Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1141/14
Головуючий у 1 інстанції: Кравченко
Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Орджонікідзевського районного суду м.
Запоріжжя від 27 грудня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2012 року ОСОБА_3
звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4
про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначав, що
08.09.2008 року між ним та відповідачем був
укладений договір позики. В
відповідно до договору ОСОБА_4 отримав
від нього 54 000 грн. строком до 31.10.2009
року, що підтверджується розпискою.
Відповідач на протязі 2010-2012 року
частково повернув суму боргу, пені,
штрафу на загальну суму 2400 грн.

Посилаючись на те, що сума боргу
повернута не в повному обсязі, просив
суд стягнути з відповідача загальну
суму заборгованості в сумі 90659,24 грн.,
яка складається з 52500 грн. суми боргу, 2400
грн. пені, 8085 грн. інфляційних витрат та
3 % річних у розмірі 4738 грн.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 27
грудня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить його скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, або змінити
рішення.

Відповідно ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак, зазначеним вимогам закону
ухвалене судом першої інстанції
рішення не відповідає.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна
сторона(позикодавець) передає у
власність другій
стороні(позичальникові) грошові кошти
або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник зобов"язується
повернути позикодавцеві таку ж суму
грошових коштів (суму позики) або такуж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України
підтвердженням укладання договору
позики та його умов може бути розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно зі ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюється
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного банку України. У
разі відсутності іншої домовленості
сторін проценти виплачуються щомісяця
до дня повернення позики.

Договір позики вважається
безпроцентним, якщо він укладений між
фізичними особами на суму, яка не
перевищує п"ятесятикратного розміру
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян і не пов"язаний із здійсненням
підприємницької діяльності хоча б
однією із сторін.

Судом встановлено, що 08.09.2008 року ОСОБА_3
передав ОСОБА_4 54000 гривен, які останній
які останній зобов"язався повернути до
31 жовтня 2009 року, що підтверджується
письмовою розпискою
відповідачів(а.с.12), та договором
позики № HV - 1103/08 від 08.09.2008 року

Статті 1049 та 1050 ЦК України
встановлюють обов"язок позичальника
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалась, на його банківський
рахунок.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначив,
що відповідачем частково сума боргу
була повернута шляхом перерахунку
коштів на банківський рахунок 29.10.2012
року копія банківської квитанції
№к10/Т/53 в сумі 500 гривен та 29.10.2012 року
копія квитанції №к10/Т/55 в сумі 200
гривен.

В судове засідання суду першої
інстанції позивач на підтвердження
зазначених доводів надав копії
розписок складених ним у відповідності
до п.3.5 договору позики № HV - 1103/08 від
08.09.2008 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог з підстав пропуску строку
позовної давності, суд вищевикладене
не врахував і не мотивуючи свого
висновку, щодо неприйняття розписок
складених позивачем, як доказів
часткового повернення боргу в рішенні
вказав лише, що відповідач не визнає
факт повернення ним будь яких коштів
позивачу.

Між тим на підтвердження, того факту, що
відповідачем частково повернуто борг в
сумі 700 гривен позивач надав до
апеляційного суду виписки по особовим
рахункам за 29.10.2012 року з яких
вбачається, що відповідачем ОСОБА_4
були перераховані грошові кошти в сумі
700 гривен. ( а.с.190) Заперечуючи проти
вказаної обставини відповідач
будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження своїх
заперечень не надав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України ).

Частинами 1 п.1, 2,3 статті 263 ЦК України
передбачено, що перебіг позовної
давності зупиняється у разі
відстрочення виконання зобов'язання на
підставах, встановлених законом. У разі
виникнення відповідних обставин
перебіг позовної давності зупиняється
на весь час існування цих обставин. Від
дня припинення обставин, що були
підставою для зупинення перебігу
позовної давності, перебіг позовної
давності продовжується з урахуванням
часу, що минув до його зупинення.

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України ).
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України ). За загальним
правилом перебіг загальної і
спеціальної позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України ).

У відповідності до ст.264 ЦК України дії
відповідача з часткового погашення
боргу 29.10.2012 року переривали перебіг
строку позовної давності, а тому строк
позовної давності не сплив на час
пред'явлення позову. Тому висновок суду
першої інстанції, щодо спливу строку
позовної давності є помилковим.

Крім того, якщо позичальник своєчасно
не повернув суму позики, він
зобов"язаний сплатити грошову суму
відповідно до ст. 625 ЦК України, отже з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Прийнявши виконання зобов"язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
розмірі. Наявність боргового документа
у боржника підтверджує виконання ним
свого обов"язку(ч.ч.1,3 ст. 545 ЦК України ).
Наявність боргової розписки у
позичальника ОСОБА_3 свідчить про те, що
борг відповідачем не повернуто.

Суд першої інстанції в порушення ст. ст.
213,214 ЦПК України на зазначені положення
закону уваги не звернув

Таким чином, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
підлягає стягненню: заборгованість за
договором позики -52500 грн., пені
-22935грн.60 коп., суму інфляції 8085 грн., та 3%
річних - 4738 грн.64 коп., а всього 88259 грн. 24
коп., відповідно до наданого позивачем
розрахунку, який колегія суддів вважає
обґрунтованим та таким, що
підтверджується матеріалами справи.

Між тим, крім зазначених сум, позивач
просив стягнути з відповідача штраф в
сумі 2400 гривен, при цьому посилався на
п. 5.2 договору позики № HV - 1103/08 від 08.09.2008
року, який регламентує, що позичальник
у випадку порушення пункту 2.3 цього
договору сплачує позикодавцю штраф
виходячи з розрахунку 5.0 ( п"ять)% від
суми заборгованості з повернення
позики за кожний окремий факт
невиконання зобов'язання.

Пункт 2.3 зазначеного договору
передбачає, що позичальник
зобов'язаний письмово повідомити
позикодавця про зміни адреси
проживання, сімейного стану, місця
роботи, погіршення фінансового стану
та інших істотних умов, що можуть
вплинути на виконання цього договору,
на протязі 7(семи) календарних днів.

В засіданні суду апеляційної інстанції
встановлено, що будь-яких змін, що
зазначені в пункті 2.3 договору позики у
позичальника не відбулось, тому
підстав для нарахування суми штраф у
позикодавця не має. За вказаних
обставин колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення позовних вимог
в цій частині.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє
часткове підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Виходячи з викладеного, на підставі
ст.ст. 307,309 ЦПК України, згідно яких за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, апеляційний суд
вбачає підстави для часткового
задоволення апеляційної скарги та
ухвалення нового рішення в справі про
часткове задоволення позову.

Крім того, відповідно до ст.ст. 88 ЦПК
України колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь позивача пропорційно до
задоволених позовних вимог судові
витрати судові витрати, а саме: витрати
зі сплати судового збору в суді першої
та апеляційної інстанції у розмірі 1323
грн. 90 коп. (882 грн.60 коп. + 441 грн. 30 коп)

Керуючись ст.ст. 307,309,313,314,316,317 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Орджонікідзевського районного
суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2013 року в
цій справі скасувати, ухвалити нове
рішення, наступного змісту: Позовні
вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 реєстраційний номер
облікової картки платника податків :
НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 реєстраційний
номер облікової картки платника
податків : НОМЕР_2 заборгованість за
договором позики № HV - 1103/08 від 08.09.2008
року 52500 грн., пені в сумі 22935грн.60 коп.,
суму інфляції 8085 грн., та 3% річних - 4738
грн.64 коп., а всього 88259 грн. 24 коп., (
вісімдесят вісім тисяч двісті
п'ятдесят дев'ять гривен 24 коп.)

В іншій частині в задоволенні позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 реєстраційний номер
облікової картки платника податків :
НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 реєстраційний
номер облікової картки платника
податків : НОМЕР_2 судовий збір у сумі 1323
грн.90 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, проте може
бути оскаржено до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: