Справа №- 271464613-ц 22714914
Р І Ш Е Н Н Я

ІМ'ЯМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014року. Суд
Червоногвард1йського району міста
Макіївки

у складі:

Головуючого: судді
Кононихіної Н. Ю.

При секретарі: Кулініч
Н. О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в Місті Макіївці

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 « про визнання
договору дарування недійсним», де у
третій особі є приватний нотаріус
Макіївського нотаріального округу
ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась позивач ОСОБА_1
до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 « про визнання
договору дарування недійсним», де у
третій особі є приватний нотаріус
Макіївського нотаріального округу
ОСОБА_4 З матеріалів позову
вбачається, що в провадженні
Червоногвардійського районного суду
м.Макіївки Донеці області знаходилася
цивільна справа №271/1844/13-ц, провадження
№2/271/967/13 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
«про стягнення суми грошового боргу за
договором позики з урахуванням
процентів», де позивач прохала
стягнути з відповідача 393363,53 гр.Разом
із позовною заявою з боку позивача до
суду була подана заява про
забезпечення позову, яка була
задоволена , 26.03.2013р.
Червоногвардійським райсудом м.
Макіївки винесена ухвала про
забезпечення позову та накладений
арешт на нерухоме майно відповідача ,
а саме : житловий будинок АДРЕСА_1.
Ухвала підлягала негайному виконанню
, тому суд негайно видав копію
ухвали відповідачу , а 27.03.2013р. данні
про арешт вказаного вище нерухомого
майна були внесені в Державний реєстр
прав на нерухоме майно (про реєстрацію
обтяження), номер запису про обтяження -
468545, державний реєстратор
Переяславська Олеся Олександрівна,
реєстраційна служба Макіївського
міського управління юстиції Донецької
області.

Але відповідач ОСОБА_2 з метою
уникнення відшкодування завданої
позивачу шкоди розпорядилася своїм
майном, яке знаходилося в неї у
власності , а саме 17.06.2013р. між ОСОБА_2
та її сином ОСОБА_3 був укладений
договір дарування , реєстраційний
номер 638 , посвідчений приватним
нотаріусом Макіївського нотаріального
округа - ОСОБА_4

Правочин був укладений ОСОБА_2 у
протизаконних цілях без наміру
передати право власності іншій особі,
але з метою приховати своє майно від
кредиторів.

Своїми неправомірними діями, нотаріус
ОСОБА_4, який посвідчив договір
дарування, зробив неможливим виконання
рішення суду про стягнення суми боргу
за договором позики (по справі
№271/1844/13-ц, провадження №2/271/967/13 ).

Тому позивач на підставі ст.. 203,215 ЦК
України прохає визнати спірний
договір дарування недійсним .

У судовому засіданні
позивач ОСОБА_1 підтримала заявлені
вимоги .

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 - позов
не визнала у повному обсязі та
пояснила , що

17.06.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
укладено договір дарування нерухомого
майна, посвідчений приватним
нотаріусом Макіївського нотаріального
округа - ОСОБА_4.

Позивачка у своїй заяві стверджує, що
вищезазначений правочин було укладено
ОСОБА_3 у протизаконних цілях, без
наміру передати право власності іншій
особі, з метою приховати своє майно від
кредиторів. Та при цьому ОСОБА_1 жодним
чином не доводить у чому саме є
«протизаконність дій» ОСОБА_2 Договір
дарування - встановлений законом вид
правочину, та його вчинення не є
протизаконним. Сам факт укладання
договору дарування посвідчує не тільки
намір та й саме передання власності
ОСОБА_2 іншій особі, а саме ОСОБА_3, який
є сином відповідачки, тому дарування є
цілком зрозумілим та розповсюдженим у
відносинах між батьками та дітьми.

Твердження Позивачки, що ОСОБА_2 мала
намір приховати,у тому числі, від неї
своє нерухоме майно є необгрунтованим
та не підтверджується жодними
доказами. 26.03.2013 р ОСОБА_1 подала до
Червоногвардійського районного суду
м.Макіївки позовну заяву про стягне
суми боргу за розпискою разом з заявою
про забезпечення позову. Ані про цю
заяву, ані про заходи забезпечення
позову на момент укладення договору
дарування ОСОБА_2 не знала, про
існування рішення про стягнення суми
боргу ОСОБА_2 дізналась тільки у липні
2013 року, тобто вже після здійснення
дарування, попереднє заочне рішення
суду було скасоване , справа
розглядалася спочатку , заходами
забезпечення позову ОСОБА_2 не
інтересувалася та не оспорювала в
апеляційному порядку ухвалу суду про
арешт її майна , тому що вже
розпорядилася ним . Таким чином,
твердження позивачки зазначені вище - є
не доведеними припущеннями ,у
задоволенні позову слід відмовити .
Суд також повинен зважити на те, що
майно ОСОБА_2 було арештоване згідно
ухвали суду, яка не набрала законної
сили .

У судовому засіданні представник
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_7 - позов
не визнала у повному обсязі та
надала пояснення, аналогічні
пояснень від імені ОСОБА_2

У судовому засіданні приватний
нотаріус Макіївського нотаріального
округу ОСОБА_4 , допитаний у якості
третьої особи без самостійних вимог -
позовні вимоги визнав у повному
обсязі та пояснив , що 17.06.2013 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір
дарування нерухомого майна,
посвідчений приватним нотаріусом
Макіївського нотаріального округа -
ОСОБА_4 ,за реєстром № 638 . Але
приватний нотаріус не знав , що на
момент укладення договору майно
даруючої особи ОСОБА_2 у вигляді
житлового будинку по АДРЕСА_1 - було
обяжено арештом згідно ухвали суду ,
що робило неможливим укладення
вказаного договору . Нотаріус через
комп*ютерну мережу заходив до
реестру обтяжень щодо майна ОСОБА_2,
але таких відомостей не було ним
витребувано. У судовому3 засіданні
нотаріус пояснив ці обставини не
досконалістю створених електронних
систем та реєстрів ,які на теперішній
час може незаконно відкривати
будь-яка обізнана з комп*ютерними
системами людина ,і навіть вносити
туди зміни . Тому сталося таке прикре
непорозуміння - справедливість
повинна торжествувати,а укладена
угода дарування - визнана недійсною .

Заслухавши у судовому засіданні
сторони , свідка ОСОБА_8, перевіривши
обставини справи в межах доводів
сторін, суд вважає, що позов підлягає
задоволенню з таких підстав :

Відповідно до пункту 7 Постанови №9
Пленуму Верховного Суду України від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Таким чином, законом встановлена
презумпція правомірності правочину і
він може бути визнаний судом недійсним
тільки з передбачених законом підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною(сторонами) вимог,
які встановлено статтею 203 ЦК України.

П.8 Пленуму визначає, що підстави,
передбачені ч.1 ст. 215 ЦК України, мають
бути встановлені саме на момент
вчинення правочину.

Стаття 203 ЦК України визначає, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства (ч.1 ст.203 ЦК
України), особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності ( ч. 2 ст. 203 ЦК
України), волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі (ч.3
ст.203 ЦК України), правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним
(ч.5 ст. 203 ЦК України), правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей (ч. 6 ст. 203 ЦК
України).

Судом встановлено, що 26.03.13 року року
ухвалою Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки
накладено арешт на житловий будинок
по АДРЕСА_1 27.03.13 року дані про
арешт вказаного вище нерухомого
майна був внесений в Державний
реєстр прав на нерухоме майно, номер
запису про обтяження - 468545 ,тобто
ухвала суду виконане негайно згідно
ст.. 153 ч.9 КПК України

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки від 29
липня 2013 року зобов*язано стягнути з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 393363 ,53 гр.
грн. боргу та судові витрати в розмірі
3555,71 гр.

Але 17.06.13 року року відповідач ОСОБА_2
приховавши від нотаріуса , що спірне
майно знаходиться під арештом,
вчинила правочин, договір дарування
спірного майна на сина ОСОБА_3 . У
судовому засіданні дані обставини
підтвердив свідок ОСОБА_8, який разом
з позивачем ОСОБА_1 неодноразово
приходив за місцем роботи ОСОБА_2 та
за місцем ї проживання вимагав
повернення зайнятих грошей ,а також
повідомляв про арешт будинку
відповідача ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 ., але
вона байдуже реагувала на дану
інформацію, вважаючи, що забезпечить
схоронність свого майна, подарувавши
його синові ,які незаконні дії і
виконала всупереч закон онові, бо з
моменту арешту майна не мала права
ним розпоряджатися .

У той же час приватний нотаріус
ОСОБА_4,який не був повідомлений про
арешт спірного майна , витребував
інформацію з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна про
податкові застави та інформацію щодо
обтяжень з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно,
Реєстру прав власності на нерухоме
майно , Державного реєстру іпотек , де
відомостей про обтяження майна
ОСОБА_2 щодо житлового будинку по
АДРЕСА_1 не знайшов . У судовому
засіданні приватний нотаріус ОСОБА_4
вказав, що за вказаних обставин він
неумисно порушив закон, повинен був
більш чітко виконувати закон та
перевірити дані про обтяження
спірного майна, з урахуванням
несправності корп*ютеру та неповних
даним самих реєстрів,які не чітко
відображаються в утехнічних
електронних програмах . Тому спірний
договір дарування повинен бути
визнаний судом недійсним , бо власник
будинку ОСОБА_1 не мала права ним
розпоряджатися не залежно від того -
знала вона про арешт майна чи не
була повідомлена про арешт свого
майна .

Як зазначено в договорі дарування
житлового будинку , посвідченого
приватним нотаріусом Макіївського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
- судового спору щодо цього майна
немає ,а експертна оцінка майна
складає 142087 гр.

Відповідач ОСОБА_1 скрила перед
нотаріусом той факт, що в провадженні
суду є позов ОСОБА_1 до неї про
стягнення суми боргу за договором
позики у зв*язку із чим її майно
було арештоване .

Ухвала Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки від 26.03.13
року про накладення арешту на будинок
по АДРЕСА_1 на момент укладення
договору дарування спірного майна була
чинною і підлягала до виконання
негайно з моменту ухвалення такого
рішення суду про арешт майна
відповідачки . А тому, посилання
відповідача ОСОБА_2 і її представника,
що оскільки, офіційно їй не було
повідомлено про накладення арешту на
майно, а договір дарування укладено з
дотриманням встановлених форм і
істотних умов, не може бути підставою
для відмови у задоволенні позовних
вимог, тому що на момент укладання
договору дарування ОСОБА_2 не мала
права розпоряджатися майном,відносно
якого було накладено арешт , тобто
обтяження майна згідно даних
Державного реєстра прав на нерухоме
майно .

Із представлених доказів ,а саме
показань свідка ОСОБА_8 - вбачається,
що укладений договір є фіктивний,
відповідач ОСОБА_2 переслідувала мету
уникнути претензій на її майно від
позивача ОСОБА_1

При таких обставинах, суд вважає, що
укладений договір дарування є
недійсним, а тому позовні вимоги є
законні та підлягають задоволенню.

На підставі вказаного та керуючись
ст.. 203,215 ,204 ЦК України ст.10,60,208,212-215 ,153
ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 « про
визнання договору дарування
недійсним», де у третій особі є
приватний нотаріус Макіївського
нотаріального округу ОСОБА_4 -
задовольнити ,

Визнати договір дарування будинку
по АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 17.06.13 року , по реєстру за № 638
, посвідчений приватним нотаріусом
Макіївського нотаріального округа -
ОСОБА_4 - недійсним .

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
солідарно на користь ОСОБА_1 114,71 гр.,а
також на користь держави судовий
збір у розмірі - 1305,30 гр.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя: