Провадження № 4-с/764/12/2014
УХВАЛА

24 січня 2014 року Ленінський районний
суд м. Севастополя у складі:

головуючого судді - Кукурекіна К.В.,

при секретарі - Яцук Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні скаргу ОСОБА_1, який діє в
інтересах ОСОБА_2 на дії державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень Головного управління
державної виконавчої служби у м.
Севастополі

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника ОСОБА_2 - ОСОБА_1
звернувся до суду зі скаргою на дії
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Севастополі (далі за текстом - Відділ
ПВР УДВС ГУЮ у м. Севастополі), в якій
зазначив, що 25.07.2013 року оцінювачем
ОСОБА_3 була проведена оцінка ринкової
вартості торгового павільйону-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за
адресою: АДРЕСА_1. Боржник не погодився
з висновком оцінювача та звернувся до
Відділу ПВР УДВС ГУЮ у м. Севастополі із
запитом про рецензування даного звіту.
21.08.2013 року було проведено рецензію, в
якій зазначено, що звіт в цілому
правильний. Скаржник не погоджується
зі звітом, оскільки відповідно до звіту
оцінювача, який робив оцінку вказаного
майна за доручення скаржника, вартість
майна значно вища, ніж вказана у звіті
від 25.07.2013 р. Також, у скарзі зазначено,
що оскільки вищевказане майно є
предметом іпотеки ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль», то й реалізація його можлива
тільки за рішенням про звернення
стягнення на предмет іпотеки, а не за
виконавчим документом про стягнення
суми боргу. З урахуванням вказаних
обставин, скаржник просить суд визнати
дії Відділу ПВР УДВС ГУЮ у м.
Севастополі по затвердженню звіту про
незалежну оцінку від 25.07.2013 р. майна -
торгового павільйону-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1», загальною площею 139,30
кв.м., зробленого оцінювачем ОСОБА_3
неправомірними та скасувати.

В судовому засіданні представник
скаржника підтримав скаргу, просив її
задовольнити з підстав, визначених у
скарзі.

Представники зацікавлених осіб та
представник Відділу ПВР УДВС ГУЮ у м.
Севастополі у судове засідання
з'явились, заперечували проти
задоволення скарги, посилались на її
необґрунтованість та сплив строку дії
оцінки.

Вислухавши пояснення представника
скаржника, представників зацікавлених
осіб, представника Відділу ПВР УДВС ГУЮ
у м. Севастополі, дослідивши матеріали
справи та оглянувши у судовому
засіданні матеріали виконавчої справи,
суд прийшов до висновку що скарга
необґрунтована та не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Правовою підставою звернення до суду з
позовом про визнання недійсним
висновку про ринкову оцінку майна,
здійснену в рамках виконавчого
провадження, позивач зазначив ст. 58
Закону України «Про виконавче
провадження».

Частиною 1 статті 58 Закону України «Про
виконавче провадження» закріплено, що
визначення вартості майна боржника
проводиться державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості майна. Для оцінки
за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні».

Згідно ч. 4 ст. 58 зазначеного Закону у
разі заперечення однією із сторін
проти результатів оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності -
суб'єктом господарювання, державний
виконавець призначає рецензування
звіту про оцінку майна. Витрати,
пов'язані з рецензуванням звіту, несе
сторона, яка заперечує проти
результатів оцінки. У разі незгоди з
оцінкою, визначеною за результатами
рецензування, сторони мають право
оскаржити її в судовому порядку в
десятиденний строк з дня отримання
відповідного повідомлення.

Відповідно до положень вищенаведеного
Закону оцінка майна є процесуальною
дією державного виконавця.

Приписи вищенаведеної норми надають
учаснику виконавчого провадження
право на оскарження оцінки майна як
процесуальної дії державного
виконавця, оскільки відповідно до ст. 58
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
лише залучає оцінювача, який здійснює
свою діяльність відповідно до Закону
України "Про оцінку майна, майнових
прав та професійну оціночну діяльність
в Україні».

Згідно ч.3 ст. 12 Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» акт оцінки майна є документом,
що містить висновки про вартість майна
та підтверджує виконані процедури з
оцінки майна, здійсненої суб'єктом
оціночної діяльності - органом
державної влади або органом місцевого
самоврядування самостійно. Якщо
процедурами з оцінки майна для
складання акта оцінки майна
передбачене попереднє проведення
оцінки майна повністю або частково
суб'єктом оціночної діяльності -
суб'єктом господарювання, звіт про
оцінку такого майна додається до акта
оцінки майна. Акт оцінки майна підлягає
затвердженню керівником органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування.

Державна виконавча служба віднесена
чинним законодавством до системи
органів Міністерства юстиції України і
є органом в системі органів виконавчої
влади в Україні. Висновок про ринкову
оцінку майна, здійснену в рамках
виконавчого провадження, може бути
оскаржений як дія державного виконавця
по оцінці майна.

Нормативний акт - це прийнятий
уповноваженим державним органом у
межах його компетенції офіційний
письмовий документ, який встановлює,
змінює чи скасовує норми права, носить
загальний чи локальний характер та
застосовується неодноразово. Що ж до
актів ненормативного характеру
(індивідуальних актів), то вони
породжують права і обов'язки тільки у
того суб'єкта (чи визначеного ними
певного кола суб'єктів), якому вони
адресовані.

З урахуванням викладеного вище,
оскаржуваний висновок про вартість
об'єкта оцінки, який проведений
суб'єктом оціночної діяльності не є
нормативним правовим актом, оскільки
він не встановлює, не змінює і не
скасовує норми права та неодноразово
не застосовується; не є актом
ненормативного характеру
(індивідуальним актом), оскільки він не
породжує права і обов'язки позивача та
йому не адресований.

Аналіз положень Закону України "Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» (ст. ст. 3, 12) свідчить про те, що
висновок експерта по своїй суті є лише
результатом практичної діяльності
фахівця - оцінювача з визначених питань
та не є актом державного чи іншого
органу.

Частиною 4 ст. 58 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
право сторін виконавчого провадження
оскаржити до суду здійснену державним
виконавцем оцінку арештованого майна.

Відповідна скарга має розглядатись на
підставі та в порядку передбаченому ст.
383 ЦПК України, яка зазначає, що
учасники виконавчого провадження та
особи, які залучаються до проведення
виконавчих дій, мають право звернутися
до суду із скаргою, якщо вважають, що
рішенням, дією або бездіяльністю
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення, ухваленого відповідно до
цього Кодексу, порушено їх права чи
свободи.

Судом встановлено, що постановою
державного виконавця Відділу ПВР УДВС
ГУЮ у м. Севастополі призначено
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання
ОСОБА_3 для участі у виконавчому
провадженні з примусового виконання
виконавчого листа № 2-435/11 виданого
13.08.2012 року Ленінським районним судом
міста Севастополя про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» заборгованості у розмірі 4297612,49
грн. Доручено експерту, суб'єкту
оціночної діяльності - суб'єкту
господарювання надати висновок, звіт
про оцінку майна (акт оцінки майна) з
питань: визначити ринкову вартість
об'єкта оцінки для примусового
виконання судового рішення та продажу
з відкритих торгів. Попереджено
експерта, суб'єкта оціночної
діяльності - суб'єкта господарювання що
за відмову або ухилення від дачі
висновку чи за дачу завідомо
неправдивого висновку він несе
відповідальність.

Звіт про незалежну оцінку майна -
торгового павільйону-бару
«ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, зроблений
вищевказаним оцінювачем 25.07.2013 р.

У зв'язку із запереченням боржника
проти результатів звіту, 13.08.2013 р.
заступником начальника Відділу ПВР
УДВС ГУЮ у м. Севастополі була винесена
постанова про рецензування звіту,
рецензентом призначено ПП «Тарки-Тау».

21.08.2013 року було проведено рецензію, в
якій зазначено, що звіт в цілому
правильний. Як вбачається з документів,
що містяться у справі, копія
рецензування звіту про незалежну
оцінку вартості майна від 25.07.2013 р. була
направлена поштою на адресу ОСОБА_2 та
була отримана ним 05.09.2013 року.

Частиною третьою ст. 58 Закону України
«Про виконавче провадження»
встановлено, що сторона вважається
ознайомленою з результатами
визначення вартості чи оцінки
арештованого майна, якщо їй надіслано
повідомлення про результати
визначення вартості чи оцінки майна
рекомендованим листом за адресою,
зазначеною у виконавчому документі,
або за місцем фактичного проживання чи
перебування такої сторони, достовірно
встановленим державним виконавцем.

Згідно п.п. 4.3.5 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
зареєстрованої в Міністерстві юстиції
України 02 квітня 2012 року, строк
чинності звіту про оцінку майна у
виконавчому провадженні становить
шість місяців з дати його складання.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ст.
58 ч. 5 Закону України «Про виконавче
провадження» і п. 22 Постанови Кабінету
Міністрів України від 10.12.2003 р. № 1891
«Про затвердження методики оцінки
майна», які передбачають шестимісячний
строк дії актів оцінки майна від дати
їх затвердження, суд вважає, що скарга
на проведення оцінки, строк якої сплив,
задоволенню не підлягає.

Окрім вказаного, суд зазначає, що
скаржником пропущений десятиденний
строк для звернення зі скаргою до суду,
оскільки як зазначалось вище, ОСОБА_2
копія рецензування звіту була отримана
05.09.2013 р., тобто скарга повинна була бути
подана не пізніше 15.09.2013 р., проте,
наявна скарга подана у жовтні 2013 року.

Щодо посилання скаржника на те, що
звернення стягнення на майно може бути
здійснено лише за відповідним рішенням
про звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд не приймає до уваги,
оскільки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» є
іпотекодержателем вищевказаного
майна, та згідно ст. 16 ЦК України вправі
самостійно обирати спосіб захисту
порушеного права.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що
дії державного виконавця, проведені в
межах виконання відкритого
виконавчого провадження по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 2-435/11 виданого 13.08.2012 року
Ленінським районним судом міста
Севастополя про стягнення з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
заборгованості у розмірі 4 297 612,49 грн.,
законні та підстав для визнання їх
неправомірними судом не встановлено,
тому в скарзі слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 205, 383, 387 ЦПК України,
суд,

УХВАЛИВ:

В задоволені скарги - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення, або в
порядку ч. 2 ст. 294 ЦПК України.

Суддя - підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Ленінського районного

суду м. Севастополя
К.В. Кукурекін