Справа № 567/250/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Острозі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
Української сільської ради
Острозького району Рівненської
області про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування за законом, -

встановив:

до Острозького районного суду
звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з позовом
до Української сільської ради
Острозького району Рівненської
області про визнання за кожною з них в
порядку спадкування за законом права
приватної власності на 1/2 частку
садибного житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями, що
розташовані в АДРЕСА_1, мотивуючи тим,
що спірний житловий будинок відносився
до колгоспного двору та станом на 1991
рік в ньому проживали та були
зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Їх
частки як членів колгоспного двору у
вищевказаному садибному житловому
будинку були рівними та становили по 1/2
частці від цілого садибного житлового
будинку з господарсько-побутовими
будівлями за кожним. ОСОБА_1 після
смерті матері ОСОБА_6 належним чином
прийняла спадщину, в тому числі належну
їй ? частку спірного житлового будинку,
подавши до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини, на підставі
якої їй було видано свідоцтво про право
на спадщину за законом на частину
спадкового майна у вигляді грошових
заощаджень. ОСОБА_3 після смерті батька
ОСОБА_5 також належним чином прийняла
спадщину, про що подала нотаріусу
відповідну заяву. Позивачі в
обґрунтування заявлених позовних
вимог зазначають, що за відсутності
передбаченого чинним законодавством
правовстановлюючого документа на
спірний житловий будинок позбавлені
можливості в позасудовому
(нотаріальному) порядку оформити право
власності на садибний житловий будинок
кожен на своє ім'я, оскільки покійний
ОСОБА_5 (їх покійний батько), як голова
домогосподарства, за життя не
виготовив відповідної технічної
документації на будинок, не отримав
свідоцтва про право власності на нього
та не здійснив державної реєстрації
права власності на даний житловий
будинок, що й спонукало їх звернутися в
судовому порядку з вимогами про
визнання в рівних частинах права
власності на житловий будинок в
порядку спадкування за законом. Судові
витрати позивачі просили покласти на
них.

Позивачі та їх представник в судовому
засіданні підтримали позовні вимоги в
повному обсязі та просили їх
задовольнити з підстав, наведених у
позовній заяві.

Представник відповідача - Української
сільської ради Острозького району
Рівненської області в судове засідання
не з'явився, в поданій до суду письмовій
заяві позовні вимоги визнав у повному
обсязі, просив розгляд справи
здійснювати у його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивачів та
їх представника, перевіривши матеріали
справи, дослідивши надані сторонами та
витребувані судом докази, прийшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Визнання відповідачем позову не
суперечить закону та не порушує прав чи
інтересів третіх осіб, а тому
приймається судом.

Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини,
визнані сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Судом встановлено та підтверджується
наявними у матеріалах справи доказами,
зокрема, випискою Української
сільської ради Острозького району № 107
від 10.02.2014р. з погосподарської книги № 5
(особовий рахунок № 0322-1), довідкою
Української сільської ради № 773 від
11.12.2013 р., що за ОСОБА_5 обліковується
житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, та
згідно довідки Української сільської
ради Острозького району №106 від 10.02.2014
р. вказане домогосподарство згідно
даних погосподарського обліку було
зареєстровано як колгоспний двір та
станом на 1991 рік в ньому були
зареєстровані та проживали ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, батьки позивачів.

Згідно довідки КП «Рівненське ОБТІ» №
31 від 27.12.2013 р. право власності на
садибний житловий будинок з
господарсько-побутовими будівлями, що
знаходиться в АДРЕСА_1, не
зареєстровано.

Відповідно до ст.ст.17, 18 Закону України
«Про власність» до правовідносин, що
виникли до введення в дію зазначеного
закону, застосовується діюче на той час
законодавство і спори щодо майна
колишнього колгоспного двору, яке було
придбане до 15 квітня 1991 року, мають
вирішуватись за нормами, що регулювали
власність такого двору. Отже, право
власності на майно, яке належало до
колгоспного двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його
майні та згідно ст.123 ЦК УРСР (в
редакції, яка діяла на час існування
правовідносин, що регулювали власність
колгоспного двору) розмір частки члена
двору встановлюється виходячи з
рівності часток усіх членів двору,
включаючи неповнолітніх і
непрацездатних.

На підставі вищевикладеного, суд, за
відсутності даних про втрату членами
бувшого колгоспного двору права на
частку в майні колишнього колгоспного
двору, приходить до висновку, що частки
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були рівними та
становили по 1/2 від цілого садибного
житлового будинку з надвірними
будівлями за кожним з них.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 12.08.1992 р.

ОСОБА_6 була матір'ю ОСОБА_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2 від 13.12.1968 р. та
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3
від 08.06.1969 р., згідно якого позивачка
після укладення шлюбу змінила прізвище
ОСОБА_6 на прізвище чоловіка ОСОБА_6.

З матеріалів справи судом встановлено
та підтверджується витягом зі
спадкового реєстру № 36583408 від 11.02.2014 р.,
спадкоємцем за законом після смерті
ОСОБА_6 є ОСОБА_1, дочка спадкодавця, про
що свідчить заява останньої про
прийняття спадщини та видане на її ім'я
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 21.12.2001 р. на частину
спадкового майна, що складається із
грошових заощаджень з нарахованими
відсотками та компенсаціями, що
знаходяться в Острозькому відділенні
Ощадного банку на рахунку, відкритому
на ім'я ОСОБА_6

Відомості про інших спадкоємців, окрім
ОСОБА_1, в матеріалах справи відсутні
та в ході судового розгляду судом не
здобуто та сторонами не надано.

У відповідності до ст.529 ЦК УРСР (в
редакції, яка діяла на час відкриття
спадщини) позивачка, як донька
померлої, є спадкоємцем за законом
першої черги.

У відповідності до ст.549 ЦК УРСР (в
редакції, яка діяла на час відкриття
спадщини), спадкоємець визнається
таким, що прийняв спадщину, якщо він
фактично вступив в управління та
володіння спадковим майном, або ж якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.

Беручи до уваги встановлені обставини,
суд приходить до висновку, що єдиним
спадкоємцем за законом після смерті
ОСОБА_6 є її донька - ОСОБА_1, відомості
щодо інших осіб, які вправі
претендувати в порядку спадкування
повністю або частково на 1/2 частину
садибного житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями в
ході судового розгляду не встановлено,
що об'єктивно підтверджується
матеріалами справи, поясненнями
позивачів та їх представника.

Право ОСОБА_1 отримати у власність 1/2
частину садибного житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями
після смерті матері ОСОБА_6
підтверджується положеннями ст.ст.529, 549
ЦК УРСР та обставинами, встановленими в
ході судового розгляду.

З огляду на те, що ОСОБА_1 є єдиним
спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 та
належним чином прийняла спадщину, а
тому є спадкоємцем першої черги за
законом та має право на перехід до неї
права власності на 1/2 частку садибного
житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями по
АДРЕСА_1.

Отже, вимога ОСОБА_1 про визнання
за нею, як за спадкоємцем за законом
після смерті матері ОСОБА_6, права
власності на 1/2 частину садибного
житлового будинку в АДРЕСА_1, є
обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_3
про визнання за нею, як спадкоємцем за
законом, після смерті батька ОСОБА_5,
права приватної власності на належну
останньому 1/2 частку спірного
житлового будинку, суд виходив з
наступного.

Як було вище встановлено судом, ОСОБА_5,
як члену бувшого колгоспного двору,
належала 1/2 частка житлового будинку з
господарсько-побутовими будівлями за
адресою АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_4 від 29.04.2003 р.

З матеріалів справи судом встановлено,
що ОСОБА_5 був батьком ОСОБА_3, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_5 від 13.05.1976 р. та
свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_6
від 08.03.1962 р., згідно якого позивачка
після укладення шлюбу змінила прізвище
ОСОБА_5 на прізвище чоловіка ОСОБА_3.

За життя ОСОБА_5 22.02.2000 р. склав заповіт,
посвідчений секретарем виконкому
Української сільської ради
Острозького району Рівненської
області за реєстровим № 40, згідно якого
належну йому земельну ділянку розміром
0,84 га для ведення підсобного
господарства заповів ОСОБА_7, ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 в рівних частинах, по 1/3 кожному.

Згідно оглянутих у судовому
засіданні матеріалів витребуваної
спадкової справи №17/2014, заведеної
після смерті ОСОБА_5, та довідки
нотаріуса Острозької районної
державної нотаріальної контори від
04.02.2014р., спадкоємцем за законом на
неохоплене заповітом майно є позивач
ОСОБА_3, дочка спадкодавця, про що
свідчить заява останньої про прийняття
спадщини та видане на її ім'я свідоцтво
про право на спадщину за законом від
04.02.2014 р. на частину спадкового майна, що
складається з грошових коштів з
нарахованими відсотками та
компенсаціями, що знаходяться у
філіалі Ощадного банку України на
рахунку, відкритому на ім'я ОСОБА_5
Відомості про інших спадкоємців, окрім
ОСОБА_3, в нотаріальній конторі
відсутні та в ході судового розгляду
судом не здобуто.

Відповідно до ст.537 ЦК УРСР частина
майна, що залишилась не заповіданою,
розподіляється між спадкоємцями за
законом, закликаними до спадкоємства в
порядку статей 529-533 цього кодексу. До
числа цих спадкоємців входять і ті
спадкоємці за законом, яким інша
частина майна була залишена за
заповітом, якщо в заповіті не
передбачено інше.

Згідно ст.529 ЦК УРСР позивачка, як
донька померлого, є спадкоємцем за
законом першої черги, та подавши у
відповідності до ст.549 ЦК УРСР заяву про
прийняття спадщини, вважається такою,
що належним чином її прийняла.

Так як 1/2 частка спірного житлового
будинку за вищевказаною адресою
належала для ОСОБА_5, а відтак входить
до складу спадщини, яка відкрилась
після його смерті, право на яку має
ОСОБА_3, як спадкоємець за законом.

З матеріалів справи судом встановлено,
що ОСОБА_3 з метою оформлення своїх
спадкових прав зверталася до
нотаріуса, який відмовив їй у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на житловий будинок, мотивуючи
відсутністю правовстановлюючих
документів на нерухоме майно.

В ході судового розгляду судом
встановлено, що позивачка ОСОБА_3
зверталася до відповідача із заявою в
якій просила видати свідоцтво про
право власності на спірний житловий
будинок, у видачі якого їй сільська
рада відмовила, мотивуючи тим, що
спірний житловий будинок
обліковується за ОСОБА_5. та видача
свідоцтва про право власності на
померлих осіб чинним законодавством не
передбачена, що й спонукало позивачів
звернутися до суду за захистом своїх
майнових прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання права.

Таким чином, обраний позивачами спосіб
захисту своїх прав відповідає чинному
законодавству.

Беручи до уваги встановлені судом
обставини справи, суд приходить до
висновку про наявність фактичних та
правових підстав для задоволення
позову.

На підставі викладеного та
керуючись ст.ст.10, 11, 61, 174, 208-209, 212-215, 218
ЦПК України, ст.ст.123, 529, 537, 549 ЦК УРСР (в
редакції 1963 р.), ст.ст.17, 18 Закону України
«Про власність», суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, як спадкоємцем за
законом після смерті ОСОБА_6, право
приватної власності на 1/2 частку
садибного житлового будинку (А-1), що
складається з : коридору - 1-1, кладової -
1-2, кухні - 1-3, кухні - 1-4, коридору - 1-5,
житлової - 1-6, житлової - 1-7, загальною
площею - 65,7 кв.м., житловою площею 31,2
кв.м., вартістю 27 586 грн., та
господарсько-побутових будівель :
прибудови - а - вартістю 2 260 грн., веранди
- а-1 - вартістю 1 037 грн., погребу - Б -
вартістю 2 911 грн., гаражу - В - вартістю 5
748 грн., колодязя - Г - вартістю 1 037 грн.,
огорожу - №1 - вартістю 968 грн., всього
загальною вартістю 41 546 грн. (вартість 1/2
частки становить 20 773 грн.), що
розташовані в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3, як спадкоємцем за
законом після смерті ОСОБА_5, право
приватної власності на 1/2 частку
садибного житлового будинку (А-1), що
складається з : коридору - 1-1, кладової -
1-2, кухні - 1-3, кухні - 1-4, коридору - 1-5,
житлової - 1-6, житлової - 1-7, загальною
площею - 65,7 кв.м., житловою площею 31,2
кв.м., вартістю 27 586 грн., та
господарсько-побутових будівель :
прибудови - а - вартістю 2 260 грн., веранди
- а-1 - вартістю 1 037 грн., погребу - Б -
вартістю 2 911 грн., гаражу - В - вартістю
5748 грн., колодязя - Г - вартістю 1 037 грн.,
огорожі - №1 - вартістю 968 грн., всього
загальною вартістю 41 546 грн. (вартість 1/2
частки становить 20 773 грн.), що
розташовані в АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Сторони, які не були присутніми під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу в цей же строк з дня
отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Острозького районного
судуВасилевич О.В.