Номер провадження: 22-ц/785/3485/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Кварталової А.М.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Київського районного суду м. Одеси від
22 січня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Малого приватного
підприємства «Картас»,
Виробничо-комерційної фірми «Алеа»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інститут аналізу
права», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25, за участю прокуратури
Одеської області, за участю третіх осіб
- Закритого акціонерного товариства
«Укрпрофоздоровниця», Фонду
державного майна України в особі
регіонального відділення Фонду
державного майна в Одеській області,
Міністерства охорони здоров'я, про
визнання договорів недійсними,

В С Т А Н
О В И Л А:

У грудні 2000 року ОСОБА_26 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_27 про визнання
договору купівлі-продажу 92/1000 часток
приміщення майнового комплексу
культурно-оздоровчого центру дозвілля
сім'ї «Вогник» (далі - МККО ЦДС «Вогник»)
від 21 грудня 2000 року недійсним.

В травні 2003 року приватне підприємство
«Монблан» звернулось до суду з позовом
до ОСОБА_28, ОСОБА_26, ОСОБА_29, ОСОБА_30,
ОСОБА_27, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця», малого
підприємства „Картас" (далі - МПП
«Картас») про визнання договорів
дарування та купівлі-продажу
недійсними.

У вересні 2003 року закрите акціонерне
товариство лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» (далі - ЗАТ ЛОЗП
України «Укрпрофоздоровниця»)
звернулось до суду з позовом до малого
приватного підприємства «Картас»,
ОСОБА_2, ОСОБА_33, ОСОБА_28, ОСОБА_26,
ОСОБА_34, ОСОБА_29, ОСОБА_27, ОСОБА_35,
ОСОБА_32, про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу та
дарування, виселення та повернення
майна.

У лютому 2004 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Інститут аналізу
права» (далі - ТОВ «Інститут аналізу
права») звернулось до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_33, ОСОБА_28, ОСОБА_26,
ОСОБА_34, ОСОБА_29, ОСОБА_27, ОСОБА_35,
ОСОБА_32 про визнання договору
купівлі-продажу та договорів дарування
недійсними. При цьому зазначало, що 2
серпня 1999 року між МПП «Картас» та
виробничо-комерційною фірмою
(приватним підприємством) «АЛЕА» (далі -
ВКФ ПП «АЛЕА») було укладено договір
купівлі-продажу, за умовами якого ВКФ
ПП «АЛЕА» набула права власності на
МККО ЦДС «Вогник». Посилаючись на те, що
ТОВ «Інститут аналізу права» є
правонаступником ВКФ ПП «АЛЕА» і
власником спірного нерухомого майна,
просило визнати недійсними договори
дарування від 24 грудня 1999 року, 25 жовтня
2000 року, 3 листопада 2000 року, 7 лютого 2001
року, 27 липня 2001 року, 12 вересня 2001 року,
20 вересня 2001 року, 11 січня 2002 року, 16
січня 2002 року та договір
купівлі-продажу від 21 грудня 2000 року
(т.7, а.с.96).

У жовтні 2007 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця», ТОВ «Інститут
аналізу права», треті особи ОСОБА_28,
ОСОБА_33, ОСОБА_36, ОСОБА_30, ОСОБА_29,
ОСОБА_27, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_37, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25 про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу, витребування майна із
чужого незаконного володіння.
Зазначала, що 12 серпня 1999 року між МПП
«Картас» і ВКФ ПП «АЛЕА» укладено
договір купівлі-продажу МККО ЦДС
«Вогник». 1 червня 2006 року
правонаступник ВКФ ПП «АЛЕА» - ТОВ
«Інститут аналізу права» провів
відчуження зазначеного центру на
користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19,
ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23,
ОСОБА_24, ОСОБА_25.

Посилаючись на те, що договір
купівлі-продажу від 12 серпня 1999 року
укладено без дотримання вимог про його
нотаріальне посвідчення, договір
купівлі-продажу від 1 червня 2006 року
укладено на підставі рішення
Київського районного суду м. Одеси від 4
грудня 2004 року, яке скасоване ухвалою
колегії суддів з касаційного розгляду
справ судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Харківської
області від 12 липня 2007 року, і що вона є
власником 621/1000 частки МККО ЦДС
«Вогник», а також вказуючи, що ТОВ
«Інститут аналізу права» не є
правонаступником ВКФ ПП «АЛЕА»,
просила визнати договір
купівлі-продажу від 12 серпня 1999 року і
договір купівлі-продажу від 1 червня 2006
року недійсними.

Зазначені позовні вимоги було
об'єднано в одне провадження.

Справа розглядалася судами
неодноразово.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 17.12.2007 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 10.09.2008 року,
позовні вимоги ТОВ «Інститут аналізу
права» задоволені, у позові ЗАТ
«Укрпрофоздоровниця» відмовлено, у
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду
України від 20 квітня 2011року рішення
Київського районного суду м. Одеси від
17.12.2007року та ухвала апеляційного суду
Одеської області від 10.09.2008року в
частині задоволення позовних вимог ТОВ
«Інститут аналізу права» і відмови у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 були
скасовані та справа у цій частині була
передана на новий розгляд.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 08.08.2011року позовна заява ТОВ
«Інститут аналізу права» була залишена
без розгляду.

Таким чином у теперішній час справа
розглядається лише за позовом ОСОБА_2,
яка 19.07.2011 року уточнила позовні вимоги
(т.11, а.с. 91-96) та просила визнати
недійсним договір купівлі-продажу
культурно-оздоровчого центру дозвілля
сім`ї „Вогник", укладений 12.08.1999 року
між малим приватним підприємством
„Картас" та виробничо-комерційною
фірмою „Алеа" та визнати недійсним
договір купівлі-продажу
культурно-оздоровчого центру дозвілля
сім`ї „Вогник", укладений між ТОВ
„Інститут аналізу права" та ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7. ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 14.10.2011року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 15.02.2012року, у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 до малого
підприємства „Картас",
виробничо-комерційної фірми „Алеа",
ТОВ „Інститут аналізу права", ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_38, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24,
ОСОБА_25 про визнання договорів
недійсними було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справі від 13.06.2012 року
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 14.10.2011 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
15.02.2012року скасовано, справу передано
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвалами Київського районного суду м.
Одеси від 20.05.2013 року (т. 14, а.с. 72) та від
02.10.2013 року (т.14, а.с. 118) судом було
залучено до участі у справі в якості
третіх осіб Фонд державного майна
України в особі регіонального
відділення Фонду державного майна в
Одеській області, Міністерство охорони
здоров'я, ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» а
також прокуратуру Одеської області.

Рішенням Київського районного суду
м.Одеси від 22 січня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням
ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної
інстанції з апеляційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення Київського
районного суду м.Одеси від 22 січня 2014
року та ухвалити нове, яким:

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу культурно-оздоровчого
центру дозвілля сім"ї „Вогник",
розташованого за адресою: м.Одеса,
вул.Д.Донського, 59, що був укладений 12
серпня 1999 року між МПП „Картас" та ВКФ
„Алеа";

- визнати недійсним договір
купівлі-продажу культурно-оздоровчого
центру дозвілля сім"ї „Вогник",
розташованого за адресою: м.Одеса,
вул.Д.Донського, 59, що був укладений 01
червня 2006 року між ТОВ „Інститут
аналізу права" та 23-ма фізичними
особами, залученими у справу у якості
відповідачів.

посилаючись на порушення судом першої
інстанції при постановленні рішення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Під час розгляду цивільної справи
районним судом встановлені наступні
обставини:

- 17 грудня 1998 року між Одеським дочірнім
підприємством закритого акціонерного
товариства лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
«Укрпрофоздоровниця» та малим
приватним підприємством «Картас»
укладено договір купівлі-продажу МККО
ЦДС «Вогник»;

- 12 серпня 1999 року мале приватне
підприємство «Картас» провело
відчуження зазначеного нерухомого
майна на користь виробничо-комерційної
фірми (приватного підприємства) «АЛЕА»,
а виробничо-комерційна фірма (приватне
підприємство) «АЛЕА» зобов`язалась
перерахувати на розрахунковий рахунок
малого приватного підприємства
«Картас» протягом трьох місяців з
моменту підписання договору 168тис. грн.
в рахунок вартості МККО ЦДС «Вогник»;

- разом із тим, 24 грудня 1999 року мале
приватне підприємство «Картас» за
договором дарування безоплатно
передало МККО ЦДС «Вогник» у власність
ОСОБА_28, яка за договором дарування від
25 жовтня 2000 року безоплатно передала
спірне нерухоме майно у власність
ОСОБА_26;

- у подальшому ОСОБА_26 за договором
дарування від 3 листопада 2000 року
безоплатно передала у власність
ОСОБА_29 392/1000 частки МККО ЦДС «Вогник»;
за договором дарування від 3 листопада
2000 року 229/1000 часток ОСОБА_34; за
договором купівлі-продажу від 21 грудня
2000 року провела відчуження 92/1000 часток
комплексу на користь ОСОБА_27; за
договором дарування від 27 липня 2001 року
287/1000 часток ОСОБА_35;

- 07 лютого 2001 року ОСОБА_29 за договором
дарування безоплатно передала у
власність ОСОБА_33 82/1000 частки МККО ЦДС
«Вогник», а 12 вересня 2001 року 310/1000
частки;

- 12 вересня 2001 року ОСОБА_34 за договором
дарування безоплатно передала ОСОБА_33
229/1000 часток спірного майнового
комплексу;

- 11 січня 2002 року ОСОБА_33 за договором
дарування безоплатно передала у
власність ОСОБА_32 621/1000 частку МККО ЦДС
«Вогник»;

- 16 січня 2002 року ОСОБА_32 за договором
дарування безоплатно передав у
власність ОСОБА_2 621/1000 частку МККО ЦДС
«Вогник»;

- 08 листопада 2002 року рішенням
загальних зборів товариства з
обмеженою відповідальністю «Інститут
аналізу права» було затверджено зміни
до статуту товариства, відповідно до
яких товариство є правонаступником
виробничо-комерційної фірми
(приватного підприємства) «АЛЕА», яка
приєднується до товариства у зв`язку з
чим ліквідується;

- 30 січня 2003 року між товариством з
обмеженою відповідальністю «Інститут
аналізу права» і виробничо-комерційною
фірмою (приватним підприємством)
«АЛЕА» було укладено договір, за
умовами якого товариство з обмеженою
відповідальністю «Інститут аналізу
права» взяло на себе зобов`язання
погасити заборгованість
виробничо-комерційної фірми
(приватного підприємства) «АЛЕА» перед
малим приватним підприємством
«Картас» з оплати вартості МККО ЦДС
«Вогник» шляхом перерахування
грошових коштів у сумі 168 тис. грн.
протягом одного року з дня укладення
вказаної угоди;

- 01 червня 2006 року Товариство з
обмеженою відповідальністю «Інститут
аналізу права», як правонаступник
виробничо-комерційної фірми
(приватного підприємства) «АЛЕА»
здійснив відчуження зазначеного
центру на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,
ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21,
ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25;

- зазначені обставини встановлені
ухвалою Верховного суду України від 20
квітня 2011 року (т.11, а.с. 2-6) а також
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 червня 2012 року
у даній справі, а тому не потребують
доказування згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України;

- скасовуючи судові рішення першої та
апеляційної інстанції Верховний суд
України в ухвалі від 20 квітня 2011 року та
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 13 червня 2012 року
вказували на те, що товариство з
обмеженою відповідальністю «Інститут
аналізу права» стороною оспорюваних
договорів щодо відчуження МККО ЦДС
«Вогник» не було і не є
правонаступником
виробничо-комерційної фірми
(приватного підприємства) «АЛЕА»,
оскільки вказане підприємство не
виключене з Єдиного державного реєстру
підприємств та організацій України, а
рішення господарського суду Одеської
області від 8 грудня 2006 року, яким
визнано такою, що відбулася,
реорганізацію виробничо-комерційної
фірми (приватного підприємства) «АЛЕА»
шляхом приєднання до товариства з
обмеженою відповідальністю «Інститут
аналізу права» скасоване Вищим
господарським судом України. Суди
касаційної інстанції вказували, що
товариство з обмеженою
відповідальність «Інститут аналізу
права» провело відчуження МККО ЦДС
«Вогник» за договором купівлі-продажу
від 01 червня 2006 року незаконно,
оскільки на час укладення зазначеного
договору не було власником спірного
нерухомого майна і що такі
неправомірні дії порушують право
власності ОСОБА_2, у зв`язку з тим, що
вона є власником 621/1000 частки МККО ЦДС
«Вогник» на підставі договору
дарування від 16 січня 2002 року.;

- вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в ухвалі від 13 червня 2012 року
звернув увагу на те, що договір
купівлі-продажу МККО ЦДС «Вогник» від 12
серпня 1999 року, укладений між МПП
«Картас» та ВКФ ПП «АЛЕА» суперечить
вимогам статей 47 та 224 ЦК України (1963
року), в редакції, яка діяла на момент
укладення вказаного договору. Крім
того, відповідно до п. 27 Наказу
Міністерства юстиції України «Про
затвердження Інструкції про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України» від 14 червня 1994 № 18/5 нотаріуси
посвідчують угоди, щодо яких
законодавством встановлено
обов'язкову нотаріальну форму.
Відповідно до чинного законодавства
обов'язковому нотаріальному
посвідченню підлягають, зокрема
договори про відчуження
(купівля-продаж, міна, дарування,
довічне утримання) жилого будинку,
іншого нерухомого майна (статті 227, 242,
244, 426 Цивільного кодексу);

- постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 07 березня 2013
року у справі 15-2/145-08-3033 за позовом
заступника прокурора Одеської області
в інтересах держави в особі Фонду
державного майна України в особі
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по Одеській
області та Міністерства охорони
здоров'я України до ЗАТ
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" та МПП „Картас" за
участю третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідачів: ТОВ "Інститут
аналізу права" та інших визнано
недійсним договір купівлі-продажу
цілісного майнового комплексу
курортно-оздоровчого центру дозвілля
сім'ї "Вогник" від 17 грудня 1998 року,
розташованого на земельній ділянці
площею 1,9 га за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між Закритим акціонерним
товариством лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" в особі Одеського
дочірнього підприємства ЗАТ
„Укрпрофоздоровниця" та малим
приватним підприємством „Картас". При
цьому суд апеляційної інстанції набув
висновку, що договір купівлі-продажу
цілісного майнового комплексу
курортно-оздоровчого центру дозвілля
сім'ї "Вогник" від 17 грудня 1998 року,
розташованого на земельній ділянці
площею 1,9 га за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між Закритим акціонерним
товариством лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" в особі Одеського
дочірнього підприємства ЗАТ
„Укрпрофоздоровниця" та малим
приватним підприємством „Картас"
суперечив вимогам законодавства,
оскільки продаж майна за цим договором
здійснено особою, яка не має право
розпорядження ним, тобто не є його
власником, тоді як власником цього
майна є держава в особі Фонду
Державного майна України, яка не
надавала ЗАТ „Уррпрофздоровниця"
згоди на його відчуження (т. 14, а.с. 28-34);

- станом на момент ухвалення судом
рішення у цій справі постанова
Одеського апеляційного господарського
суду від 07 березня 2013 року у справі
15-2/145-08-3033 є чинною, не змінена та не
скасована, а тому встановлені нею
обставини мають для суду преюдиціальне
значення.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої
інстанції виходив з того, що
Постановою Одеського апеляційного
господарського суду від 07 березня 2013
року визнано недійсним первісний
договір купівлі-продажу цілісного
майнового комплексу
курортно-оздоровчого центру дозвілля
сім'ї "Вогник" від 17 грудня 1998 року,
розташованого на земельній ділянці
площею 1,9 га за адресою: АДРЕСА_1,
укладений між закритим акціонерним
товариством лікувально-оздоровчих
закладів профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" в особі Одеського
дочірнього підприємства ЗАТ
„Укрпрофоздоровниця" та малим
приватним підприємством „Картас",
вважав встановленим факт, що власником
цілісного майнового комплексу
курортно-оздоровчого центру дозвілля
сім'ї „Вогник" є держава в особі Фонду
Державного майна України, яка не
надавала ЗАТ „Укрпрофздоровниця"
згоди на його відчуження і що всі
подальші угоди та правочини щодо
відчуження спірного майна, які
укладалися після укладання першого
договору купівлі-продажу цілісного
майнового комплексу
курортно-оздоровчого центру дозвілля
сім'ї "Вогник" від 17 грудня 1998 року між
ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" в особі
Одеського дочірнього підприємства ЗАТ
„Укрпрофоздоровниця" та МПП „Картас",
в тому числі і оспорювані ОСОБА_2 у цій
справі договір купівлі-продажу, що був
укладений між малим приватним
підприємством «Картас» та
виробничо-комерційною фірмою «Алеа» 12
серпня 1999 року та договір
купівлі-продажу, що був укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інститут аналізу
права» та фізичними особами 01 червня 2006
року - є незаконними, адже особи, які
відчужували це майно не були його
власниками та не мали на це відповідних
повноважень. При цьому суд набув
висновку, що ОСОБА_2 не є належним
позивачем за такими позовними
вимогами.

Такі висновки районного суду є
правильними.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_2 є власником 621/1000 часторк
приміщення цілісного майнового
комплексу курортно-оздоровчого центру
дозвілля сім'ї "Вогник" на підставі
договору дарування від 16.01.2002 року.
Решта часток належать ОСОБА_27 - 92/1000 та
ОСОБА_31 - 279/1000. У хронологічному
порядку після набуття МПП «Картас»
права власності на цілісний майновий
комплекс КОЦДС «Вогник» за договором
купівлі-продажу від 17.12.1998 року у ЗАТ
„Укрпрофоздоровниця", в подальшому
підприємство в особі директора ОСОБА_2
24.12.1999 року подарувало даний об`єкт
нерухомості ОСОБА_28, а остання 25.10.2000
року передарувала його ОСОБА_26, яка
відчужила КОЦДС «Вогник» - ОСОБА_29 -
392/1000 за договором дарування від 03.11.2000
року, ОСОБА_34 -229/1000 за договором
дарування від 03.11.2000 року ОСОБА_27 - 92/1000
та ОСОБА_31 - 279/1000. В подальшому ОСОБА_29 і
ОСОБА_34 подарували свої частки ОСОБА_33
(договори дарування від 07.02.2001 року та
від 12.09.2001 року), яка 11.01.2002 року
подарувала 621/1000 (392/1000+229/1000) ОСОБА_32, а
той 16.01.2002 року передарував ОСОБА_2 Всі
вказані договори оформлені
нотаріально та зареєстровані в КП
«ОМБТІ та РОН».

Заявляючи позов до МПП «Картас», ВКФ
«Алеа», ТОВ «Інститут аналізу права»
та 23 фізичних осіб про визнання
договорів недійсними, ОСОБА_2 виходила
з того, що будучи у 1999 року власником і
керівником МПП «Картас» від імені
вказаного підприємства не продавала
цілісний майновий комплекс КОЦДС
«Вогник» та не давала доручення на його
продаж іншим особам. Наприкінці 2003
року, перебуваючи у стані майнового
спору щодо вказаного нерухомого майна
з ЗАТ „Укрпрофздоровниця", вона
надала довіреність на представництво
своїх інтересів в суді ОСОБА_39 Оскільки
за станом здоров`я вона не могла
особисто бути присутньою в суді, вона
також на прохання ОСОБА_40 видала йому
кілька чистих бланків з печаткою
підприємства. В подальшому їй стало
відомо, що у лютому 2004 року ОСОБА_40,
зловживаючи її довірою, діючи на
користь ТОВ «Інститут аналізу права»,
оформив заднім числом - 12.08.1999 року
договір, за яким МПП «Картас» продало ,
а ВКФ «АЛЕА» купило цілісний майновий
комплекс КОЦДС «Вогник». Даний договір
не був посвідчений нотаріально та не
був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН».

В подальшому ТОВ «Інститут аналізу
права» стало власником спірного майна,
як правонаступник ВКФ «АЛЕА» та за
допомогою судового рішень щодо
преоргнанізації і приєднання ВКФ
«АЛЕА» до ТОВ «Інститут аналізу права»
та про визнання права власності на
цілісний майновий комплекс КОЦДС
«Вогник». Вказані судові рішення булди
скасовані судами вищих інстанцій, але
до їх скасування ТОВ «Інститут аналізу
права» 01.06.2006 року уклало договір
купівлі-продажу цілісного майнового
комплекса фізичними особами КОЦДС
«Вогник» з 23 фізичними особами -
відповідачами по даній справі.

ОСОБА_2 вважає, що укладенням договорів
від 12.08.1999 року та від 01.06.2006 року
порушено її право власності на 621/1000
часток цілісного майнового комплексу
КОЦДС «Вогник».

Відповідно до положень п. 10 Постанови
Пленуму Верховного суду України від
06.11.2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина

перша статті 216 ЦК застосовується лише
в разі наявності між сторонами
укладеного договору, який є нікчемним
чи який визнано недійсним. У зв'язку з
цим вимога про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, за правилами реституції
може бути пред'явлена тільки стороні
недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не
може застосовуватись як підстава
позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі.

Не підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути
витребувано від особи, яка не є
стороною недійсного правочину, шляхом
подання віндикаційного позову, зокрема
від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК.

Районний суд виходячи з існування не
скасованої постанови Одеського
апеляційного господарського суду від
07.03.2013 року, яка вступила в законну силу,
і якою визнано недійсним договір
купівлі-продажу цілісного майнового
комплексу курортно-оздоровчого центру
дозвілля сім'ї "Вогник" від 17 грудня 1998
року, розташованого на земельній
ділянці площею 1,9 га за адресою:
АДРЕСА_1, укладений між Закритим
акціонерним товариством
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" в особі Одеського
дочірнього підприємства ЗАТ
„Укрпрофоздоровниця" та малим
приватним підприємством „Картас",
правильно вважав, що Фонд державного
майна України не позбавлений
можливості звернутися до осіб, які на
сьогодні є власниками майна
курортно-оздоровчого центру дозвілля
сім'ї „Вогник", з позовом про
витребування цього майна з чужого
незаконного володіння, при цьому не має
потреби визнавати недійсними усі
правочини, які укладалися після
договору купівлі-продажу цілісного
майнового комплексу
курортно-оздоровчого центру дозвілля
сім'ї "Вогник" від 17 грудня 1998 року між
закритим акціонерним товариством
лікувально-оздоровчих закладів
профспілок України
"Укрпрофоздоровниця" в особі Одеського
дочірнього підприємства ЗАТ
„Укрпрофоздоровниця" та малим
приватним підприємством „Картас".

Судом апеляційної інстанції через
повний доступ до Єдиного державного
реєстру судових рішень з`ясовано, що
Постановою Вищого господарського суду
України від 02 липня 2013 року у сраві №
15-2/145-08-3033 касаційні скарги ТОВ
«Інститут аналізу права» та МПП
«Картас» відхилені, постанову
Одеського апеляційного господарського
суду від 07 березня 2013 року залишено без
змін.

При таких обставинах судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оспорювані ОСОБА_2
договір купівлі-продажу, що був
укладений між Малим приватним
підприємством «Картас» та
Виробничо-комерційною фірмою «Алеа» 12
серпня 1999 року та договір
купівлі-продажу, що був укладений між
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Інститут аналізу
права» та фізичними особами 01 червня 2006
року, жодним чином не можуть порушувати
право власності позивачки, оскільки
первісне набуття права власності МПП
«Картас» на спірний цілісний майновий
комплекс курортно-оздоровчого центру
дозвілля сім'ї „Вогник", розташований
на земельній ділянці площею 1,9 га за
адресою: АДРЕСА_1, було визнано судом
незаконним, відповідно і всі інші
правочини, що вчинялися після цього
договору та є похідними від нього,
укладалися з боку неналежних
власників, тобто в якості продавців
виступали особи, що не мали права
власності на спірний цілісний майновий
комплекс.Остаточний висновок
районного суду про те, що відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 відповідає встановленим
обставинам справи і заснований на
законі.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом порушено норми процесуального
права щодо прийняття до розгляду і
задовлення заяви про перегляд заочного
рішення по даній справі, яким було
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенні не
спростовують правильність висновків
суду при розгляді справи по суті і
постановленні рішення і не є
достатньою підставою для його
скасування.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 390 ЦК України
добросовісний або недобросовісний
набувач (володілець) має право вимагати
від власника майна відшкодування
необхідних витрат на утримання,
збереження майна, здійснених ним з
часу, з якого власникові належить право
на повернення майна або передання
доходів. Добросовісний набувач
(володілець) має право залишити собі
здійснені ним поліпшення майна, якщо
вони можуть бути відокремлені від
майна без завдання йому шкоди. Якщо
поліпшення не можуть бути відокремлені
від майна, добросовісний набувач
(володілець) має право на відшкодування
здійснених витрат у сумі, на яку
збільшилася його вартість.

Тобто при витребуванні майна з чужого
незаконного володіння правовідносини
складаються між власником та
добросовісним або недобросовісним
набувачем. При цьому Закон не
передбачає можливості відносин між
добросовісним і недобросовісним
набувачами щодо компенсації з приводу
витребування власником майна із чужого
незаконного володіння.

Отже, доводи апеляційної скарги про те,
що ОСОБА_2 є добросовісним набувачем
спірного майна і саме вона , як
добросовісний набувач після
витребування у неї державою майна, має
право в регресному порядку вимагати
компенсацію заподіяних їй збитків з
недобросовісних набувачів, до яких
було заявлено позов про визнання
договорів недійсними, є неспроможними,
оскільки ніяким чином не спростовують
правильність висновків суду, що
відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги про
недотримання судом загальних
принципів судового процесу в частині
об`єктивного з`ясування обставин
справи, оцінки доказів за своїм
внутрішнім переконанням на підставі
всебічного, об`єктивного і повного
розгляду в судовому засіданні всіх
обставин справи у їх сукупності, не
засновані на матеріалах даної
цивільної справи, жодним чином не
обґрунтовані, як самостійні доводи
апеляційної скарги, і не доведені
конкретними обставинами.

Судова колегія доходить висновку, що
суд першої інстанції порушень
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування рішення
суду, при вирішенні справи не допустив,
а наведені в скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують, внаслідок чого
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 22 січня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, проте може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили ухвалою суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

А.М. Кварталова