Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 червня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., ЛЕСКА
В.В.

при секретарі МАРЧИШАКУ Ю.М.

за участю сторін розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Ужгороді цивільну справу за позовом
Ужгородського міжрайонного прокурора
Закарпатської області І.І. Царя в
інтересах держави в особі Управління
Держземагентства в Ужгородському
районі Закарпатської області,
Державної інспекції сільського
господарства в Закарпатській області,
Закарпатської обласної державної
адміністрації та Великолазівської
сільської ради Ужгород-ського району
до Ужгородської районної державної
адміністрації Закарпатської області і
ОСОБА_1 про скасування розпоряджень,
визнання недійсним державного акту на
право власності на землю та скасування
його державної реєстрації, за
апеляційною скаргою Ужгородського
міжрайонного прокурора І.І. Царя на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 1 квітня 2013 р., -

в с т а н о в и л а :

Ужгородський міжрайонний прокурор І.І.
Цар 12.04.2012 звернувся в інтересах
держави в особі Управління Держкомзему
в Ужгородському районі, Державної
інспекції сільського господарства в
Закарпатській області, Закарпатської
облдержадміністрації та
Великолазівської сільської ради
Ужгородського району із зазначеним
позовом до Ужгород-ської
райдержадміністрації і ОСОБА_1
Мотивував тим, що у квітні 2012 р. під час
перевірки дотримання вимог земельного
законодавства були виявлені порушення,
вчинені під час надання земельної
ділянки ОСОБА_1 Так, відповідно до
розпорядження голови Уж-городської РДА
від 28.09.2007 № 588 «Про переведення земель
радгоспу-заводу «Вели-колазівський» в
землі запасу Великолазівської
сільської ради» до земель запасу була
пе-редана земельна ділянка площею 10,7 га
ріллі в урочищі «Горяни» за межами
населеного пункту с. Великі Лази.
Розпорядженнями цієї ж посадової особи
від 10.10.2007 № 616 і від 16.10.2007 № 630 «Про
надання дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відве-дення земельних
ділянок» надано дозвіл на складання
указаного проекту для відведення
земельних ділянок громадянам для
будівництва та обслуговування
житлових будинків. У подальшому були
виготовлені відповідні проекти
землеустрою, а Головним управлінням
земельних ресурсів у Закарпатській
області був 11.12.2007 затверджений
висновок дер-жавної експертизи
землевпорядної документації,
відповідно до якого вказано, що за ст. 38
ЗК України до земель житлової та
громадської забудови належать
земельні ділянки у межах населених
пунктів, а тому рекомендовано змінити
межу с. В. Лази з метою вклю-чення
указаних ділянок у межі населеного
пункту.

17.12.2007 голова Ужгородської РДА видав
розпорядження № 759 «Про затвер-дження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
будівни-цтва жилих будинків,
господарських будівель та споруд»,
яким затвердив проект відве-дення
землі громадянам, включаючи ОСОБА_1,
надав земельні ділянки у власність. На
підставі цього розпорядження ОСОБА_1
був виданий 29.12.2007 Державний акт серії
ЯД № 541933 на право власності на земельну
ділянку площею 0,09 га.

Всупереч нормам ст.ст. 20, 38, 39, 118, 121, 122, 141,
149 ЗК України, ст. 50 Зако-ну України «Про
землеустрій», голова Ужгородської РДА
прийняв незаконні рішення щодо
затвердження проекту землеустрою та
надання земельної ділянки ОСОБА_1,
відповідно і державний акт та його
реєстрація теж незаконні, оскільки:
переведення земель державної
власності із постійного користування
радгоспу-заводу у землі запасу
сільської ради зако-ном не передбачене,
а вилучення земельних ділянок
державної власності, а саме - ріллі,
належить до компетенції Кабінету
Міністрів України, а не
райдержадміністрації; проект змі-ни
цільового призначення земельної
ділянки не розроблявся і така зміна
встановленим порядком не була
проведена, відповідний проект
землеустрою не був розроблений; під
житлову забудову були надані землі за
межами населеного пункту, що
суперечить вимо-гам закону, а
рекомендації державної експертизи
землевпорядної документації не були
виконані.

Посилаючись на ці обставини, зменшивши
та уточнивши позовні вимоги, позивач
остаточно просив:

визнати незаконними та скасувати
розпорядження голови Ужгородської
рай-держадміністрації: від 16.10.2007 № 630
«Про надання дозволу на складання
проекту зе-млеустрою щодо відведення
земельних ділянок» у частині надання
дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_1; від 17.12.2007 № 759 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
влас-ність для будівництва жилих
будинків, господарських будівель та
споруд» у частині за-твердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_1;

визнати недійсним Державний акт серії
ЯД № 541933 на право власності на
земе-льну ділянку площею 0,09 га, що
знаходиться на території
Великолазівської сільської ради
Ужгородського району за межами
населеного пункту в урочищі «Горяни»,
виданий 29.12.2007 на ім'я ОСОБА_1 і
зареєстрований у Книзі записів
реєстра-ції державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування зе-млею,
договорів оренди землі за №
-467 (кадастровий №
:03:002:0138), та скасувати його
державну реєстрацію.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 01.04.2013 у позові відмовлено.

Прокурор порушує в апеляції питання
про скасування рішення та задоволення
по-зову. На думку апелянта, суд ухвалив
рішення з порушенням норм
матеріального та про-цесуального
права, а позов був доведений.

У письмових запереченнях на апеляцію
Закарпатська ОДА, Управління
Держзема-гентства в Ужгородському
районі та Ужгородська РДА вказують на
її необґрунтованість, просять скаргу
відхилити, рішення суду - залишити без
змін. Зазначають, зокрема, що
розпорядження були видані, а державний
акт - оформлений із дотриманням вимог
зако-ну. Крім того, на час розгляду
справи прийнято рішення про зміну меж
населеного пункту і спірна земельна
ділянка знаходиться в його межах, тому
перестав існувати предмет спо-ру.

Під час розгляду справи апеляційним
судом залучено до участі в справі
Управління Держземагентства в
Ужгородському районі Закарпатської
області як правонаступника Уп-равління
Держкомзему в Ужгородському районі.

Рішенням Апеляційного суду
Закарпатської області від 24.10.2013
рішення суду першої інстанції змінено,
у позові відмовлено з підстав,
зазначених у мотивувальній час-тині
рішення апеляційного суду.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
криміналь-них справ від 26.02.2014 рішення
Апеляційного суду Закарпатської
області від 24.10.2013 скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення:
прокурора Романа М.С., який апеляцію
під-тримав, представників:
Закарпатської ОДА Свистака В.В., який
вимоги позову та апеля-цію прокурора не
підтримав, Ужгородської РДА Брунцвик
Л.В., яка апеляцію не визнала,
розглянувши справу за правилами ст. 305
ч. 2 ЦПК України за відсутності інших
учасників процесу, обговоривши доводи
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в сукупності, суд
приходить до такого.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції виходив з його
безпідставності та необ-ґрунтованості.
Однак, погодитись із таким рішенням не
можна, оскільки своїх висновків суд
дійшов унаслідок неповного з'ясування
обставин справи, неправильного
застосування норм матеріального та
порушення норм процесуального права.

Прокурор пред'явив указаний позов
ґрунтуючись на матеріалах перевірки
дотри-мання вимог земельного
законодавства при прийнятті
розпоряджень головою Ужгородсь-кої РДА
щодо надання у власність земельних
ділянок на території Великолазівської
сільсь-кої ради Ужгородського району
за межами населеного пункту в
мікрорайоні «Горяни» для будівництва
та обслуговування житлових будинків,
висновок за результатами якої склав
05.04.2012 державний інспектор сільського
господарства Хмельницької області В.О.
Гри-щук (а.с. 15). Перевірка проводилася
на виконання доручення Генеральної
прокуратури України, держінспектор
діяв у межах повноважень, покладених на
Державну інспекцію сільського
господарства України Законом України
«Про державний контроль за
викорис-танням та охороною земель»
(зокрема, ст.ст. 5, 6, 9, 10, тут і далі
нормативні акти в ре-дакції, чинній на
час виникнення відповідних юридичних
фактів), Положенням про Держа-вну
інспекцію сільського господарства
України, затвердженим Указом
Президента України від 13.04.2011 № 459/2011
(п.п. 1, 4, 5 та ін.). До цих повноважень
належить, серед ін-шого, державний
нагляд (контроль) за дотриманням
органами державної влади, органами
місцевого самоврядування, юридичними
та фізичними особами вимог земельного
законо-давства та встановленого
порядку набуття і реалізації права на
землю; за проведенням землеустрою; за
дотриманням вимог земельного
законодавства органами виконавчої
вла-ди та органами місцевого
самоврядування з питань передачі
земель у власність та надан-ня у
користування, зміни цільового
призначення, вилучення, викупу, продажу
земельних ділянок або прав на них.

Прокурор за правилами ст. 45 ч.ч. 1, 2 ЦПК
України, ст. 36-1 Закону України «Про
прокуратуру», самостійно визначивши
підстави для відповідного звернення,
вправі подати до суду позов в інтересах
держави в особі органу, уповноваженого
державою здійснюва-ти відповідні
функції у спірних правовідносинах. На
час ухвалення у справі рішення судом
першої інстанції та апеляційного
розгляду справи набрали чинності
положення ЦПК Украї-ни, відповідно до
яких у разі відсутності відповідного
державного органу або відсутності у
нього необхідних повноважень, прокурор
набуває статусу позивача, а відмова
органу, уповноваженого здійснювати
відповідні функції у спірних
правовідносинах, від поданого
прокурором в інтересах держави позову,
подання ним заяви про залишення позову
без розгляду не позбавляє прокурора
права підтримувати позов і вимагати
розгляду справи по суті (абз. 2 ч. 2 ст. 45,
ч. 4 ст. 46 ЦПК України), суду належить
розглядати справу згі-дно із цими
нормами процесуального закону (ст. 2 ч. 3
ЦПК України).

Беручи до уваги наведене, доводи про
пред'явлення позову прокурором в
інтере-сах держави в особі органу, який
не має відповідних повноважень, а також
про необхід-ність залишення позову без
розгляду або відмову в ньому через
непідтримання вимог ок-ремими
учасниками процесу не заслуговують на
увагу.

Особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд і
зобов'язана довести обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень; обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивіль-ній справі, що набрало законної
сили, не доказуються при розгляді інших
справ, у яких беруть участь ті самі
особи або особа, щодо якої встановлено
ці обставини; апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції (ст.ст. 10, 11, 57-61, ст. 303 ч.
1 ЦПК України). Сторони в усякому разі до
початку розгляду справи по суті
зо-бов'язані повідомити суд про всі
відомі їм рішення судів, що стосуються
предмету спору, а також про всі відомі
їм незавершені судові провадження, що
стосуються предмету спору (ст. 27 ч. 3, ст.
131 ч. 3 ЦПК України).

ЦПК України встановлює вимоги,
відповідно до яких рішення суду
повинно бути за-конним і обґрунтованим;
таким є рішення, ухвалене на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтвер-джених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні; під
час ухвалення рі-шення суд вирішує,
зокрема, чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин та яка
правова норма підлягає застосуванню до
цих правовідносин (ст.ст. 212-215).

Під час апеляційного розгляду справи
встановлені наступні факти і
обставини.

28.09.2007 в.о. голови Ужгородської РДА
видав розпорядження № 588 «Про
пере-ведення земель радгоспу-заводу
«Великолазівський» в землі запасу
Великолазівської сільської ради», яким
відповідно до ст.ст. 6, 21 Закону України
«Про місцеві державні ад-міністрації»,
ст. 141 ЗК України перевів з постійного
користування радгоспу-заводу 10,70 га
ріллі в землі запасу Великолазівської
сільради в урочищі мікрорайон «Горяни»
за ме-жею населеного пункту (а.с. 12).
Довідкою по формі 6-зем про існуючий
стан угідь, з яких відводяться земельні
ділянки, виданою 05.12.2007 Відділом
земельних ресурсів в Уж-городському
районі, стверджується факт належності
указаних 10,70 га до ріллі та їх
від-повідного обліку (а.с. 13). Належність
на момент видачі розпорядження цього
земельного масиву до ріллі встановлена
і ніким не заперечується.

Розпорядженням від 10.10.2007 № 616 «Про
надання дозволу на складання проек-ту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок» голова Ужгородської РДА надав
45 громадянам, зазначеним у додатку до
розпорядження, в т.ч., указаному під № 43
ОСОБА_1, дозвіл на складання
відповідного проекту щодо ділянок
площею 0,09 га кожна (а.с. 9-11).
Розпорядженням від 17.12.2007 № 759 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для будівництва жилих
будинків, госпо-дарських будівель та
споруд» голова райдержадміністрації
затвердив проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки
загальною площею 10,70 га у власність 72
громадя-нам, зазначеним у додатку, в
т.ч., указаному під № 43 ОСОБА_1, для
будівництва жит-лових будинків,
господарських будівель і споруд за
рахунок земель запасу на території
Великолазівської сільської ради,
мікрорайон «Горяни» за межами
населеного пункту та надав земельні
ділянки громадянам у власність (а.с.
16-18). Розпорядження від 16.10.2007 № 630 «Про
надання дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відве-дення земельних
ділянок», яке в частині надання дозволу
на складання проекту землеус-трою щодо
відведення земельної ділянки ОСОБА_1
просить визнати незаконним проку-рор, у
справі немає і таке стосунку до ОСОБА_1
не має, оскільки дозвіл на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки йому надавався
розпоряджен-ням від 10.10.2007 № 616.

На підставі розпорядження від 17.12.2007 №
759 ОСОБА_1 був 29.12.2007 вида-ний Державний
акт серії ЯД № 541933 на право власності
на земельну ділянку площею 0,09 га для
будівництва житлового будинку,
господарських будівель і споруд на
території Великолазівської сільради,
мікрорайон «Горяни», і зареєстрований
у Книзі записів реєст-рації державних
актів на право власності на землю та на
право постійного користування землею,
договорів оренди землі за №
-467 (кадастровий №
:03:002:0138) (а.с. 19).

Розпорядження від 28.09.2007 № 588 є базовим
для усього масиву землі площею 10,70 га і
стосується усіх земельних ділянок,
щодо яких були видані похідні
розпоряджен-ня про надання дозволів на
складання проектів землеустрою, їх
затвердження та надання ділянок у
власність.

Остаточна редакція позову прокурора не
містить вимоги про визнання незаконним
та скасування розпоряджень від 28.09.2007 №
588. Попри це, як мотивація позову, так і
мотивація рішення суду ґрунтуються на
факті видання даного розпорядження
внаслідок, як вважає прокурор,
незаконної, а суд - правомірної відмови
радгоспу-заводу «Велико-лазівський»
від указаної земельної ділянки. Не
просив у остаточних вимогах прокурор і
визнати незаконним розпорядження від
10.10.2007 № 616.

Між тим, на час розгляду судом справи та
ухвалення рішення розпорядження від
28.09.2007 № 588, від 10.10.2007 № 616 і від 17.12.2007 №
759 вже були визнані недійс-ними та
скасовані у цілому чинним рішенням
Апеляційного суду Закарпатської
області від 22.01.2013 (а.с. 117-120) у справі за
аналогічним позовом прокурора до
Ужгородської РДА і ОСОБА_5 Рішенням
апеляційного суду скасовано рішення
Ужгородського міськра-йонного суду від
03.12.2012, яким прокурору в позові було
відмовлено. Апеляційний суд рішенням
від 22.01.2013 встановив, що видаючи
оспорені розпорядження
райдержадмініс-трація діяла за межами
своїх повноважень, прийняла незаконні
рішення щодо переведен-ня землі у запас
сільської ради, не змінювала цільового
призначення земельної ділянки,
незаконно видала державний акт на
право власності на землю, дії
райдержадміністрації суперечать
вимогам ст.ст. 17, 20, 38, 149 ЗК України.
Обставини, встановлені цим судо-вим
рішенням, враховуються за правилами ст.
61 ч. 3 ЦПК України.

За обставинами справи випливає, що на
час її розгляду та ухвалення судом
01.04.2013 рішення у провадженні того ж суду
першої інстанції перебувала та була
розг-лянута щонайменше одна аналогічна
справа, у якій рішення було
постановлено 03.12.2012. Колегія суддів
констатує, що у справі немає доказів
виконання сторонами процесуального
обов'язку повідомити суд про всі відомі
їм незавершені судові проваджен-ня, що
стосуються предмету спору. Однак, і суд
не вживав заходів для з'ясування цього
питання, як це випливає з вимог ст. 10 ч. 4,
ст. 160 ч. 2, ст. 213 ч.ч. 2, 3 ЦПК України.
Указані порушення процесуального
закону позбавили суд першої інстанції
можливості по-вною мірою з'ясувати
обставини, що мають значення у справі,
та виконати обов'язок що-до зупинення
провадження в справі до вирішення
іншого позову, який стосувався того
самого земельного масиву та у якому
вирішувалися вимоги про визнання
незаконними і скасування розпоряджень,
дійсність яких була предметом і даного
позову (ст. 201 ч. 1 п. 4 ЦПК України). Це
призвело до неправильного
застосування норм матеріального права,
ухвалення передчасного та помилкового
рішення, без урахування відповідних
фактів і обставин.

За приписами ст.ст. 13, 14, 41 Конституції
України, ст.ст. 316, 321, 325, 328, 373, 386 ЦК
України, ст.ст. 78, 81, 90, 152, 153 ЗК України,
право власності на землю набува-ється
громадянами та реалізується державою
відповідно до закону, право власності
вва-жається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом, лише набуте у
законний спосіб право під-лягає
захисту. Акти місцевих
держадміністрацій, що суперечать
Конституції України, зако-нам України,
іншим актам законодавства або
інтересам територіальних громад чи
окремих громадян, можуть бути
оскаржені до суду, відповідні рішення
органів виконавчої влади, а також акти,
якими порушуються права щодо
володіння, користування чи
розпорядження земельними ділянками,
визнаються недійсними, скасовуються
судом (ст. 43 Закону Украї-ни «Про
місцеві державні адміністрації», ст. 152
ч. 3 п. «г», ст. 155 ч. 1 ЗК України).

На підставі наведеного, колегія суддів
приходить до таких висновків.

Дії Ужгородської РДА щодо реалізації
повноважень у сфері земельних відносин
сто-совно спірної земельної ділянки не
можуть бути визнані законними, як не
може вважатися набутим у законний
спосіб і право власності ОСОБА_1 на
землю. Посилання на прийнят-тя
Ужгородською райрадою 05.10.2012 рішення №
303 «Про затвердження проекту
зем-леустрою щодо встановлення (зміни)
межі населеного пункту села Великі
Лази (мікро-район Горяни)» із
включенням цього мікрорайону у межі
села (а.с. 69) у контексті заяв-лених
вимог та часу вчинення оспорених дій
значення не мають безвідносно до того,
що ст. 38 ЗК України, яка визначає склад
земель житлової та громадської
забудови, сама по собі не містить
заборони для передачі громадянину
земельної ділянки за межами
населе-ного пункту, цільове
призначення якої передбачає право на
зведення житлового будинку,
господарських будівель і споруд.
Водночас сторони не позбавлені права
враховувати цю обставину у подальшому
при врегулюванні своїх стосунків.

У частині вимог позову, які стосуються
розпоряджень від 16.10.2007 № 630 і від 17.12.2007
№ 759, а також щодо розпорядження від
10.10.2007 № 616 колегія суддів констатує
таке. Розпорядження від 16.10.2007 № 630 не
слугувало підставою для оформ-лення
права власності ОСОБА_1 на землю, тому
виходячи із суті спору та змісту
пред'явлених вимог підстав для
визнання незаконним та скасування
цього розпоряджен-ня немає. Щодо
розпорядження від 10.10.2007 № 616, яке
стосується предмету спору, первісно
була заявлена позовна вимога про
визнання його незаконним та
скасування, яка в подальшому була
знята, проте, як це розпорядження, так і
розпорядження від 17.12.2007 № 759, щодо
скасування якого вимога була
підтримана, визнані недійсними та
скасовані чинним рішенням
апеляційного суду, цим рішенням
скасовано також розпоря-дження від
28.09.2007 р. № 588. Розпорядження від 10.10.2007 №
616 і від 17.12.2007 р. № 759 є похідними від
розпорядження № 588, із скасуванням
якого теж не можуть зали-шатися
чинними. Не може бути повторно
скасоване розпорядження, яке вже
скасоване іншим рішенням суду і
втратило чинність, для цього
апеляційний суд правових підстав не
має. Таким чином, з одного боку правові
підстави для видачі ОСОБА_1 державного
акта на право власності на землю на час
апеляційного розгляду даної справи
перестали існу-вати, з іншого -
апеляційний суд позбавлений
можливості закрити провадження в
справі у відповідній частині з
підстави, передбаченої ст. 205 ч. 1 п. 2 ЦПК
України, оскільки позови не є
тотожними, тому за фактичної
відсутності предмета спору в цій
справі відповідні ви-моги не
підлягають задоволенню. Не підлягає
задоволенню і вимога про скасування
роз-порядження від 16.10.2007 № 630, яке не
має стосунку до справи. У частині
вирішення вимоги позову про скасування
державної реєстрації державного акта
на право власності на землю,
апеляційний суд виходить з того, що на
даний час за нормами ст.ст. 193-196, 202-204 ЗК
України, ст.ст. 1, 7, 10, 15, 20, 24, 33, 39 Закону
України «Про Державний зе-мельний
кадастр», п.п. 57, 60-62, 107 Порядку ведення
Державного земельного кадастру,
затвердженого Постановою КМ України
від 17.10.2012 р. № 1051, державна реєстрація
земельних ділянок та їх облік
здійснюються у складі Державного
земельного кадастру, відповідне
рішення суду є підставою для внесення
змін до Держкадастру (Поземельної
книги), скасування реєстраційних
записів. Тому за відсутності спору
(скарги) щодо дій державного
кадастрового реєстратора скасування
реєстрації державного акту не є
самос-тійною вимогою і задоволенню не
підлягає.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК
України апеляцію слід задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції, яке вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК
України не відпо-відає, скасувати і
вирішити позов наступним чином: у
задоволенні вимоги про визнання
незаконним та скасування
розпорядження від 16.10.2007 р. № 630 у
частині надання до-зволу на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки ОСОБА_1 відмовити
внаслідок її безпідставності; у
задоволенні вимоги про визнання
незаконним та скасування
розпорядження від 17.12.2007 р. № 759 у
частині затвердження проекту
зем-леустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_1 відмовити внаслідок
набрання законної сили рішенням суду в
іншій справі про визнання незаконними
та скасування цьо-го розпорядження;
вимогу про визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку та скасування його
державної реєстрації задовольнити
частково, ви-знавши державний акт
недійсним та відмовивши у вимозі про
скасування його державної реєстрації.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4,
ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Ужгородського
міжрайонного прокурора Закарпатської
області І.І. Царя задовольнити
частково, рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 1 квітня 2013 р.
скасувати, позов Ужгородського
міжрайонного прокурора Закарпатської
області І.І. Царя в інтересах держави в
особі Управління Держземагентства в
Ужгородському районі Закарпатської
області, Державної інспекції
сільського господарства в
Закарпатській області, Закарпатської
обласної державної адміністрації та
Великолазівської сільської ради
Ужгородського району до Ужгородської
районної державної адміністрації
Закарпатської області і ОСОБА_1 про
скасування розпоряджень, визнання
недійсним державного акту на право
власності на землю та скасування його
державної реєстрації вирішити
наступним чином:

у задоволенні вимоги про визнання
незаконним та скасування
розпорядження голови Ужгородської
райдержадміністрації від 16.10.2007 № 630
«Про надання дозволу на складання
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок» у частині надання
дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_1 відмовити внаслідок її
безпідставності;

у задоволенні вимоги про визнання
незаконним та скасування
розпорядження голови Ужгородської
райдержадміністрації від 17.12.2007 № 759
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки у
власність для будівництва жилих
будинків, господарських будівель та
споруд» у частині затвердження проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_1 відмовити;

вимогу про визнання недійсним
Державного акту серії ЯД № 541933 на право
власності на земельну ділянку площею
0,09 га, виданого 29.12.2007 на ім'я ОСОБА_1,
зареєстрованого у Книзі записів
реєстрації державних актів на право
влас-ності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №
-467 (кадастровий №
:03:002:0138), та скасування його
державної реєстрації задовольнити
частково, указаний Державний акт на
право влас-ності на земельну ділянку
визнати недійсним, у решті цієї вимоги -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді