обмеженою
відповідальністю „Стивідорна
компанія Нікмет-Термінал" на користь
ОСОБА_1 середню заробітну плату за
вимушений прогул в сумі 10157,40 грн.,
моральну шкоду у розмірі 5000 грн та
понесені витрати за адвокатські
послуги в розмірі 2000 грн.

Рішення в частині поновлення на
роботі та стягнення заробітньої плати
за один місяць підлягає негайному
виконанню.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Заводський районний суд
м. Миколаєва в строк та порядок,
передбачений ст. ст. 294-296 ЦПК України.

Головуючий-суддя О.Г. Разумовська