У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ в
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області до ОСОБА_3 про
зобов'язання вчинити дії за касаційною
скаргою інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області (далі - Інспекція
Держбуду) на рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 19 липня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 10 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року Інспекція Держбуду
звернулася до суду з указаним вище
позовом, посилаючись на те, що
відповідачка здійснила реконструкцію
сараю під житловий будинок по АДРЕСА_1
без розробленої, погодженої та
затвердженої проектної документації.
За результатами проведеної 16 грудня 2010
року перевірки відповідачу видано
припис № 48, яким її зобов'язано
зупинити будівельні роботи до
розроблення та погодження проектної
документації у встановленому
законодавством порядком, і в триденний
строк повідомити про виконання цього
припису. Однак відповідачка вимоги
вказаного припису не виконала.

У зв'язку з цим позивач просив суд
зобов'язати відповідачку провести
перебудову об'єкту шляхом приведення
його до попереднього стану (сарай).

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від
19 липня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 10 жовтня 2013 року, у
задоволенні позову Інспекції Держбуду
відмовлено.

У касаційній скарзі Інспекція
Держбуду, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення й
направити справу на новий судовий
розгляд.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
й суд апеляційної інстанції, виходив із
того, що позивачем не надано доказів
того, що реконструйований
відповідачкою сарай переобладнано в
житловий будинок, а, отже, не було
самочинного будівництва.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судом встановлено, що згідно із
договором дарування від 14 березня
2006 року ОСОБА_3 належить житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 94,5
кв.м, житловою площею 52,1 кв.м, з
відповідними господарськими будівлями
і спорудами: сарай - «В», вбиральня - «Г»,
колодязь - «К», тротуар - «Т». огорожа -
«N».

Відповідно до припису від 16 грудня 2010
року № 48 ОСОБА_3 зобов'язано зупинити
будівельні роботи з реконструкції
сараю під житловий будинок по АДРЕСА_1
до розроблення та погодження проектної
документації у встановленому
законодавством порядку та надання
інспекції повідомлення про початок
виконання будівельних робіт.

Постановою від 17 грудня 2010 року № 1005 за
вказані вище порушення вимог
містобудівного законодавства ОСОБА_3
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу у
розмірі 850 грн, який нею сплачено
відповідно до квитанції від 30 грудня 2010
року.

Актом перевірки дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності державних будівельних норм
від 30 березня 2012 року
№ 147 встановлено, що на об'єкті
будівництва - реконструкція сараю під
житловий будинок, розмірами 6,00 м х 6,00 м,
по АДРЕСА_1 виконано наступні
будівельні роботи: внутрішні
штукатурні роботи, часткове
улаштування, стяжка підлоги, монтаж
зовнішнього та внутрішнього
газопроводу та газового устаткування,
монтаж внутрішнього трубопроводу,
теплопостачання і опалювального
обладнання.

Під час проведеної перевірки ОСОБА_3
проектну та дозвільну документацію на
проведення будівельних робіт не
надала, вимоги припису інспекції від 16
грудня 2010 року № 48 не виконала.

Постановою від 3 квітня 2012 року № 758 за
вказані вище порушення вимог
містобудівного законодавства ОСОБА_3
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу у
розмірі 6 800 грн, який нею сплачено
відповідно до квитанції від 13 квітня 2012
року.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

У разі істотного відхилення від
проекту, що суперечить суспільним
інтересам або порушує права інших осіб,
істотного порушення будівельних норм і
правил суд за позовом відповідного
органу державної влади або органу
місцевого самоврядування може
постановити рішення, яким зобов'язати
особу, яка здійснила (здійснює)
будівництво, провести відповідну
перебудову (ч. 7 ст. 376
ЦК України).

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про
основи містобудування», яка була
чинною на час виявлення порушень,
забудова земельних ділянок, що
надаються для містобудівних потреб,
здійснюється після виникнення права
власності чи права користування
земельною ділянкою у порядку,
передбаченому законом, та отримання
дозволу на виконання будівельних
робіт.

Згідно з Положенням про інспекцію
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області та п. 2
постанови Кабінету Міністрів України
від 23 травня 2011 року № 553 «Про
затвердження порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю» державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється за дотриманням вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, проектної документації,
будівельних норм, державних стандартів
і правил, технічних умов, інших
нормативних документів під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт, архітектурних,
інженерно-технічних і конструктивних
рішень, застосування будівельної
продукції.

Судом також встановлено, що 4 квітня 2012
року ОСОБА_3 надала до інспекції на
реєстрацію декларацію про готовність
об'єкта до експлуатації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
посилалися на те, що спірний об'єкт
будівництва не є самочинним
будівництвом, хоча при цьому зазначили,
що відповідачка здійснила будівництво
без відповідного дозволу, тобто
відповідачка здійснила самочинне
будівництво. Також суди зазначили, що
відповідачка подала декларацію про
готовність об'єкта до експлуатації,
хоча спочатку відповідачка мала б
отримати дозвіл на виконання
будівельних робіт.

Крім того, посилаючись на наказ
Міністерства регіонального розвитку
та будівництва України від 9 серпня 2012
року № 404 «Про внесення змін до
п. 3.2 розділу 3 Інструкції про
порядок проведення технічної
інвентаризації об'єктів нерухомого
майна», суди не врахували, що вказаний
наказ стосується зміни господарських
будівель по розміру, а не перебудови
господарської будівлі під житло.

У порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України
суди на вказані вимоги закону та
обставини справи уваги не звернули, не
врахували, що відповідачка була двічі
притягнута до адміністративної
відповідальності за порушення вимог
містобудівного законодавства,
здійснювала будівництва без
погодженої проектної документації та
відповідного дозволу, відтак, суди не
мотивували належним чином свій
висновок про те, чому здійснене нею
будівництво не є самочинним.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування
із передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 19 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 10 жовтня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:

Б.І. Гулько

А.О.
Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська