Апеляційний суд міста Києва
Справа № 22-ц/796/5530/2014
Головуючий у 1-й інстанції
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Кабанченко О.А.

суддів - Рубан С.М., Мараєвої
Н.Є.

при секретарі - Онищенко О.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» - Хімчак Тетяни Василівни на
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 лютого 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2 до Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця», третя
особа: ОСОБА_3 про поновлення на роботі,
виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу та стягнення
моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 лютого 2014 року
частково задоволено позов ОСОБА_2 до
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця», третя особа: ОСОБА_3 про
поновлення на роботі, виплату
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди.

Визнано незаконними накази: № 607 від 26
вересня 2013 року про оголошення
дисциплінарного стягнення та № 615 (2471/00)
від 27 вересня 2013 року про звільнення
ОСОБА_2 з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП
України.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді майстра
резерву провідників ВЧ-1 Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» з 28
вересня 2013 року.

Стягнуто з Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця» на
користь ОСОБА_2 середній заробіток за
час вимушеного прогулу в розмірі 22 793,00
грн. та 1 000,00 грн. моральної шкоди, а
всього 23 793 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 3 березня 2013 року
виправлено описку в рішенні суду від 12
лютого 2014 року у приз віщі третьої
особи та у назві посади, на яку
поновлено позивача, а саме «майстер
дільниці 1 групи з підготовки проїзних
бригад та вагонів до рейсу у Вагоній
дільниці станції Київ-пасажирський
ДТГО «Південно-Західна залізниця»
замість «майстер резерву провідників
ВЧ-1 Державного
територіально-галузевого об'єднання
«Південно-Західна залізниця»,
виправлено арифметичну помилку,
допущену у розрахунку середнього
заробітку, в резолютивні частині
рішення вказано суму середнього
заробітку «19 027, 20 грн.» замість «22 793,00
грн.», а всього до стягнення «20 027,20 грн.»
замість «23 793 грн.»

В апеляційній скарзі представник
відповідача просить рішення суду
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволені позову.. Вважає,
що рішення суду першої інстанції є
незаконним, необґрунтованим, не
відповідає обставинам справи, нормам
матеріального та процесуального права.
Посилається на те, що висновки суду
щодо не видачі з вини відповідача
ОСОБА_2 копї наказу про звільнення та
трудової книжки, порушення вимог
трудового законодавства відповідачем
при притягненні позивача до
дисциплінарної відповідальності та
його звільненні не відповідають
дійсності. Суд першої інстанції
однобічно підійшов до вирішення даної
справи, безпідставно став на захист
лише працівника, який своїми діями
дискредитував себе як сумлінний
працівник. Судом не враховано
постанову Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року №9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» та посадову інструкцію майстра
дільниці 1 групи з підготовки поїзних
бригад та вагонів до рейсу.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що з2008 року позивач
перебував у трудових відносинах з
відповідачем: працював на посаді
провідника пасажирських вагонів
дільниці ВЧ-1, в 2010 році був переведений
на дільницю ВЧД-5 залізничної станції
Дарниця на посаду оглядач-ремонтник
вагонів.

Наказом № 782/00 від 15 квітня 2013 року
позивач був переведений на дільницю
ВЧ-1 на посаду майстра резерву
провідників 1 категорії. (а.с.56).

Наказом № 607 від 26 вересня 2013 року
позивача було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності -
оголошено догану за неналежне
виконання посадових обов'язків, що
виявились у невиконанні п.2.1.15.
посадової інструкції майстра дільниці
1 групи Київського резерву провідників
щодо не проведення раптових перевірок
і здійснення контролю за роботою
поїзних бригад (а.с.46-47).

Судом було встановлено, що наказом № 607
від 26 вересня 201З року позивач був
притягнутий до відповідальності за не
проведення 16 та 25 вересня 2013 року
раптової перевірки пасажирських
поїздів згідно Графіка проведення
раптових перевірок пасажирських
поїздів.

В цей же день, 26 вересня 2013 року
позивачем були надані письмові
пояснення, у яких він зазначав, що ним
не проводилось раптових перевірок
пасажирських поїздів у зв'язку з тим, що
ним була отримана усна вказівка
начальника ВЧ-1 знаходитись в парку
формування, оскільки старший майстер
резерву провідників перебував на
лікарняному.

З наказом про притягнення до
дисциплінарної відповідальності № 607
від 26 вересня 2013 року в порушення вимог
ч.4 ст.149 КЗпП України позивач
ознайомлений не був..

Наказом №615 від 27 вересня 2013 р позивач
був звільнений з роботи за ст.. 40 ч 1 п 3
КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
посадових обов'язків (а.с.33-34).

З копії наказу № 2471/00 від 27 вересня 2013 р.
вбачається, що позивач з наказом про
звільнення був ознайомлений 11 жовтня
2013 року, та зазначив, що з наказом не
згодний і буде оскаржувати його в
судовому порядку. (а.с.31).

Відповідачем був наданий акт від 27
вересня 2013 року, у якому зазначено, що
позивачу вголос було зачитано протокол
наради при начальнику Галузевої служби
Болдову О.М. від 26 вересня 2013 року та
наказ про притягнення до
дисциплінарної відповідальності від 27
вересня 2013 року №615, повідомлено про
необхідність з'явитись до відділу
кадрів для ознайомлення з наказом про
припинення трудового договору та
отримання трудової книжки. В акті також
зазначено, що надати пояснення та
поставити підпис про ознайомлення з
наказом про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
позивач відмовився. (а.с. 30)

При цьому з пояснень позивача в
судовому засіданні, які не були
спростовані відповідачем, встановлено,
що 27 вересня 2013 року після закінчення
робочого дня в усній формі позивачу та
іншим працівникам бригади начальником
ВЧ-1 Ясинецьким О.В. було повідомлено
про звільнення з роботи без жодних
пояснень про причини звільнення і без
ознайомлення з наказом, чим порушено
вимоги ч. 2 ст. 47 КЗпП України.

Пояснення позивача підтверджені його
письмовим зверненням до начальника
дільниці від 30 вересня 2013 року щодо
видачі копії наказу про звільнення,
копії наказу про дисциплінарне
стягнення (а.с.9).

В порушення ч. І ст.149 КЗпП України до
застосування дисциплінарного
стягнення у виді звільнення у позивача
не відібрано письмових пояснень щодо
порушення останнім п.2.1.10, 2.2.З., 2.2.1., 2.2.9.
Посадової інструкції, про що свідчить і
наданий відповідачем акт від 27 вересня
2013 року, де зазначено, що пояснення
позивачу було запропоновано надати
після оголошення наказу №615 (а.с. 30)..

Листом голови ППО «Незалежна
профспілка залізничників» № 16 від 27
вересня 2013 року виконуючому обов'язки
начальника вагонної дільниці станції
«Київ-Пасажирський» Ясинецькому О.В.
надано згоду на притягнення до
дисциплінарної відповідальності та
звільнення позивача. (а.с.36)

Проте дана згода надана з порушенням
вимог ст. 43 КЗпП України, оскільки
письмове подання № 2329 від 27 вересня 2013
року про розірвання трудового договору
з позивачем (а.с.37-38) розглядалось
профспілковою організацією без
повідомлення позивача, у відсутність
останнього та без його письмової згоди
на розгляд подання у його відсутності,
в межах одного дня.

В жовтні 2013 року позивач звернувся до
суду з даним позовом про поновлення на
роботі, виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
моральної шкоди. В обґрунтування
позовних вимог посилався на те, що за
час роботи у відповідача з 2008 року не
мав жодних дисциплінарних стягнень. 27
вересня 2013 року після закінчення
робочого часу його і бригаду з 4-х осіб
викликав в.о. начальника дільниці
Ясинецький О.В., оголосив про їх
звільнення за систематичне
невиконання службових обов'язків.
Вважає таке звільнення незаконним,
оскільки не відповідає вимогам
законодавства про працю. З наказом про
звільнення його ознайомлено не було,,
не було видано трудову книжку
звільнення проведено без погодження із
органом профспілки. В подальшому, 24
січня 2014 року позивач збільшив позовні
вимоги, просив суд визнати накази № 607
від 26.09.2013р. та № 615(2471/00) від 27.09.2013р.
незаконними, поновити його на посаді
майстра резерву провідників ВЧ-1 ДТГО
«Південно-Західна залізниця», стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 28.09.2013 року по день прийняття
судом рішення та моральну шкоду в
розмірі 50 000,00 грн.

Відповідач позов не визнав, у письмових
запереченнях зазначав, що звільнення
позивача було погоджено профспілковою
організацією «Незалежна профспілка
залізничників» 27.09.2013 року. Наказ №
2474/ос позивачу був оголошений, від
ознайомлення, надання пояснень та
отримання трудової книжки він
відмовився, а також відмовився від
ознайомлення з наказом № 615 від 27.09.2013
року, в якому зазначені підстави для
звільнення позивача за п.З ст.40
КЗпПУкраїни, про що було складено акт.
Позивачу за місцем його проживання
було направлено рекомендованим листом
лист-повідомлення № 2319 від 27.09.2013 року
про звільнення, який він отримав 11.10.2013
року. Вважає, що процедура накладення
дисциплінарного стягнення та
звільнення позивача з роботи була
дотримана, а тому відсутні підстави для
задоволення його вимог в повному
обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання незаконними наказів № 607 від 26
вересня 2013 року про оголошення
дисциплінарного стягнення та № 615 (2471/00)
від 27 вересня 2013 року про звільнення
позивача з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП
України, поновлення його на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та 1 000,00 грн.
моральної шкоди, суд першої інстанції
виходив з їх доведеності та
обґрунтованості.

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду, вважає, що він
відповідає обставинам справи та
вимогам закону.

З доводами апеляційної скарги про те,
що відповідачем було дотримано вимог
трудового законодавства при
притягненні позивача до
дисциплінарної відповідальності
наказом № 607 від 26 вересня 2013 року,
судова колегія не погоджується,
зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. З ст. 149 КЗпП України
при обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника.

Відповідачем дані вимоги закону
враховані не були, не було взято до
уваги обставини, за яких вчинено
проступок, на які посилався позивач у
письмовому поясненні, а саме, що
позивачем не проводилось раптових
перевірок пасажирських поїздів у
зв'язку з тим, що 16 вересня 2013 року ним
була отримана усна вказівка начальника
ВЧ-1 знаходитись в парку формування (а.с.
48).

При цьому, представником відповідача в
судовому засіданні було підтверджено,
що позивач повинен був виконати
вказівку начальника ВЧ-1, який був
безпосереднім керівником позивача.

Твердження представника відповідача
про те, що в даному випадку порушення
позивача полягало в тому, що ним не був
поданий рапорт про те, що ним за
вказівкою керівника не був виконаний
графік раптових перевірок, не
ґрунтується на будь-яких доказах,
оскільки відповідно до пояснень сторін
подання рапортів у такому випадку не
було передбачено будь-якими
нормативними актами - наказами,
інструкціями, розпорядженнями тощо.

Доводи апеляційної скарги щодо
неправильності висновку суду про
незаконність наказу № 615 (2471/00) від 27
вересня 2013 року про звільнення ОСОБА_2 з
роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України судова
колегія відхиляє.

Так, судом було вірно встановлено, що
при проведенні звільнення позивача
вимоги ст. 149, ст. 43 КЗпП України
відповідачем дотримані не були.

В апеляційній скарзі представник
відповідача зазначає про те, що ОСОБА_2
був звільнений у зв'язку з тим, що ним не
проводилась профілактична робота з
працівниками поїзних бригад, які
обслуговують пасажирський поїзд №81/82
сполученням Київ-Ужгород-Київ, не
здійснювався контроль за дотриманням
вимог трудової та виробничої
дисципліни цими особами, внаслідок
чого 23 вересня 2013 року ними було
здійснено порушення.

Проте відповідачем не було надано
доказів щодо закріплення за позивачем
пасажирського поїзда №81/82 сполученням
Київ-Ужгород-Київ та поїзних бригад,
які обслуговують даний поїзд.

Крім того, як зазначено у наказі №615 про
звільнення, позивач звільнений за
неналежне виконання пунктів .2.1.10, 2.2.З.,
2.2.1., 2.2.9. Посадової інструкції майстра
дільниці 1 групи з підготовки поїзних
бригад та вагонів до рейсу.

Згідно з вимогами пунктів 2.1.10, 2.2.1., 2.2.3
вказаної посадової інструкції
майстерзобов'язаний проводити
профілактичну роботу з підлеглими
працівниками поїзних бригад щодо
недопущення ними порушень посадових
обов'язків та умов контракту,
недопущення порушень в сфері
обслуговування пасажирів (перевезення
безквиткових пасажирів та
надлишкового багажу без оплати,
порушень митного законодавства),
контролювати дотримання вимог
трудової та виробничої дисципліни,
контролювати виконання працівниками
поїзних бригад своїх обов'язків на
шляху прямування.

Проте, доказів про те, що позивачем не
виконувались вказані пункти посадової
інструкції - проведення профілактичної
роботи, контроль за дотриманням вимог
трудової та виробничої дисципліни з
працівниками поїзних бригад,
відповідачем не було надано.

З огляду на наведене, судова колегія не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду.

Керуючись ст.. ст.. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника
Державного територіально-галузевого
об'єднання «Південно-Західна
залізниця» - Хімчак Тетяни Василівни
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня

проголошення шляхом подачі касаційної
скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: