Справа №2/489/444/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 р. Ленінський районний суд
м. Миколаєва в складі: головуючого -
судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Спарта - Трейд» до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
договором позики, інфляційних втрат, 3 %
річних, неустойки,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 р. ТОВ «Спарта - Трейд»
звернулося до суду з позовом, яким
просило стягнути з відповідача на свою
користь борг за безпроцентним
договором позики, наданої відповідачу
10 квітня 2007 р. зі строком остаточного
погашення у травні 2012 р. У зв'язку з
неповерненням в зазначений строк
залишку позики у 20680 грн., позивача
нарахував на дану суму 96 грн.
інфляційних втрат, 1375,51 грн. 3% річних,
договірну пеню 1542,52 грн., і штраф у 11110
грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала.
Пояснила до звільнення відповідача у
травні 2010 р., відповідач за своїм
розпорядженням утримував із своєї
заробітної плати по 1000 грн. щомісячно
на погашення позики, а окрім цього у
серпні 2008 р. понад чергову частину
погашення позики відповідач
безготівково перерахував ще 2920 грн.,
які були враховані підприємством
наперед, а тому останнє погашення
ОСОБА_1 позики у квітні 2010 р. було
враховані на наступні місяці, останнім
яким є серпень 2010 р., в якому вважаються
погашеними 920 грн.

Відповідач з представниками у
задоволенні позову просив відмовити.
Заявили про застосування строку
позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, дослідивши
письмові докази, встановив наступні
обставини.

Відповідно до копії договору
безпроцентної позики від 10 квітня 2007 р.
між ТОВ «Спарта - Трейд» та її на той час
працівником ОСОБА_1, останньому
підприємством була надана
безпроцентна позики у 50500 грн., під
зустрічне зобов'язання повернути суму
відповідно до узгодженого графіку
щомісячних платежів (не пізніше 20 числа
поточного місяця) з останнім
погашенням позики у липні 2011 р. (а.с.8 -10).

Додатковим договором між тими ж
сторонами від 09 жовтня 2007 р. до договору
позики від 10 квітня 2007 р. були внесені
зміни: загальна сума позики збільшена
на 10100 грн. - до 60600 грн. зі строком
повернення в травні 2012 р. залишку у 600
грн. з погашенням основної суми позики
щомісячними платежами по 1000 грн. (не
пізніше 20 числа поточного місяця)
(а.с.11,12).

Пунктом 3.2. договору позики
передбачено, що крім відшкодування
збитків несумлінна сторона
зобов'язання сплатити іншій стороні
штраф 11110 грн. Згідно п. 3.3. договору, у
випадку порушення позичальником
графіка повернення отриманих сум, він
повинен сплатити позикодавцю пеню в
розмірі подвійної ставки НБУ від
вчасно неповернутих сум позики за
кожен день прострочення.

Згідно п. 7.2. договору позики, даний
договір припиняється у таких
імперативно визначених випадках: за
згодою сторін; через дострокове
повернення позичальником суми позик;
при порушенні позичальником графіка
повернення чергової частини суми
позики (у цьому випадку позикодавець
вправі вимагати дострокового
повернення неповернутої суми позики);
по інших підставах передбачених
законодавством.

Згідно банківських виписок, наданих
відповідачем, листа Українського
професійного банку від 16 квітня 2014 р.,
50500 грн. були перераховані на рахунок
відповідача 11 квітня 2007 р. (а.с.13), а 10100
грн. були перераховані на його рахунок
10 жовтня 2007 р. (а.с.14, 15, 89).

Дійсність договору позики, наявність
саме свого підпису в договорі позики та
додаткової угоди відповідач не
заперечував. Договір позики є реальним,
тобто вчиненим з моменту передачі
майна.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України
за договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян. На підтвердження договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлений у договорі.

Згідно довідки позивача від 04 березня
2014 р. із заробітної плати ОСОБА_1 з
травня 2007 р. по квітень 2010 р.
утримувалися щомісячно по 1000 грн. на
погашення безпроцентної позики за
договором від 10 квітня 2007 р. (а.с.80).
Понад обумовлену суму за серпень 2008 р.,
28 серпня 2008 р. відповідач перерахував
позивачу ще 2920 грн. на погашення позики
без зазначення місяців погашення
(а.с.82), тому позивач правомірно
розподілив отриману суму у 2920 грн.
понад обумовлену договором у серпні 2008
р. на майбутні періоди, у зв'язку з чим
останнім місцем погашення позики
вважається серпень 2010 р.

Порушення графіку погашення позики
відбулося через погашення її частково
в серпні 2010 р., а тому, у відповідності
що п. 7.2. договору позики, з 21 серпня 2010
р., тобто першого дня прострочення,
договір позики є припиненим.

Загальна сума погашеної суми позики 39920
грн. (а.с.55), сума непогашеної позики за
серпень 2010 р. - травень 2012 р. 20680 грн. (60600
грн. - 39920 грн.). Письмових доказів про
погашення цього боргу відповідач не
надав.

У відповідності до ч. 1 ст. 509 ЦК України,
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 і ч. 2 ст. 509 ЦК
України, зобов'язання виникають із,
зокрема, договорів.

У відповідності до ст. 629 ЦК України,
договір є обов'язковим для виконання
сторонами. Цивільний кодекс України.
Відповідно до ст. 626 ЦК України,
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків. Договір є
двостороннім, якщо правами та
обов'язками наділені обидві сторони
договору.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України,
зобов'язання припиняється частково або
у повному обсязі на підставах,
встановлених договором або законом.

Рішення суду про витлумачення
відповідно до ст. 213 ЦК України п. 7.2.
договору позики щодо зазначення в
ньому способу припинення договору
шляхом розірвання суду не надано. Тому
суд виходить з буквального значення
терміну «припинення», зазначеного у п.
7.2. договору позики.

В загальних положеннях ЦК України про
договір (глави 52, 53) відсутні положення
про припинення договору.

Розірвання договору (ст. 651 ЦК) не є
поняттям, тотожним достроковому
припиненню договірних зобов'язань.

За своїм змістом припинення
зобов'язання означає, що з відповідного
моменту боржник перестає бути
боржником, а кредитор - кредитором. І
будь-які вимоги, які кредитор раніше
міг заявити боржникові, виходячи з
цього зобов'язання, стають юридично
неможливими (Цивільне право України.
Академічний курс: Підруч.: у 2 т/ за заг.
ред. Я.М. Шевченко, К.: 2006, т. 1 с.679).

Припинення договору - це припинення
його чинності за суб'єктивними чи
об'єктивними підставами, передбаченими
договором або законом, та припинення
договірних прав і обов'язків на
майбутній період (Міхно О.І. Припинення
договору за цивільним законодавством
України: авт реф. дис. - К., 2007).

Підставою позову є права позивача та
зустрічний обов'язок відповідача у
правовідносинах позики, але таке
зобов'язання є припиненим і захист прав
позивача як позикодавця на цій
підставі та у спосіб передбачений
положеннями закону (ст. 1050 ЦК України)
та п. 3.2. і 3.3. договору позики через це є
неможливим.

Належна підстава (ст. 1212, 536 ЦК України)
позивачем не застосована.

У зв'язку з неналежною підставою
позову, питання правомірності та
правильності нарахування 3% річних,
інфляційних втрат, передбачених
договором позики видів неустойки (пені,
штрафу), застосування строку позовної
давності судом не розглядається.

Отже, у задоволенні позову слід
відмовити в повному обсязі.

Згідно ст. 88 ЦПК України, судові витрати
позивачу не відшкодовуються.

Відповідач сплатив адвокату за правову
допомогу у двох справах згідно
договору 24 лютого 2014 р. 3000 грн. (а.с.43, 105)
В даному випадку адвокат представляв
його в одній з двох справ, протягом 3
засідань.

Відповідно до Закону України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» суд вважає
достатньою з огляду на обсяг наданої
правової допомоги відповідачу
справедливою сумою компенсації 600 грн.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з з товариства з обмеженою
відповідальністю "Спарта - Трейд" на
користь ОСОБА_1 600 грн. витрат на
надання правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Д.Г. Губницький