Єдиний унікальний номер 249/5073/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1709/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И

24 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Барсукової О.І., Канурної О.Д.

при
секретарі Хохулі М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області від 8 січня 2014 року,-

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення Шахтарського міськрайонного
суду Донецької області від 8 січня 2014
року, яким у задоволенні позовних вимог
ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, виселення відмовлено, - та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» у повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги
ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на
порушення норм матеріального та
процесуального права; апелянт вважає,
що з огляду на положення ст. ст. 11, 15, 16,
629, 1054, 526, 527, 530 ЦК України та враховуючи,
що відповідно до укладеного між
позивачем та відповідачем кредитного
договору відповідач отримав у
безготівковому порядку кредитні кошти,
відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором систематично
порушував - не повертав у встановлені
строк та порядку кошти та не сплачував
відсотки, комісію, а також інші витрати
згідно умов кредитного договору у
добровільному порядку, у зв'язку з чим
станом на 7 січня 2013 року
заборгованість відповідача за
договором становила 48160.83 грн., позовні
вимоги позивача є цілком правомірними;
кредитний договір, укладений між
позивачем та відповідачем не містить
жодного з дефектів його елементів та в
повній мірі відповідає законодавству
України, насамперед ЦК України (статті
1048-1052), так і Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»;
позивачем наданий беззаперечний доказ
порушення відповідачем умов договору -
розрахунок заборгованості і цей доказ
відповідачем не спростований жодним
належним доказом.

У судовому засіданні апеляційного
суду представник позивача підтримав
доводи апеляційної скарги, просив її
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні апеляційного суду
заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, вважаючи рішення
законним і обгрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено,
що 13 липня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ
«Приватбанк» укладено кредитний
договір №DOW0GK40000091, згідно умов якого
банк зобов'язався надати позичальнику
кредитні кошти шляхом: видачі готівки
через касу на строк з 13 липня 2007 року по
13 липня 2037 року включно у сумі 97500 грн.,
на споживчі цілі 75000 грн., а також на
сплату страхових платежів у розмірі 22500
грн. у випадках і в порядку,
передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного
договору зі сплатою за користування
кредитом відсотків у розмірі 1,34% на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом, винагороди за надання
фінансового інструменту, щомісяця в
період сплати у розмірі 0,20 % від суми
виданого кредиту, комісії за
дострокове погашення кредиту. Період
сплати вважати період з «08» по «13»
число кожного місяця. Позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 1176.93 грн. для
погашення заборгованості за кредитом,
яка складається із заборгованості за
кредитом, відсотків, винагороди,
комісії, а також інших витрат згідно з
умовами (п.7.1 договору). Для виконання
даного договору банк відкриває
позичальникові рахунок НОМЕР_1 для
зарахування коштів, спрямованих на
погашення заборгованості по кредиту,
процентів та іншим платежам (п.7.2
договору). При порушенні позичальником
будь-якого зобов'язання, в тому числі
щодо періоду сплати щомісячних
платежів, банк має право нараховувати,
а позичальник зобов'язується сплатити
банку пеню в розмірі 0,15% від суми
простроченого платежу, але не менше 1
гривні за кожний день прострочення (п.
4.1 договору).

В забезпечення виконання
зобов'язання позичальника за
кредитним договором 13 липня 2007 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено
договір іпотеки № 23DOW0, предметом якого
є будинок та земельна ділянка,
розташовані в АДРЕСА_1, які належать
ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Судом також встановлено, що позивач
своє зобов'язання в частині надання
відповідачу грошових коштів в сумі 75000
грн. виконав.

Відповідач виконує свої зобов'язання
за кредитним договором, здійснюючи з 8
серпня 2007 року щомісячні платежі по 1200
грн.

Дані щодо дати і сум оплати кредиту
згідно наданих представником
відповідача квитанцій позивачем не
оспорювалися і не спростовані.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення сторін, перевіривши доводи
апеляційної скарги і дослідивши
матеріали справи, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ч.1 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що у
відповідача станом на 9 серпня 2013 року
відсутня заборгованість по сплаті
кредиту перед позивачем, тобто
зобов'язання не порушені.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов»язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом між ЗАТ КБ
«Приватбанк» в особі Шахтарського
центрального відділення філії
«Донецьке регіональне управління» і
ОСОБА_1 13 липня 2007 року був укладений
кредитний договір, на підставі якого
відповідачу був наданий кредит в
розмірі 75000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 16.08% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 13 липня 2037 року.

Згідно п. 3 кредитного договору
(порядок розрахунків) кошти, отримані
від позичальника для погашення
заборгованості по кредиту, насамперед
направляються для відшкодування
відсотків банку згідно п.п. 2.2.9, 2.3.8
цього договору, далі пені згідно
розділу 4 цього договору, далі -
простроченої комісії, далі -
простроченої винагороди, далі -
прострочених відсотків, далі -
простроченої заборгованості за
кредитом; частина, що залишилася (у т.ч.
сума, надана позичальником понад суму
щомісячного платежу), направляється на
погашення заборгованості за кредитом
(якщо інше не передбачено п. 6.8), далі -
винагороди, далі - відсотків, далі -
кредиту.

Відповідно до п. 7.1 кредитного
договору погашення заборгованості за
цим договором здійснюється в
наступному порядку: щомісяця в період
сплати позичальник повинен надавати
банку кошти (щомісячний платіж) у сумі
1176.93 грн. для погашення заборгованості
за кредитним договором, що складається
із заборгованості по кредиту,
відсоткам, винагороди.

Погашення будь-яких інших платежів
із цієї суми не передбачено.

З матеріалів справи вбачається, що
на виконання умов договору
відповідачем щомісячно сплачувалось
по 1200 грн., що підтверджено наданими ним
квитанціями. Всі квитанції
проаналізовані судом першої інстанції
і їм дана належна оцінка.

Таким чином, розглядаючи справу, суд
першої інстанції повно, всебічно і
об'єктивно перевірив доводи і
заперечення сторін, встановленим
фактам і доказам дав вірну правову
оцінку, правильно визначив
правовідносини, які виникли між
сторонами і вірно застосував норми
матеріального права. Висновки суду
ґрунтуються на матеріалах справи та
відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, оскільки не
містять конкретних доказів щодо
невиконання відповідачем зобов'язань
по кредитному договору.

Рішення суду ухвалене з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування
немає.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1, 308 ч.1, 314 ч.1, 315
ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
від 8 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Судді: