Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/872/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Єгорова С. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.03.2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі: головуючого судді:
Єгорової С.М.

суддів: Дьомич Л.М., Пищиди М.М.

із
секретарем - Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
селянського (фермерського)
господарства «Сорочан Ростислав
Миколайович» про визнання договору
оренди землі та додаткової угоди
недійсними, за апеляційною скаргою
селянського (фермерського)
господарства «Сорочан Ростислав
Миколайович» на рішення Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області від 28 січня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2, від імені
якої діє ОСОБА_3, звернулась до суду із
позовом до селянського (фермерського)
господарства «Сорочан Ростислав
Миколайович» про визнання договору
оренди землі від 01.11.2003 року, укладеного
між ними, зареєстрованого
Кіровоградською регіональною філією
ДП «Центр ДЗК» 20.02.2004 року за №61, площею
9,73га, яка розташована на території
Василівської сільської ради
Бобринецького району Кіровоградської
області та належить їй на підставі
Державного акта на право приватної
власності на землю серії КР № 000167,
виданого 27.12.1999 року Бобринецькою
районною радою Кіровоградської
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
недійсним; визнання додаткової угоди
від 06.10.2008 року, зареєстрованої
Бобринецьким районним відділом
Кіровоградської регіональної філії ДП
«Центр ДЗК» 5 грудня 2008 року за № 37
до вказаного договору оренди землі
недійсною. Зазначала, що в порушення
вимог ст. 15 Закону України «Про оренду
землі» у підписаному сторонами
договорі відсутні такі істотні умови,
як умови збереження стану об"єкта
оренди, умови і строки передачі
земельної ділянки орендарю, умови
повернення земельної ділянки
орендодавцеві, існуючі обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки, визначення сторони,
яка несе ризик випадкового пошкодження
або знищення об"єкта оренди чи його
частини, відповідальність сторін, що є
підставою для визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки та
додаткової угоди до цього договору.

Рішенням Бобринецького районного
суду Кіровоградської області від 28
січня 2014 року позов задоволено
частково.

Визнано недійсними: договір
оренди землі від 01.11.2003 року, укладений
між ОСОБА_2 та селянським (фермерським)
господарством ОСОБА_4, зареєстрований
Кіровоградською регіональною філією
ДП "Центр ДЗК" 20.02.2004 року за № 61, площею
9,73 га, яка розташована на території
Василівської сільської ради
Бобринецького району Кіровоградської
області та належить ОСОБА_2 на підставі
Державного акта на право приватної
власності на землю серії КР№ 000167,
виданого 27.12.1999 року Бобринецькою
районною радою Кіровоградської
області для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
та додаткову угоду від 06.08.2008 року,
зареєстровану Бобринецьким районним
відділом Кіровоградської регіональної
філії ДП "Центр ДЗК" 5 грудня 2008 року за
№ 37 до договору оренди землі від
20.02.2004 року, укладеного між ОСОБА_2 та
селянським (фермерським) господарством
ОСОБА_4, зареєстрованого
Кіровоградською регіональною філією
ДП "Центр ДЗК" 20.02.2004 року за № 61.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

В апеляційній скарзі СФГ "Сорочан
Ростислав Миколайович" просить
скасувати ухвалене у справі судове
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника відповідача, який
підтримав свою апеляційну скаргу,
представника позивача, який
заперечував проти скасування рішення
суду, обговоривши доводи апеляційної
скарги та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав. Відповідно до
п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками
розгляду апеляційної скарги на рішення
суду першої інстанції апеляційний суд
має право скасувати рішення суду
першої інстанції і ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог, з
підстав передбачених ст. 309 ЦПК
України.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції дійшов висновку, що
підставою для визнання договору
недійсним є відсутність у договорі
оренди землі такої істотної умови як
умови і строки передачі земельної
ділянки орендодавцеві, що може
призвести до порушення прав та
інтересів позивача в частині
розпорядження власним майном та
отримання прибутку за рахунок такого
майна у разі припинення договору
оренди землі на підставі закону та/або
рішення суду.

Проте, з таким висновком суду
першої інстанції погодитися не можна,
виходячи з наступного.

Згідно із ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону
ухвалене у справі судове рішення не
відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону
України «Про оренду землі», яка діяла
на час укладання спірного договору
оренди (01.11.2003 року) та внесення
додаткової угоди про змін до цього
договору (06.10.2008 року), істотними
умовами договору оренди землі є: об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди
землі однієї з істотних умов,
передбачених цією статтею, а також
порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього
Закону є підставою для відмови в
державній реєстрації договору оренди,
а також для визнання договору
недійсним відповідно до закону.

Судом установлено, що на підставі
державного акту на право приватної
власності ОСОБА_2 належить земельна
ділянка, площею 9,73 га, яка розташована
на території Василівської сільської
ради Бобринецього району
Кіровоградської області (а.с.30-31).

01.11.2003 року ОСОБА_2 та СФГ "Сорочан
Ростислав Миколайович" було укладено
строком на 5 років договір оренди
вказаної земельної ділянки. Цей
договір оренди зареєстрований 20.02.2004
року за №61 Бобринецьким районним
відділом Кіровоградської регіональної
філіїї ДП "Центр ДЗК" (а.с. 32-34).

11.11.2003 року сторони договору
склали акти про визначення меж
земельної ділянки в натурі та про
передачу і прийом земельної ділянки
(а.с.27, 28).

06.10.2008 року ОСОБА_2 та СФГ "Сорочан
Ростислав Миколайович" підписали
додаткову угоду про зміну умов
вищезазначеного договору оренди землі,
в якій продовжили термін дії договору
на 10 років та змінили форму і розмір
орендної плати, реєстрація цієї угоди
проведена у Бобринецькому районному
відділі Кіровоградської регіональної
філії ДП "Центр ДЗК" з внесенням запису
до Державного реєстру земель від 05.12.2008
року за №37 (а.с.29).

Відповідно до частини другої
статті 792 Цивільного кодексу України
(далі ЦК України) відносини щодо найму
(оренди) земельної ділянки регулюються
законом.

Спеціальним законом, яким
регулюються відносини, повязані з
орендою землі, є Закон України "Про
оренду землі".

За змістом статей 18, 20 Закону
України "Про оренду землі" (у редакції,
яка була чинною на момент виникнення
спірних правовідносин) договір оренди
землі підлягає державній реєстрації,
якщо такий договір укладений. Після
державної реєстрації укладеного
договору оренди землі він набирає
чинності.

Відповідно до пункту 2.2 спірного
договору оренди земельної ділянки
договір діє з 01.01.2004 року, а згідно з
пунктом 6 договір набирає чинності з
моменту його державної реєстрації.
Додаткова угода, що оспорюється
позивачем, є невід"ємною частиною
договору оренди і набирає чинності
після підписання сторонами та
державної реєстрації (п.п.3, 4 угоди).

Частиною першою статті 638 ЦК
України передбачено, що договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши
згоди щодо всіх істотних умов договору
оренди землі, складають і підписують
договір, надаючи згоді встановленої
форми.

Разом із тим цивільні права та
обов'язки, на досягнення яких було
спрямоване волевиявлення сторін при
укладенні спірних договорів,
набуваються після відповідної
державної реєстрації.

Відповідно до частини першої
статті 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК
України визначено право кожної особи
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції фактично частково
погодився з доводами позивача, виходив
із того, що оспорювані правочини
(договір оренди земельної ділянки та
додаткова угода) є недійсними в силу
статті 15 Закону "Про оренду землі",
оскільки вони укладені без дотримання
вимог цієї норми щодо узгодження такої
істотної умови, як умови і строки
передачі земельної ділянки
орендодавцеві.

При цьому судом залишено поза
увагою вимоги статті 3 ЦПК України та
статті 15 ЦК України про те, що в порядку
цивільного судочинства підлягає
захисту саме порушене право, і не
встановлено чи дійсно порушуються
права позивачів у звязку з відсутністю
в договорах оренди зазначеної умови, її
істотності, а також судом не враховано,
що стаття 15 Закону "Про оренду землі" не
передбачає саме такої істотної умови,
та безпідставно зазначено, що її
відсутність може призвести до
порушення прав та інтересів позивача.
Крім того, згідно зі ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

У позовній заяві (а.с.3) позивачем
зазначено, відсутність яких саме умов у
спірному договорі оренди землі є
підставою для визнання оспорюваних
правочинів недійсними, але не
зазначена та, про яку йдеться у
висновку суду на обгрунтування
задоволення позову.

Відсутності інших умов,
передбачених законом, суд першої
інстанції дав правильну і мотивовану
оцінку при відхиленні доводів
позивача, висновки суду останнім не
оспорюються.

Розгляд справи апеляційним судом
здійснюється за правилами,
встановленими для розгляду справи
судом першої інстанції, з винятками і
доповненнями, встановленими главою 1
розділу 5 ЦПК України, рішення
апеляційного суду має ґрунтуватися на
відповідних доказах, досліджених у
судовому засіданні, та містити доводи,
за якими відхилені ті чи інші докази.

Згідно із ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч.1-3,5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

В позовній заяві позивач не
наводить запропонованих ним
конкретних умов повернення земельної
ділянки орендодавцеві, ніж ті, що
передбачені загальними нормами права,
що регулюють обов"язки наймача
(орендаря) у разі припинення договору
(ст.785 ЦК України) та спеціальні норми -
ст.34 Закону України "Про оренду землі",
які він наполягав внести до договору, а
відповідач відмовився від цього.

Якщо зміст договору є
незрозумілим для сторін, він може бути
витлумачений відповідно до ст.ст.213, 637
ЦК України.

Зі змісту укладеного між
сторонами договору оренди землі
вбачається, що він відповідає формі
типового договору оренди землі,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України.

Заявляючи позов про визнання
недійсним договору оренди землі,
позивачем не зазначено, у чому полягає
порушення його прав як орендодавця
відсутністю у договорі конкретно
визначеної умови повернення земельної
ділянки.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
грунтуватись на припущеннях.
Позивачем не доведено у чому саме
полягає порушення його прав, а тому
враховуючи вищезазначене, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції, ухвалюючи рішення,
неправильно застосував норми
матеріального та порушив норми
процесуального права, що є підставою
для скасування оскаржуваного
судового рішення та ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позову за його безпідставністю та
необгрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314,
316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу селянського
(фермерського) господарства «Сорочан
Ростислав Миколайович» задовольнити.

Рішення Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 28 січня 2014
року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
селянського (фермерського)
господарства «Сорочан Ростислав
Миколайович» про визнання договору
оренди землі та додаткової угоди
недійсними відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий суддя:

Судді: