Єдиний унікальний номер 235/4198/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1346/2014
Єдиний унікальний номер 235/4198/13-ц
Номер провадження 22ц/775/1346/14
головуючий в I інстанції Корнєєва І.В.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
_____________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем У К Р А Ї Н И

07 лютого 2014 року апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого судді
Никифоряка Л.П.

Суддів
Супрун М.Ю., Жарової Ю.І.

при секретарі судового засідання
Руденко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення неустойки за прострочення
сплати аліментів, у якій подано
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Красноармійського міськрайонного суду
Донецької області від 24 грудня 2013 року,
-

В С Т А Н О В И В:

19 липня 2013 року ОСОБА_1 звернулася в суд
з позовом до ОСОБА_2 в якому просила
стягнути з останнього неустойку за
прострочення сплати аліментів за
період з 03 березня 2008 року по 07 лютого
2013 року в сумі 455720,21 грн., вказуючи, що з
його вини виникла заборгованість.

29 листопада 2013 року ОСОБА_1 подала до
суду уточнення до позовної заяви та
просила стягнути з відповідача на її
користь неустойку за прострочення
виплати аліментів за період з 03 березня
2008 року по 20 листопада 2013 року в розмірі
150894,88 грн.

Рішенням Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 24 грудня 2013 року позов задоволено
частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення
сплати аліментів на утримання сина
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за період з 03
березня 2008 року по жовтень 2013 року
включно в розмірі 17260,97 грн., також
стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 229,40 грн.

З рішенням суду не погодилася позивач,
в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила
рішення скасувати та ухвалити нове
яким задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі, стверджувала, що судом
першої інстанції не повно з'ясовані
обставини, що мають значення для
справи, оскільки суд не врахував того,
що заборгованість виникла з вини
відповідача, про що свідчить вирок
суду, відповідно до якого ОСОБА_2 було
визнано винним у скоєнні злочину
передбаченого ч.1 ст. 164 КК України,
також вказувала, що відповідач
працював і мав змогу сплачувати
аліменти, також суд прийняв до уваги, що
у відповідача є діти він іншого шлюбу,
які перебувають на його утриманні, але
дитина не повинна страждати за те, що
відповідач має інших дітей, та судом
невірно визначено розмір
заборгованості.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, пояснення
відповідача, дослідивши матеріали
справи та перевіривши наведені у
скарзі доводи, апеляційний суд вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити за
наступних підстав.

Рішенням суду встановлено, що згідно
рішення Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 24 березня 2008 року з відповідача
ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі ? частини всіх видів доходів
щомісячно, але не менш ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 03 березня 2008 року до його
повноліття, згідно довідки відділу
державної виконавчої служби
Красноармійського міськрайонного
управління юстиції /надалі ВДВС/ від 19
грудня 2013 року №1-1513 за період з 03
березня 2008 року по 30 листопада 2013 року
заборгованість відповідача ОСОБА_2
перед позивачем з урахуванням
сплачених сум по аліментам складає
17623,97 грн., однак з огляду на те, що
аліменти сплачувались не у повному
обсязі виникла заборгованість,
відповідно до розрахунку ВДВС, який
сторонами не оспорювався, та виходячи з
того, що платник аліментів був
працездатний та сплачував аліменти
частково, суд дійшов висновку про
наявність вини відповідача в недоплаті
аліментів, та про право одержувача
аліментів на стягнення неустойки, яку
суд вірно визначив з урахуванням
сплачених боржником сум у розмірі 141064,41
грн. та зменшив до 17260,00 грн. з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення відповідно до
положень статті 303 ЦПК України в межах
доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд визнає, що суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи та визначив матеріальні норми,
якими регулюються спірні
правовідносини.

Задовольняючи позов, суд керувався
статтею 196 Сімейного кодексу України
/надалі СК України/ та виходив із того,
що при виникненні заборгованості з
вини особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Тобто, виходячи із змісту наведеної
норми, суд дійшов обґрунтованого
висновку про те, що передбачена ст. 196 СК
України відповідальність у виді сплати
неустойки (пені) за прострочення сплати
аліментів настає за наявності вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду.

Та на платника аліментів не можна
покладати таку відповідальність, якщо
заборгованість утворилася з
незалежних від нього причин, зокрема у
зв'язку з несвоєчасною виплатою
заробітної плати, затримкою або
неправильним перерахуванням аліментів
банками. В інших випадках стягується
неустойка за весь час прострочення
сплати аліментів.

Та при цьому, суд першої інстанції
врахував, що по виконавчому листу № 2-1463
від 24 березня 2008 року виданому на
підставі рішення Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області,
відкрито виконавче провадження, що
підтверджено належними письмовими
доказами.

Разом з тим, вирішуючи спір, судом
першої інстанції повно встановлені
обставини, щодо обізнаності платника
аліментів про те, що мається
заборгованість по сплаті аліментів,
оскільки частково сплачував аліменти.

Отже встановлені обставини давали
підстави для висновку про існування
вини боржника відповідача у справі
ОСОБА_2 у тому, що виникла
заборгованість.

Згідно положень Сімейного кодексу
України аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісячно,
тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу
України пеня нараховується не на всю
суму заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому не
проводилось стягнення аліментів, та
судом здійснено розрахунок пені з
урахуванням наведених норм, чого
сторони не оспорювали, та що з огляду на
межі розгляду справи апеляційним
судом, не може бути предметом перевірки
в апеляційному суді.

У той же час, аналізуючи встановлені
обставини та зібрані у справі докази,
колегія суддів приходить до висновку,
що при визначенні розміру
заборгованості по сплаті аліментів суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
із наданих відділом державної
виконавчої служби Красноармійського
міськрайонного управління юстиції
розрахунків /а.с.12, 47-48, 59-60, 113/, які
фактично боржником у передбаченому
чинним законодавством порядку
неоспорено, також не спростовано
належними та допустимими доказами.

Та, при визначені розміру пені судом
враховано матеріальне становище
платника аліментів, його сімейне
становище, його зайнятість, стан
здоров'я та фінансове становище.

В пункті 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року N 3 "Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів"
окрім іншого передбачено, що суд може
зменшити розмір неустойки з
урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, позивач не навела інших
обставин на які вона посилалася як на
підставу своїх заперечень, та які не
були предметом розгляду в суді першої
інстанції, з огляду на що, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду і встановлених обставин
справи, та за таких підстав відповідно
до положень статті 308 ЦПК України,
колегія апеляційного суду вважає за
необхідне відхилити апеляційну скаргу,
а рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського
міськрайонного суду Донецької області
від 24 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Судді: