Справа № 369/9092/13-ц Головуючий у І
інстанції Волчок А.Я.Провадження №
22-ц/780/2701/14 Доповідач у 2 інстанції
АнтоненкоКатегорія 40
РІШЕННЯ

Іменем України

29 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді - Антоненко В.І.,

суддів: Касьяненко Л.І., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Ромашини І.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 03 березня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в
інтересах малолітньої ОСОБА_3,
управління Державної міграційної
служби України Києво-Святошинського
районного відділу головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Київській області про
позбавлення права користування
житловим приміщенням, усунення
перешкод в користуванні власністю та
зняття з реєстрації, та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 в своїх інтересах та
інтересах малолітньої ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах
дітей Києво-святошинської районної
державної адміністрації, про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком шляхом вселення.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення осіб, які
беруть участь у справі, перевіривши
матеріали справи та доводи скарги,
колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 в інтересах
малолітньої ОСОБА_3, управління
Державної міграційної служби України
Києво-Святошинського районного
відділу головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Київській області про позбавлення
права користування житловим
приміщенням, усунення перешкод в
користуванні власністю та зняття з
реєстрації, посилаючись на те, що йому
на праві власності належить житловий
будинок АДРЕСА_2. У серпні 2010 року між
позивачем та ОСОБА_2 було зареєстровано
шлюб та з того часу остання оселилася у
вказаному будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у
них народилася донька ОСОБА_3, яку було
зареєстровано у будинку позивача
ОСОБА_1 12 лютого 2013 року шлюб між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва було розірвано.
01 лютого 2013 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір про
сплату аліментів на малолітню дитину
ОСОБА_3, а також вони дійшли згоди щодо
місця проживання їх доньки, а саме: що
дитина разом з відповідачем переїде на
постійне місце проживання до квартири,
що належить на праві власності ОСОБА_2 У
зв'язку з викладеним позивач просив
позбавити малолітню ОСОБА_3 права
користування житловим приміщенням в
його будинку, зобов'язати відповідача
не чинити йому перешкод у користуванні
власністю та зобов'язати управління
Державної міграційної служби України
Києво-Святошинського районного
відділу головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Київській області зняти ОСОБА_3 з
реєстраційного обліку в будинку
АДРЕСА_2.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
ОСОБА_3 звернулася до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1, третя
особа - Служба у справах дітей
Києво-святошинської районної
державної адміністрації, про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком шляхом вселення, посилаючись
на те, що з 14 серпня 2010 року по 12 лютого
2013 року вона з ОСОБА_1 перебували у
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони
мають доньку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яку
ОСОБА_1 зареєстрував у належному йому
на праві власності спірному будинку. За
домовленістю між сторонами ОСОБА_2
разом з малолітньою донькою залишилися
проживати в спірному будинку. ОСОБА_2 на
праві спільної часткової власності
належить частина квартири загальною
площею 38,0 кв.м, житловою - 19,10 кв. м
АДРЕСА_1, у якій проживає її батько
пенсійного віку. Після розлучення
сторін ОСОБА_1 дозволив їй разом з їх
донькою проживати у спірному будинку,
однак з травня 2013 року позивач почав
вимагати, щоб вони залишили його
будинок. У червні 2013 року ОСОБА_2 з
малолітньою донькою ОСОБА_3 переїхали
до орендованої ОСОБА_1 квартири, однак
згодом він припинив виплачувати
орендну плату та назад до спірного
будинку її з донькою не впустив. У
зв'язку з викладеним ОСОБА_2 з
урахуванням уточнених зустрічних
позовних вимог просила вселити її
разом з малолітньою донькою у житловий
будинок АДРЕСА_2.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 03
березня 2014 року у задоволенні
первісного позову відмовлено, а
зустрічний позов задоволено. Вселено
ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою -
ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 до будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2.
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати повністю рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким первісний позов задовольнити, а у
задоволенні зустрічного позову
відмовити, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 на
праві приватної власності належить
житловий будинок АДРЕСА_2 (а. с. 13-14). З 14
серпня 2010 року по 12 лютого 2013 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі (а. с. 8-9). Від шлюбу вони мають
доньку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7). З 13
квітня 2011 року ОСОБА_3 зареєстрована у
спірному будинку (а. с. 5). У травні 2013
року ОСОБА_2, забравши малолітню доньку,
залишила спірний будинок, виїхавши
проживати до своєї квартири в м.
Києві (а. с. 6). 01 лютого 2013 року між
колишнім подружжям було укладено
договір між батьками про сплату
аліментів на дитину, відповідно до
якого їх донька після припинення шлюбу
залишиться проживати разом з матір'ю (а.
с. 11-12).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні первісного позову та
задоволенні зустрічного позову суд
виходив з положень ст. ст. 15-16, 405 ЦК
України, ст. ст. 64, 156 ЖК України, ст. 59 СК
України, ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства», та прийшов до
висновку, що відсутні правові підстави
для задоволення первісних позовних
вимог, оскільки ОСОБА_1 не надано
належних та допустимих доказів, а
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2
відповідають вимогам законодавства та
підлягають судовому захисту.

Проте з таким висновком суду повністю
погодитись не можна, оскільки він
суперечить вимогам закону та
обставинам справи.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України
та ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, що проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом нарівні з його власником, , якщо
при їх вселенні не було іншої угоди про
порядок користування цим жилим
приміщенням.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї
власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

По справі встановлено, що малолітня
ОСОБА_3 не проживає у спірному будинку з
травня 2013 року. Отже до дня
пред»явлення позову про позбавлення її
права користування спірним жилим
приміщенням (вересень 2013 року) минуло
менше року. За таких обставин суд
першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення первісного позову.

Ухвалюючи рішення про задоволення
зустрічного позову, суд не врахував, що
ОСОБА_2 не набула права користування
спірним жилим приміщенням у будинку
позивача, оскільки після реєстрації
шлюбу з позивачем вона не була
зареєстрована у його будинку, а
залишалась зареєстрованою та
зберігала за собою право користування
жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1,
9/10 часток якої належать їй на праві
власності (а.с. 38, 46).

За таких обставин у суду відсутні
правові підстави для задоволення
зустрічного позову про вселення ОСОБА_2
у будинок позивача.

Малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не може
бути самостійно вселена у жилий
будинок позивача, враховуючи її вік та
угоду батьків щодо місця проживання
дитини з матір»ю (а.с. 11-12), а також
враховуючи межі позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 03
березня 2014 року в частині задоволення
зустрічних позовних вимог скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 в своїх інтересах та інтересах
малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя
особа - Служба у справах дітей
Києво-святошинської районної
державної адміністрації, про усунення
перешкод в користуванні житловим
будинком шляхом вселення - відмовити.

У решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: