Справа № 139/154/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
Мурованокуриловецький районний суд
Вінницької області в складі:
головуючої - судді Тучинської Н.В.,
секретаря Хонькович Л.І.,

з участю: представника позивача
ОСОБА_1 та представника відповідача -
Морованокуриловецької селищної ради -
Давидова Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт Муровані Кирилівці
справу за позовом ОСОБА_3 до
Мурованокуриловецької селищної ради
про стягнення матеріальної та
моральної шкоди, завданої
протиправними діями та рішенням,

в с т а н
о в и в:

Рішенням 34 сесії 6 скликання
Мурованокуриловецької селищної ради №
657 від 03 жовтня 2013 року ОСОБА_3
відмовлено у наданні дозволу на
приватизацію квартири АДРЕСА_1 шляхом
безоплатної передачі її у власність.
Вказані дії селищної ради ОСОБА_3
оскаржила до суду. Постановою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року дії Мурованокуриловецької
селищної ради Вінницької області,
пов'язані із розглядом заяви ОСОБА_3
щодо приватизації квартири від 09
квітня 2013 року визнано протиправними, а
також визнано протиправним і скасовано
Рішення 34 сесії 6 скликання
Мурованокуриловецької селищної ради №
657 від 03 жовтня 2013 року.

В результаті протиправних дій селищної
ради та її рішення, ОСОБА_3 було
спричинено матеріальну та моральну
шкоду, що виражаються у нервових
зривах, що потребували лікування,
психологічному шоку, переживаннях з
приводу незаконності дій та рішень,
нехтуванні конституційного права на
придбання житла, порушенні звичних
життєвих стосунків та ритму життя.

На відшкодування шкоди позивач
просить стягнути з
Мурованокуриловецької селищної ради
на її користь 2072 гривні 60 копійок
матеріальної шкоди і таку ж суму
моральної шкоди.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_3
підтримав у заявленому розмірі.
Зокрема, ОСОБА_1 зазначив, що, оскільки
заява ОСОБА_3 щодо приватизації
квартири розглядалась відповідачем на
пленарних сесіях селищної ради тричі
поспіль, на двох з яких рішення по заяві
прийнято не було, а на останній
прийнято незаконне рішення, у позивача
стався нервовий зрив, після якого вона
перебувала на амбулаторному лікуванні
із діагнозом вегето-судинна дистонія
по гіпертонічному типу з 05.08.2013 року по
08.08.2013 року. За рекомендаціями
знайомого лікаря, ОСОБА_3 безпосередньо
після розгляду її заяв на пленарних
засіданнях сесій селищної ради 31 липня
та 03 жовтня 2013 року вимушена була
приймати заспокійливі ліки та
відновлювати свій емоційний стан.
Матеріальні витрати на лікування
стверджуються записами у картці
амбулаторного хворого та накладними на
закупівлю ліків. Моральну шкоду
(психологічний шок, переживання з
приводу незаконності дій та рішень,
нехтування відповідачем
конституційного права на придбання
житла, порушення звичних життєвих
стосунків та ритму життя) позивач
оцінює в розмірі матеріальної шкоди.

Відповідач - представник
Мурованокуриловецької селищної ради
позов не визнав та суду пояснив:
Позивач не довела про наявність
причинного зв'язку між моральною
шкодою та діями чи рішенням селищної
ради. Зокрема, доказами на ствердження
наявності моральної шкоди мали б бути
медичні довідки про виникнення
захворювання чи інше погіршення стану
здоров'я у зв'язку з хвилюванням,
спричиненими посяганнями на права
потерпілого, висновки лікарів чи
медичних комісій про ступінь втрати
працездатності. У цих документах мало б
бути зазначено, коли виникло
захворювання та внаслідок чого, чи
могло воно стати наслідком психічних
переживань через порушення
конкретного права, мало місце
погіршення загального стану чи
загострення хронічної хвороби, тощо.
Крім того, вважає, що матеріальна шкода
також не доведена, оскільки відсутні
лікарські рецепти для лікування
хвороби. Просить у позові відмовити.

Розглянувши справу у судовому
засіданні, заслухавши пояснення осіб,
які брали участь у справі, дослідивши
та оцінивши наявні у матеріалах справи
докази, суд прийшов до висновку, що
позовні вимоги підлягають до
часткового задоволення.

Частина 1 ст. 15 ЦК України закріплює
право кожної особи на захист свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу. Одним із способів
такого захисту є відшкодування
майнової шкоди та моральної
(немайнової) шкоди, що гарантується в
першу чергу Конституцією України, а
також Цивільним кодексом і
відповідними законами України.

Однією із загальних конституційних
засад є відповідальність держави перед
людиною (ст. 3 Конституції України), яка
ґрунтується на загальновизнаних
нормах і принципах міжнародного права,
зокрема, на тих, що втілені в Декларації
основних принципів правосуддя для
жертв злочинів і зловживання владою.

Загально конституційні засади
відносин між державою та громадянином,
зокрема щодо відповідальності держави,
втілено в конституційні та
цивільно-правові норми.

Стаття 56 Конституції України
передбачає право кожного на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

09 квітня 2013 року позивач ОСОБА_3 подала
заяву до Мурованокуриловецької
селищної ради про надання дозволу на
приватизацію квартири АДРЕСА_1 в якій
вона із сім'єю проживає майже сім
років, шляхом безоплатної передачі її
у власність (а.с. 6).

Як слідує із поданих відповідачем
матеріалів розгляду такої заяви
позивача, вперше її заява слухалася на
32 сесії 6 скликання
Мурованокуриловецької селищної ради 20
червня 2013 року (а.с. 31). Тоді рішення з
питання приватизації квартири не було
вирішено, а ОСОБА_3 просила перенести
розгляд заяви на наступну сесію.

На черговій, 33 сесії, 31 липня 2013 року
рішення за заявою ОСОБА_3 про
приватизацію квартири знову не було
прийнято через недостатність голосів
(а.с. 32-33).

03 жовтня 2013 року рішенням 34 сесії 6
скликання Мурованокуриловецької
селищної ради № 675 ОСОБА_3 відмовлено у
наданні дозволу на приватизацію
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 34-35).

Не погоджуючись із таким Рішенням,
ОСОБА_3 звернулась до суду з
відповідним адміністративним позовом.
07 листопада 2013 року постановою
Мурованокуриловецького районного суду
Вінницької області ОСОБА_3 відмовлено
в задоволенні адміністративного
позову до Мурованокуриловецької
селищної ради.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року (а.с. 7-8) апеляційну скаргу ОСОБА_3
задоволено частково, постанову
Мурованокуриловецького районного суду
Вінницької області від 07 листопада 2013
року скасовано, прийнято нову
постанову, якою визнано протиправними
дії Мурованокуриловецької селищної
ради Вінницької області, пов'язані з
розглядом заяви ОСОБА_3 щодо
приватизації квартири АДРЕСА_1 від 09
квітня 2013 року, а також визнано
протиправним та скасовано рішення 34
сесії 6 скликання
Мурованокуриловецької селищної ради №
675 від 03 жовтня 2013 року про відмову
ОСОБА_3 у приватизації квартири. На
підставі ч. 5 ст. 254 КАС України,
постанова суду апеляційної інстанції
за наслідками перегляду набирає
законної сили з моменту проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»,
судові рішення, що набрали законної
сили, є обов'язковими до виконання
усіма органами державної влади,
органами місцевого самоврядування, їх
посадовими та службовими особами,
фізичними і юридичними особами та їх
об'єднаннями на всій території України.
Обов'язковість урахування
(преюдиційність) судових рішень для
інших судів визначається
процесуальним законом.

Обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст.
61 ЦПК України).

Таким чином, в цьому судовому засіданні
не підлягає встановленню факт
незаконності дій та Рішення 34 сесії 6
скликання Мурованокуриловецької
селищної ради № 675 від 03 жовтня 2013 року.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України
передбачено, що майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала. А
частиною 1 ст. 1167 цього Кодексу
передбачено відшкодування моральної
шкоди, завданої фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, особою, яка її
завдала, за наявності її вини, крім
випадків, встановлених частиною другою
цієї статті.

Стаття 1173 ЦК України приписує, що шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування при здійсненні ними
своїх повноважень, відшкодовується
державою, Автономною Республікою Крим
або органом місцевого самоврядування
незалежно від вини цих органів.

Органи та посадові особи місцевого
самоврядування несуть
відповідальність за свою діяльність
перед територіальною громадою,
державою, юридичними і фізичними
особами. Підстави, види і порядок
відповідальності органів та посадових
осіб місцевого самоврядування
визначаються Конституцією України, цим
та іншими законами(ст. 74 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні»).

Із пояснень представника позивача у
судовому засіданні слідує, що у
результаті протиправних дій
відповідача та його рішення ОСОБА_3
спричинено матеріальну та моральну
шкоду. Зокрема, в результаті
безпідставної та незаконної тяганини
під час розгляду заяви позивача, а
також незаконного рішення по цій заяві,
у ОСОБА_3 стався нервовий зрив, в
результаті чого остання перебувала на
амбулаторному лікуванні з діагнозом
вегето-судинна дистонія по
гіпертонічному типу з 05 по 08 серпня 2013
року (а.с. 9-10).

Особа, якій завдано збитків у
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування.
Збитками, зокрема, є витрати, які особа
зробила для відновлення свого
порушеного права (ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК
України).

Із пояснень представника позивача в
судовому засіданні, а також оголошених
ним в судовому засіданні пояснень
позивача ОСОБА_3 (а.с. 29) слідує, що після
сесії селищної ради 31 липня 2013 року,
коли рішення за заявою про
приватизацію квартири не було прийнято
(а.с. 32-33), ОСОБА_3 настільки погано
почала себе почувати, що вимушена була
звернутися до знайомого лікаря, який
порадив медичні препарати ноофен та
афобазол. На ці ліки позивач витратила
225 гривень 50 копійок, що
підтверджується накладною № 24 від
31.07.2013 року СПД ОСОБА_4 (а.с. 9). Протягом
п'яти днів лікування такими медичними
препаратами, самопочуття позивача не
покращувалося, а тому вона звернулася
за офіційною медичною допомогою. Такий
факт, зокрема, стверджується випискою
з медичної карти амбулаторного хворого
(а.с. 9). А також оглянутою в судовому
засіданні медичною картою
амбулаторного хворого від 05.08.2013 року.
Із цих документів слідує, що
амбулаторно ОСОБА_3 лікувалася із 05 по
08.08.2013 року включно з діагнозом
вегето-судинна дистонія по
гіпертонічному типу, і лікарем їй було
призначено медпрепарати, які вона
придбала згідно накладної № 26 від
05.08.2013 року у СПД ОСОБА_4 (а.с. 10) на
загальну суму 1130 гривень 95 копійок.

Наступне погіршення стану здоров'я у
позивача сталося 03 жовтня 2013 року після
прийняття 34 сесією 6 скликання
Мурованокуриловецької селищної ради
рішення про відмову в наданні дозволу
на приватизацію житлової квартири
АДРЕСА_1 (а.с. 34, 35). Як пояснив суду
представник позивача, цього разу
ОСОБА_3 до лікаря не зверталася, а
придбала і приймала ліки, які їй раніше
було призначено лікарем Шаргородської
ЦРЛ Гавришенко О.О., на що витратила
згідно накладної № 33 від 04.10.2013 року
СПД ОСОБА_4 (а.с. 10) 716 гривень 15 копійок.

Таким чином, всього на відновлення
стану здоров'я, погіршеного
незаконними діями та Рішенням
відповідача ОСОБА_3 витратила 2072 гривні
60 копійок.

На підставі викладеного, суд вважає
необґрунтованими та спростованими
оглянутою в судовому засіданні картою
амбулаторного хворого ОСОБА_3 від 05
серпня 2013 року і накладними,
заперечення представника відповідача
про те, що матеріальна шкода позивачем
недоведена через відсутність рецептів
лікаря, довідок або рахунків про їх
вартість.

Суд також вважає необґрунтованими
заперечення представника відповідача
про те, що позивачем не доведено
причинного зв'язку між діями та
Рішенням селищної ради і моральною
шкодою, що є обов'язковою умовою для
стягнення з винної особи такої шкоди.

Як роз'яснив Пленум Верхового Суду
України в п. 3 постанови № 4 від 31.03.1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», і як слідує із положень ч. 2 ст. 23
ЦК України, під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями бездіяльністю інших
осіб. Відповідно до чинного
законодавства моральна шкода може
полягати, зокрема: у приниженні честі,
гідності, престижу або ділової
репутації, моральних переживаннях у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, у
порушенні права власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

З позовної заяви, пояснень
представника позивача в судовому
засіданні, виступу у судових дебатах
(а.с. 36) слідує, що завдана відповідачем
ОСОБА_3 моральна шкода полягає у
спричиненні тяжкого психологічного
шоку у момент, коли вона дізналась про
безпідставне та незаконне неприйняття
рішення за заявою та про незаконне
рішення про відмову у задоволенні її
заяви щодо приватизації квартири; у
переживаннях з приводу розуміння
цілковитої незаконності дій та рішення
відповідача; у нехтуванні відповідачем
її конституційними правами на
придбання житла; у порушенні звичних
життєвих стосунків та ритму життя
(хвороба та лікування з 05 по 08.08.2013 року,
у зв'язку з чим не ходила на роботу, не
могла займатися особистими справами,
спілкуватися з друзями і т.п.); у
використанні відповідачем свого
домінуючого положення, що призвело до
вчинення ним протиправних дій, які
останній дозволив собі здійснювати з
метою затягнути розгляд заяви позивача
та прийняття в кінцевому результаті
протиправного рішення.

Як визначено у ч. 1 ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" № 4 від
31.03.1995р. (з наступними змінами),
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

У даній конкретній справі
протиправність дій та Рішення
відповідача не підлягає доказуванню на
підставі ч. 2 ст. 61 ЦК України у зв'язку з
наявністю судового рішення, яке
набрало чинності, про встановлення
такого факту (а.с. 7-8).

Наявність моральної шкоди повністю
доведена позивачем та її представником
у судовому засіданні медичною карткою
амбулаторного хворого, поясненнями
самого представника ОСОБА_1 як очевидця
психологічного стану позивача після
дій та Рішення Мурованокуриловецької
селищної ради.

Причинний зв'язок між діями та Рішенням
відповідача і моральною шкодою,
заподіяною позивачу, встановлено в
судовому засіданні на підставі оцінки
доказів в їх сукупності. Зокрема,
погіршення самопочуття позивача і її
потреба у прийомі медичних препаратів
співпадає із датами розгляду її заяви
про надання дозволу на приватизацію
квартири на чергових сесіях
Мурованокуриловецької селищної ради.

Виходячи з положень ст. 1173 ЦК України,
шкода, завдана фізичні особі органом
місцевого самоврядування незаконними
рішеннями чи дією, відшкодовується
незалежно від вини цього органу.

З урахуванням того, що в результаті
протиправних дій і Рішення
Мурованокуриловецької селищної ради
порушені права ОСОБА_3 на прийняття
законного рішення щодо її заяви про
надання дозволу на приватизацію
квартири, враховуючи характер та обсяг
психологічних страждань, їх
тривалість, а також можливість
відновлення немайнових втрат, виходячи
із принципу розумності і
справедливості, суд прийшов до
висновку, що вимога позивача про
відшкодування 2072 гривень 60 копійок
моральної шкоди підлягає до часткового
задоволення. Зокрема, достатнім,
розумним і справедливим, аби
компенсувати моральну шкоду в даному
конкретному випадку, суд вважає розмір
500 гривень.

Таким чином, суд прийшов до
переконання, що позивачем належними і
допустимими доказами доведено ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх позовних вимог, а
відповідач, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК
України, не довів свої заперечення
проти позову ОСОБА_3, крім того, ці
заперечення спростовані доказами
позивача.

Враховуючи положення ст. 56 Конституції
України, ст. 1173 ЦК України, ч. 1 ст. 77
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», шкода,
заподіяна юридичним і фізичним особам
в результаті неправомірних рішень, дій
або бездіяльності органів місцевого
самоврядування, відшкодовується
органом місцевого самоврядування за
рахунок коштів місцевого бюджету.

Стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» за подання
до суду позовної заяви майнового
характеру, позивач сплачує 1 відсоток
ціни позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

При зверненні до суду з цим позовом
позивачем було сплачено 243 гривні 60
копійок судового збору (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 3, 56 Конституції
України, ст.ст. 15, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1173 ЦК
України, ст.ст. 74, 77 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року, ч.
2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», ст. ст. 3, 10, 57, 60, ч. 3 ст. 61,
ст.ст. 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до Мурованокуриловецької
селищної ради про стягнення
матеріальної та моральної шкоди
завданої протиправними діями та
рішенням - задовольнити частково.

Стягнути з Мурованокуриловецької
селищної ради Вінницької області на
користь ОСОБА_3 (паспорт НОМЕР_2, виданий
Шаргородським РВ УМВС України у
Вінницькій області 04 листопада 2002 року,
ід. № НОМЕР_1) шкоду, завдану
протиправними діями та рішенням, в
розмірі: 2072 (дві тисячі сімдесят дві)
гривні 60 копійок матеріальної шкоди, та
500 (п'ятсот) гривень моральної шкоди, а
також судові витрати у сумі 243 (двісті
сорок три) гривні 60 копійок, а всього 2816
(дві тисячі вісімсот шістнадцять
гривень) 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено сторонами
в апеляційному порядку до апеляційного
суду Вінницької області через
Мурованокуриловецький районний суд
шляхом подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя: ____________________