Справа № 344/2509/14-ц
Провадження № 22-ц/779/845/2014
Головуючий у 1 інстанції Островський
Суддя-доповідач Ясеновенко Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука
І.В., Проскурніцького П.І.,

секретаря
Драганчук У.М.,

з участю
представника ПАТ КБ «ПриватБанк»,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
щодо предмета спору ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
про виселення за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на ухвалу Івано-Франківського
міського суду від 25 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського
суду від 25 лютого 2014 року частково
задоволено заяву ПАТ КБ «ПриватБанк»
про забезпечення позову.

Постановлено накласти арешт на
житловий будинок по АДРЕСА_1 до
набрання законної сили рішення у даній
справі.

В решті вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3
посилається на незаконність ухвали
суду. При постановленні ухвали судом не
було враховано положень постанови
Пленуму Верховного Суду України від
22.12.2006 року № 9 «Про практику
застосування судами цивільного
процесуального законодавства при
розгляді заяв про забезпечення позову»
про те, що при вирішенні питання про
забезпечення позову, суд (суддя) має з
урахуванням доказів, наданих позивачем
на підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам. Суд також має брати
до уваги інтереси не тільки позивача, а
й інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів.

Апелянт вказує на те, що він перебуває в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 і
будинок, на який накладено арешт, є їх
спільною власністю.

Оскільки постановленою ухвалою суду
порушено його право власності на
житловий будинок апелянт просить
ухвалу суду скасувати.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк»
апеляційну скаргу не визнала.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку про відхилення
апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК суд за заявою
осіб, які беруть участь у справі, може
вжити заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом
до

ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, про виселення,
посилаючись на те, що відповідач
відмовляється у добровільному порядку
звільнити житловий будинок, на який
звернуто стягнення за договором
іпотеки.

У заяві про забезпечення позову
позивач зазначив, що ОСОБА_3 тривалий
час не виконує зобов'язання за
договором кредиту і відсутні підстави
вважати, що останній припинить
недобросовісні дії щодо виконання
обов'язків перед кредитором.

Встановлено, що згідно договору
кредиту від 27.03.2008 року ОСОБА_3 отримав
кредит в сумі 187200 грн. зі сплатою 13,08%
річних та кінцевим терміном повернення
27.03.2023 року. Станом на 13.09.2012 року
заборгованість по кредиту становила
188383,95 грн.

Для забезпечення виконання зобов'язань
за договором кредиту між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено
договір іпотеки, за умовами якого
ОСОБА_2 передала в іпотеку житловий
будинок, загальною площею 47 кв.м.,
житловою площею 29,1 кв.м., та земельну
ділянку, площею 0,0313 га, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду
Івано-Франківської області від 19
червня 2013 року позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог,
ОСОБА_3, про звернення стягнення на
предмет іпотеки задоволено частково.

Звернуто стягнення в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ IFU0GI від 27.03.2008 року в розмірі 188383
грн. 95 коп. на будинок, загальною площею
47 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., та на
земельну ділянку, площею 0,0313 га, які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки.

Оскільки ОСОБА_3 не виконує обв'язку
щодо погашення заборгованості за
договором кредиту, а відчуження
будинку може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду, суд
першої інстанції дійшов до правильного
висновку про накладення арешту на
житловий будинок.

Ухвала суду постановлена з дотриманням
норм процесуального права, а тому
підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 317 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
ухвалу Івано-Франківського міського
суду від 25 лютого 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Л.В. Ясеновенко

І.В. Бойчук

П.І. Проскурніцький