Справа № 2-1443/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року Соломянський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.,

при секретарі: Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя та зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна
подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя, у якому просила поділити
набуте під час шлюбу з відповідачем
майно, виділивши їй двокімнатну
квартиру АДРЕСА_1, вартістю 825 362 грн., та
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2,
вартістю 577 508 грн.

Відповідачу просила виділити нежилі
приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи
приміщень НОМЕР_5), загальною площею 43,30
кв.м. (в літері «А) АДРЕСА_3, вартістю 531 291
грн.; гаражний бокс НОМЕР_7 в ГБК
«Олімпійський» АДРЕСА_4, вартістю 81 800
грн.; автомобіль Форд «Фокус», д.н.
НОМЕР_1, вартістю 108 000 грн.; автомобіль
Мерседес-Бенс Віто, д.н. НОМЕР_2,
вартістю 130 000 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначала, що вказане майно було набуте
нею та відповідачем у шлюбі, який вони
зареєстрували 04 серпня 2001 року.

Оскільки угоди про добровільний поділ
майна не досягнуто, до суду подано
заяву про розірвання шлюбу, то позивач
змушена звернутися з позовом до суду.

Відповідач подав до суду зустрічну
позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ
спільного майна подружжя, у якій просив
визнати спільною сумісною власністю
подружжя двокімнатну квартиру АДРЕСА_1,
вартістю 825 362 грн.; однокімнатну
квартиру АДРЕСА_2, вартістю 528 000 грн.;
нежилі приміщення за №НОМЕР_3, НОМЕР_4
АДРЕСА_3, вартістю 210 000 грн.; гаражний
бокс НОМЕР_7 в ГБК «Олімпійський»
АДРЕСА_4, вартістю 81 800 грн.; автомобіль
Форд «Фокус», д.н. НОМЕР_1, вартістю 108 000
грн.; автомобіль Мерседес-Бенс Віто, д.н.
НОМЕР_2, вартістю 130 000 грн.

Відповідач просив виділити йому
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2,
вартістю 528 000 грн.; нежилі приміщення за
№НОМЕР_3, НОМЕР_4 АДРЕСА_3, вартістю 210 000
грн., ОСОБА_1 - двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, вартістю 825 362 грн.; гаражний
бокс НОМЕР_7 в ГБК «Олімпійський»
АДРЕСА_4, вартістю 81 800 грн.; автомобіль
Форд «Фокус», д.н. НОМЕР_1, вартістю 108 000
грн.; автомобіль Мерседес-Бенс Віто, д.н.
НОМЕР_2, вартістю 130 000 грн.

Обгрунтовуючи свої вимоги, відповідач
зазначав, що вимоги позивача порушують
його права, оскільки він не
забезпечений житлом. Зазначав, що
запропонував свій варіант поділу,
виходячи з інтересів дитини та
позивача.

Позивач та її представник у судовому
засіданні підтримали позовні вимоги та
просила частково задовольнити
первісний і зустрічний позови.

Під час судових дебатів позивач
змінила позовні вимоги, просила
виділити їй двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, вартістю 825 362 грн. та нежилі
приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_6 (групи
приміщень НОМЕР_5) в літері «А»,
загальною площею 44,1 кв.м. АДРЕСА_3,
вартістю 531 291 грн., а ОСОБА_2 -
однокімнатну квартиру АДРЕСА_2,
вартістю 577 508 грн., гаражний бокс НОМЕР_7
в ГБК «Олімпійський» АДРЕСА_4, вартістю
81 800 грн.; автомобіль Форд «Фокус», д.н.
НОМЕР_1, вартістю 108 000 грн.; автомобіль
Мерседес-Бенс Віто, д.н. НОМЕР_2,
вартістю 130 000 грн.

Відповідач та його представник у
судовому засіданні підтримали вимоги
відповідача, посилаючись на викладені
у зустрічному позові обставини,
просили задовольнити зустрічний позов
та частково первісний позов.

Суд, заслухавши сторони та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, вважає, що первісний та
зустрічний позови не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Так, згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час
ухвалення рішення суд вирішує, чи мали
місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи; які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Разом з тим, під час судових дебатів,
відповідно до ч.8 ст. 193 ЦПК України не
можна збільшувати або зменшувати
розмір позовних вимог, а згідно зі ст. 31
ЦПК України право змінювати предмет
або підставу позову позивач має до
початку розгляду судом справи по суті
шляхом подання письмової заяви.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони уклали шлюб 04 серпня 2001 року, що
підтверджується даними свідоцтва про
укладення шлюбу (а.с.10).

Сторони мають дочку ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними
свідоцтва про народження (а.с.11).

Відповідно до ст. 12 КпШС
України шлюб укладається в державних
органах запису актів громадянського
стану.

Статтею 13 КпШС України передбачено,
що права і обов'язки подружжя породжує
лише шлюб, укладений у державних
органах запису актів громадянського
стану. Час виникнення прав і обов'язків
подружжя визначається моментом
реєстрації шлюбу в органах запису
актів громадянського стану.

Згідно з Прикінцевими положеннями СК
України цей Кодекс регулює відносини,
які виникли починаючи з дня набрання
ним чинності.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один із них не мав з
поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України
у разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
контрактом.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму
Верховного суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ),
відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати (виключені з цивільного
обороту), незалежно від того, на ім'я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Спільною сумісною власністю подружжя,
зокрема, можуть бути: квартири, жилі й
садові будинки; земельні ділянки та
насадження на них, продуктивна і робоча
худоба, засоби виробництва,
транспортні засоби; грошові кошти,
акції та інші цінні папери,
паєнакопичення в житлово-будівельному,
дачно-будівельному,
гаражно-будівельному кооперативі;
грошові суми та майно, належні подружжю
за іншими зобов'язальними
правовідносинами, тощо. Майно, яке
належало одному з подружжя, може бути
віднесено до спільної сумісної
власності укладеною при реєстрації
шлюбу угодою (шлюбним договором) або
визнано такою власністю судом з тих
підстав, що за час шлюбу його цінність
істотно збільшилася внаслідок
трудових або грошових затрат другого з
подружжя чи їх обох.

Згідно з даними договору
купівлі-продажу квартири від 02 жовтня
2004 року (а.с. 15) квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної часткової
власності, по ? частині, ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 (а.с.а.с. 54,55).

Квартира АДРЕСА_2 належить на праві
власності ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу квартири від 12 березня
2012 року (а.с.а.с. 18-19, 52).

Відповідно до даних договору
купівлі-продажу нежилих приміщень від
25 червня 2010 року ОСОБА_2 купив у ТОВ
«Людмила-Фарм Ко» нежилі приміщення з
НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень
НОМЕР_5), загальною площею 43,30 кв.м. (в
літері «А) АДРЕСА_3 (а.с.а.с. 21-23).

Як видно з даних договору
купівлі-продажу гаражу від 24 червня 2003
року ОСОБА_1 купила гаражний бокс
НОМЕР_7 в ГБК «Олімпійський» АДРЕСА_4
(а.с.а.с. 24, 57).

З даних свідоцтв про реєстрацію
транспортних засобів видно, що
автомобілі Форд «Фокус», д.н. НОМЕР_1,
зареєстрований 02 серпня 2007 року, та
автомобіль Мерседес-Бенс Віто, д.н.
НОМЕР_2, зареєстрований 23 квітня 2013
року, належать на праві власності
ОСОБА_2 (а.с.а.с.36,37).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить сторонам не на праві спільної
сумісної власності подружжя, а на праві
спільної часткової власності.

Разом з тим, здійснення подружжям права
спільної сумісної власності
регламентовано статтею 63 СК України,
згідно з якою дружина та чоловік мають
рівні права на володіння, користування
і розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Розпоряджання спільним сумісним
майном подружжя може відбутися шляхом
його поділу, виділення частки. Поділ
майна, що є у спільній сумісній
власності подружжя, є підставою
набуття особистої власності кожним з
подружжя.

Сторони не дійшли згоди у судовому
засіданні щодо вартості квартири
АДРЕСА_2, яка належить на праві
власності ОСОБА_2, клопотання про
призначення у справі судової
будівельно-технічної експертизи для
визначення її вартості сторонами не
заявлялося.

Позивач під час розгляду справи
просила поділити нежитлові приміщення
з НОМЕР_3 по НОМЕР_4 (групи приміщень
НОМЕР_5), загальною площею 43,30 кв.м. (в
літері «А) АДРЕСА_3, вартістю 531 291 грн., а
відповідач - нежилі приміщення за
№НОМЕР_3, НОМЕР_4 АДРЕСА_3, вартістю 210 000
грн.

Разом з тим, з витягу з державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності від 10
січня 2014 року (а.с.56) видно, що за ОСОБА_2
зареєстровано на праві власності
нежилі приміщення з НОМЕР_3 по НОМЕР_6
(групи приміщень НОМЕР_5) в літері «А»,
загальною площею 44,1 кв.м. АДРЕСА_3.

Згоди щодо вартості нежилих приміщень
сторони не дійшли, клопотання про
призначення судової
будівельно-технічної експертизи ними
не заявлялося.

Сторонами також не заявлялися позовні
вимоги про стягнення грошової
компенсації за умови виділення їм
майна, вартість якого буде
відрізнятися.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
позови, у викладених там варіантах
поділу майна подружжя з наведених у
позовних заявах підстав, задоволенню
не підлягають.

Враховуючи викладене та керуючись ст.
10, 27, 31, 60, 61, 88, 213-215 ЦПК України, ст.ст. 21,
60, 63, 70 СК України, Постановою Пленуму
Верховного суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя - відмовити.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про поділ майна подружжя - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
Л.І. Кізюн