АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6531/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/939/14
Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І.
Доповідач Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.

Суддів: Обідіної О.І., Панченка О.О.,

При секретарі: Нестеренко А.М.

За участю: представника позивача
ОСОБА_1, представників відповідачів
ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Октябрського районного суду
м. Полтави від 05 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Октябрського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції про
витребування майна з чужого
незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року ОСОБА_4
звернулася до суду з вказаним позовом.
Просила витребувати у ОСОБА_5
безпідставно передане йому майно на
загальну суму 764504 грн. згідно Акту
опису і арешту майна від 19 березня 2009
року,складеного державним виконавцем
Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ на
підставі рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 28
листопада 2008 року.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4
просила витребувати майно у ОСОБА_5 на
суму 660 104 грн.

Рішенням Октябрського районного
суду м. Полтави від 05 лютого 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5,
Октябрського відділу державної
виконавчої служби Полтавського
міського управління юстиції про
витребування майна з чужого
незаконного володіння відмовлено.

Рішення оскаржила ОСОБА_4, яка в
апеляційній скарзі просить скасувати
рішення та ухвалити нове, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі
та вирішити питання про відшкодування
судових витрат, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши справу в
межах заявлених вимог і апеляційного
оскарження, приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що рішенням Октябрського
районного суду м. Полтави від 28
листопада 2008 року усунуто перешкоди
ОСОБА_5 у користуванні та
розпорядженні належним йому
приміщенням магазину по АДРЕСА_1 шляхом
виселення з нього ОСОБА_4 та
зобов'язано її звільнити приміщення
магазину від свого майна (товару), що
нею використовується при здійсненні
підприємницької діяльності та
стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 183
825 грн. упущеної вигоди (Т.1, а.с.7-12).

Зазначене рішення в касаційному
порядку переглянуто 14 липня 2010р.
судовою палатою у цивільних справах
Верховного Суду України, за
результатами якого ухвала
апеляційного суду Полтавської області
від 9 лютого 2009 року в частині залишення
без змін рішення Октябрського
районного суду м. Полтави від 28
листопада 2008 року про стягнення
упущеної вигоди скасована а, справа в
цій частині передана на новий розгляд
до апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської
області від 19 жовтня 2010 року вказане
рішення районного суду в частині
стягнення з ОСОБА_4 упущеної вигоди у
сумі 183 825 грн. скасоване та відмовлено
в задоволенні вимог ОСОБА_5 в цій
частині (Т.1 а.с.46-49).

Здійснюючи виконавчі дії по
примусовому виконанню рішення
Октябрського районного суду м. Полтави
від 28 листопада 2008 року, державним
виконавцем Октябрського ВДВС
Полтавського МУЮ 19 березня 2009 року
здійснені дії по виселенню ОСОБА_4 з
приміщення магазину по АДРЕСА_1 в
м.Полтаві та проведено опис та арешт
майна, що належить боржнику(т.1 а.с.20-32).

В зазначений акт включені
товаро-матеріальні цінності із 178
найменувань на суму 645 175 грн.

Крім того, в акті зазначені 31 картонна
коробка та 21 мішок з х/б виробами, 8
дверей в шафах кабінету, сейф, стіл , 14
дерев"яних стелажів та інші речі,
вартість яких не оцінена ( т.1, а.с.27-29).

Зазначене майно було описане та
передане на відповідальне зберігання
ОСОБА_5, про що він особисто поставив
свій підпис та одночасно попереджений
про кримінальну та матеріальну
відповідальність за розтрату,
відчуження, приховування чи підміну
описаного майна.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги по
витребуванню (вилученню) у ОСОБА_5
безпідставно переданого йому
державним виконавцем майна, яке
належить ОСОБА_4, остання посилалась
саме на відомості, зазначені в Акті
опису та арешту майна та безпідставне
його утримання відповідачем після
виконання рішення суду про її
виселення та відмови в задоволенні
вимог про стягнення суми упущеної
вигоди.

Відмовляючи у задоволенні позову за
безпідставністю позовних вимог
місцевий суд виходив з того, що акт
державного виконавця про опис та арешт
майна від 19 березня 2009 року не
оскаржувався, дії державного
виконавця незаконними не
визнавались, а тому відсутні підстави
для застосування до даних
правовідносин вимог ст.387 ЦК України.

Крім того, районний суд вказав, що по
виконанню судового рішення по іншій
справі за позовом ОСОБА_5 про стягнення
з ОСОБА_4 211 088 грн. за виконавчим листом
№2-4016/09 також не була оскаржена оцінка
арештованого майна.

Однак погодитись з таким висновком
суду колегія суддів не може, так як суд
першої інстанції допустив
невідповідність своїх висновків
обставинам справи.

Так, суд помилково вдався до аналізу
дій державного виконавця по
виконанню згідно виконавчого листа
№2-4906,виданого 17.02.2009р. на підставі
рішення Октябрського районного суду м.
Полтави від 28 листопада 2008р., на
виконання якого здійснювався арешт та
опис майна, а й по виконанню іншого
рішення цього ж суду від 04.08.2009р. про
стягнення з ОСОБА_4 211 088 грн. за
виконавчим листом №2-4016/09.

Між тим, виконавче провадження по
виконавчому листу №2-4906 про стягнення
з ОСОБА_4 боргу в сумі 183 825 грн.
постановою ст.державного виконавця
Тарасенка М.В. Октябрського ВДВС
Полтавського МУЮ закінчено
постановою від 16 вересня 2010р.
Припинена також чинність арешту
майна боржника та скасовані інші
заходи примусового виконання рішення (
т.1, а.с.239).

Таким чином, право на вимогу про
повернення описаного майна, що
передано на зберігання відповідачу, у
ОСОБА_4 виникло саме з зазначеної
дати.

Посилання відповідачів на пропуск
строку звернення до суду , який, на їх
думку повинен обчислюватись з часу
складання акту опису та арешту майна-
19 березня 2009р., не може бути прийнятий
до уваги, так як припинення арешту
майна відбулось 16 вересня 2010р.

Крім того, ОСОБА_4 не приймала участь
при складанні цього акту, його копію
отримала тільки через 1 рік і 3 місяці і
зазначена обставина відповідачами не
спростована.

ОСОБА_5 в червні 2012р. повідомляв
начальника Октябрського ВДВС
Полтавського МУЮ про те, що майно
ОСОБА_4, взяте ним на відповідальне
зберігання, знаходиться за адресами
по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 ( т.1, а.с.169).

Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Обґрунтування позивача своїх
позовних вимог з посиланням на ст. 387 ЦК
України оцінюються колегією суддів
відповідно до роз"яснень, наданих в п.3
постанови № 5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ « Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» , оскільки при вирішенні
справи суд враховує підставу
(обґрунтування) та зміст позовних
вимог.

Таким чином, після закінчення
виконавчих дій по виконавчому листу
№2-4906 скасовані заходи примусового
виконання рішення, застосовані актом
від 19.03.2009р., а майно, що передане на
відповідальне зберігання, підлягає
поверненню його власнику. У зв"язку з
чим позовні вимоги ОСОБА_4 є
обґрунтованими та підлягають
задоволенню. У відповідача ОСОБА_5 слід
витребувати на користь позивача майно,
описане згідно зазначеного акту серія
АК № № 159258, 159259, та його додатків серії
АА № 316755 на суму 645 175 грн. ( т.1а.с.21-27,
32).

Посилання районного суду на те, що
державний виконавець вчиняв інші дії
по переоцінці та передачі на
реалізацію арештованого майна
протягом 2010-2012 років не можуть бути
прийняті до уваги, так як
здійснювались в межах виконавчих дій
по іншому виконавчому листу № 2-4016/09
по іншій справі і не стосуються
предмету даного позову (т.1,
а.с.180-181,184, т.2,а.с.6).

Частково з відповідача підлягають
також стягненню витрати позивача по
сплаті судового збору в розмірі 1
відсотка від задоволеної суми - в
розмірі 645грн.17 коп.

В задоволенні інших вимог ОСОБА_4 слід
відмовити, так як заявлена нею сума
майна на суму 660104грн. не підтверджена.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ч.1п.п.3,4,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного
суду м. Полтави від 05 лютого 2014 року
скасувати, ухваливши нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Витребувати у ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4,
майно, описане згідно акту опису та
арешту майна серія АК № № 159258, 159259 та
його додатків серії АА № 316755 від 19
березня 2009р. на суму 645 175 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 645грн.17 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене протягом 20 днів шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
О.В. Прядкіна

Судді:
О.І. Обідіна

О.О. Панченко