АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Київський річковий порт» на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 27.01.2014 у справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Київський річковий порт» про
стягнення заробітної плати,
невиплаченої компенсації за
невикористану відпустку, моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
вище позовом, в якому просив стягнути (з
урахуванням неодноразових уточнень
позовних вимог) на його користь
невиплачену заробітну плату в сумі 5469
грн. 79 коп., а також середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні в сумі 20567 грн. 88 коп.,
невиплачену компенсацію за
невикористану відпустку в сумі 886 грн.72
коп., моральну шкоду в сумі 20000 грн.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 27.01.2014 вказані позовні
вимоги задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Київський річковий порт»
на користь ОСОБА_1 - заробітну плату в
сумі 5469 грн. 79 коп., середній заробіток
за час затримки виплати заробітної
плати при звільненні в сумі 27891 грн. 05
коп., невиплачену компенсацію за
використану відпустку в сумі 1385 грн. 12
коп., моральну шкоду в сумі 2000 грн., а
всього стягнуто - 36745 (тридцять шість
тисяч сімсот сорок п'ять) гривень 96
(дев'яносто шість) копійок.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства «Київський річковий порт»
на користь держави судовий збір у сумі
367 (триста шістдесят сім) гривень 45
(сорок п'ять) копійок.

Справа № 758/9511/13-ц № апеляційного
провадження 22-ц-796/6937/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Зарицька
Ю.Л.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.Не погодившись
з таким рішенням в частині визначення
суми середнього заробітку за час
затримки розрахунку відповідачем
подано апеляційну скаргу, в якій
посилається на невірний підрахунок
кількості робочих днів для компенсації
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, а саме судом
вказано 157 робочих днів замість 153, як
наслідок, завищено суму компенсації до
27891,05 грн., замість 27180,45 грн.. Також в
апеляційній скарзі зазначається про
те, що суд не врахував обов'язкові
податки і збори до державного бюджету,
які мають бути утримані з суми
компенсації, внаслідок чого завищив
суму компенсації, що належить до сплати
позивачу. Вказується і про завищений
розмір відшкодування моральної шкоди.
На підставі викладеного просили
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в сумі 27891,05
грн. та моральної шкоди в сумі 2000 грн. та
ухвалити в цій частині нове рішення про
стягнення лише середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
в сумі 22162,22 грн.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідача підтримав
апеляційну скаргу з підстав викладених
у ній та просив про її задоволення.

Позивач в судовому засіданні своє
позиції стосовно апеляційної скарги не
висловив, залишивши вирішення питання
на розсуд суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що на момент
ухвалення рішення заборгованість по
заробітній платі у відповідача перед
позивачем становить 5469 грн. 79 коп., що
визнано сторонами у справі. Позивач
звільнився з роботи 20.06.2013, кількість
робочих днів з 20.06.2013 по день ухвалення
рішення становить 157 робочих днів, а
сума, що підлягає стягненню,
відповідно, становить 27891 гривень 05
копійок.

Проте, погодитись з таким висновком
суду першої інстанції в повному обсязі
колегія суддів апеляційного суду не
вважає за можливе.

З матеріалів справи вбачається та
вірно встановлено судом, що позивач
працював у відповідача в період з 29.10.2012
до 20.06.2013, що не оспорюється сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України,
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу, а саме - в день
звільнення.

На час розгляду справи в суді
заборгованість по заробітній платі
відповідача перед позивачем становить
5469 грн. 79 коп., що визнано його
представником в запереченнях та заяві
від 27.01.2014 (а.с.53-59,76).

З апеляційної скарги вбачається що
відповідачем оскаржується рішення
суду в частині визначення розміру
компенсації середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні.
Відповідно в іншій частині рішення
суду не оскаржується, а тому в силу ч. 1
ст.303 ЦПК України перегляду апеляційним
судом не підлягає, так як виходить за
межі доводів апеляційної скарги.

Так, визначаючи розмір компенсації
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні суд першої
інстанції виходив з того, що проміжок
часу з моменту звільнення позивача до
моменту ухвалення рішення становить 157
робочих днів.

Проте, відповідно до Листа
Міністерства соціальної політики від
21.08.2012 №9050/0/14-12/13 та Розпорядження
Кабінету Міністрів України № 920-р від
21.11.2013, з 20.06.2013 по 27.01.2014 було 153 робочих
дні, а саме : червень 2013 р. - 5; липень 2013 р.
- 23 ; серпень 2013 р. - 21 ; вересень 2013 р. - 21 ;
жовтень 2013 р. - 23 ; листопад 2013 р. - 21 ;
грудень 2013 р. - 22 ; січень 2014 р. - 17.

Відповідно сума компенсації
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, яка вираховується шляхом
множення суми середньоденного
заробітку, яка становить 177,65 грн., на
кількість робочих днів затримки
розрахунку - 153 має становити 27180,45 грн..

Таким чином, посилання відповідача на
невірний розрахунок кількості робочих
днів для компенсації середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні, що в свою чергу призвело до
завищення суми компенсації є
обґрунтованими, а тому апеляційна
скарга в цій частини підлягає
задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не врахував те, що з суми
компенсації мають бути утримані
обов'язкові податки і збори до
державного бюджету, є безпідставними.

Як роз'яснив Верховний Суд України в п.
6 Постанови Пленуму від 24.12.1999 № 13,
справляння і сплата прибуткового
податку з громадян є відповідно
обов'язком роботодавця

та працівника, суд визначає зазначену
суму без утримання цього податку й
інших обов'язкових платежів, про що
зазначає в резолютивній частині
рішення.

При вирішенні питання про
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з положень ст.
237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України та
оцінюючи докази, надані позивачем,
обґрунтованості спричинення моральних
страждань останній, вважав за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача моральну шкоду в
розмірі 2000 грн. 00 коп.

Розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди не визначений на
законодавчому рівні, а тому суд
визначає його залежно від характеру
та обсягу страждань (фізичних,
душевних, психічних тощо), яких
зазнав позивач, характеру немайнових
втрат (їх тривалості, можливості
відновлення тощо) та з урахуванням
інших обставин. При цьому суд має
виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості, що
додержано судом першої інстанції.
Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що сам факт несвоєчасної виплати
заробітної плати вже свідчить про
порушення конституційних прав
позивача. Проте, розмір відшкодування
моральної шкоди в сумі 2000 грн. в
порівнянні із сумою заборгованості по
заробітній платі є завищеним, а тому
колегія суддів вважає необхідним
зменшити розмір відшкодування
моральної шкоди до 500,00 грн.

В решті рішення суду першої інстанції
відповідає обставинам справи та
вимогам чинного законодавства.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 цього Кодексу
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції і ухвалення нового рішення
або зміни рішення.

Оскільки неправильність рішення суду
першої інстанції полягає у
неправильному визначенні кількості
робочих днів для компенсації
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, що в свою
чергу потягло і неправильне визначення
суми компенсації та визначенні розміру
відшкодування моральної шкоди, то
колегія суддів вважає, що рішення може
бути змінено в цій частині.

Також, в порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України
перегляду апеляційним судом підлягає і
сума судового збору, що стягується з
відповідача на користь Держави і
складає 1% від суми задоволених
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314,316-319 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Київський
річковий порт» - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 27.01.2014 - змінити в частині
визначення суми компенсації
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, визначивши її на рівні 27180
грн. 45 коп. та в частині визначення
розміру відшкодування моральної шкоди,
визначивши її на рівні 500 грн., в зв'язку
з чим, абзац другий резолютивної
частини рішення викласти в наступній
редакції:

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Київський річковий порт»
(04070 м. Київ, вул. Верхній Вал, 70 ) на користь ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податку НОМЕР_1) - заробітну
плату в сумі 5469 грн. 79 коп., середній
заробіток за час затримки виплати
заробітної плати при звільненні в сумі
27180 грн. 45 коп., невиплачену компенсацію
за використану відпустку в сумі 1385 грн.
12 коп., моральну шкоду в сумі 500 грн..
Всього стягнути - 34535 (тридцять чотири
тисячі п'ятсот тридцять п'ять) гривень 36
копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Київський річковий порт»
(04070 м. Київ, вул. Верхній Вал, 70 )на користь держави судові
витрати в сумі 345 (триста сорок п'ять)
гривень 35 коп.

В решіт рішення суду - залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: Судді: