Справа № 0308/2464/2012 Головуючий у 1
інстанції: Олексюк А.В. Провадження №
22-ц/773/4/14 Категорія: 37 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А. І., Свистун О. В.,

при секретарі Мельничук Т. Ю.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання заповіту недійсним свідоцтва,
за апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_3 на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 09 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 09 липня 2013 року
позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним заповіт від 25 травня
2004 року, складений ОСОБА_4, який
посвідчений державним нотаріусом
Першої Луцької державної нотаріальної
контори Шкльодою Ярославою Антонівною.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
понесені витрати по сплаті судового
збору в розмірі 107,30 грн. та суму в
розмірі 900,84 грн. понесених витрат на
проведення експертизи.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
відповідач подала апеляційну скаргу, в
якій просила його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові, посилаючись на порушення судом
норм матеріального права.

У судове засідання відповідач та її
представник не з»явились, хоча
належним чином були повідомлені про
місце та час судового засідання.

Представник позивача апеляційну
скаргу заперечила, просила її
відхилити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції виходив з того, що
заповіт, складений від імені ОСОБА_4,
посвідчений 25 травня 2004 року державним
нотаріусом Першої Луцької державної
нотаріальної контори Шкльодою Я. А. не
був підписаний особисто заповідачем
ОСОБА_4, а тому, волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Такі висновки суду є правильними і
ґрунтуються на встановлених судом
обставинах справи та нормах
матеріального права.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України,
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст. 1234 ЦК України, право на
заповіт має фізична особа з повною
цивільною дієздатністю. Право на
заповіт здійснюється особисто.
Вчинення заповіту через представника
не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту
встановлені ст. 1247 ЦК України. Зокрема,
заповіт складається у письмовій формі,
із зазначенням місця та часу його
складення; має бути особисто
підписаний заповідачем, а якщо особа не
може особисто підписати заповіт, він
підписується відповідно до ч. 4 ст. 207
цього Кодексу - за її дорученням текст
правочину у її присутності підписує
інша особа.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України
нотаріус посвідчує заповіт, який
написаний заповідачем власноручно або
за допомогою загальноприйнятих
технічних засобів, і може на прохання
особи записати заповіт з її слів
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів. У
цьому разі заповіт має бути вголос
прочитаний заповідачем і підписаний
ним.

Статтею 1253 ЦК України передбачено, що
якщо заповідач через фізичні вади не
може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках .

Згідно зі ст. 1257 ЦК України, заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Недійсність
окремого розпорядження, що міститься у
заповіті, не має наслідком недійсності
іншої його частини.

У разі недійсності заповіту
спадкоємець, який за цим заповітом був
позбавлений права на спадкування,
одержує право на спадкування за
законом на загальних підставах.

Системний аналіз норм ЦК свідчить, що
відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК виключно
підстави недійсності правочину,
визначені у ст. 225, ст. 231 ЦК, зумовлюють
те, що волевиявлення заповідача не було
вільним та не відповідало його
внутрішній волі.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

При розгляді справи суд першої
інстанції належним чином з`ясував та
перевірив доводи та заперечення
сторін, дав належну оцінку зібраним у
справі доказам та обґрунтував
висновки, викладені в рішенні.

З матеріалів справи вбачається, що
власником квартири АДРЕСА_1 була
ОСОБА_4 згідно свідоцтва про право
власності на житло від 05 травня 2003 року(
а.с. 95).

25 травня 2004 року ОСОБА_4 склала заповіт,
згідно якого вищевказану квартиру
заповіла ОСОБА_3 Даний заповіт
посвідчений нотаріусом Першої Луцької
державної нотаріальної контори
Шкльодою Я.А.(а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 від 13 жовтня 2008 року (а.с. 4).

Відповідачка по справі претендує стати
власницею квартири АДРЕСА_1, в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_4

Як вбачається з вимог ОСОБА_2 про
визнання заповіту від 25 травня 2004 року,
складеного ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_3,
недійсним, в обґрунтування своїх вимог
позивачка посилається на те, що підпис
у заповіті здійснено не ОСОБА_4 та
замість неї це зробила інша особа.

В ході розгляду даної справи
судом першої інстанції було призначено
почеркознавчу експертизу та згідно
висновку експерта Науково-дослідного
експертно-криміналістичного центру
при УМВС України у Волинській області
№ 680 від 04 грудня 2012р. було встановлено,
що: підпис в графі «Підпис», розміщений
після рукописного запису «ОСОБА_4» в
заповіті від 25 травня 2004 року ВВЕ № 222610,
що посвідчений державним нотаріусом
Першої Луцької державної нотаріальної
контори Шкльодою Я.А., виконаний не
ОСОБА_4, а іншою особою (а. с.76-77).

В період розгляду справи в суді
апеляційної інстанції ухвалою
апеляційного суду від 24 вересня 2013
року по справі було призначено
проведення повторної судової
почеркознавчої експертизи за
клопотанням відповідача та її
представника (а.с.174-175).

Згідно висновку експерта № 181 від 28
лютого 2014 року було підтверджено, що
запис «ОСОБА_4» після слова «Підпис:» в
1-му примірнику заповіту ОСОБА_4,
складеного і посвідченого 25 травня 2004
року державним нотаріусом Першої
Луцької державної нотаріальної
контори Шкльодою Я. А; два підписи
«ОСОБА_4» в 2-му примірнику цього ж
заповіту запис «ОСОБА_4» в графі
«розписка про одержання оформленого
договору» під порядковим № 1-963 реєстру
для вчинення нотаріальних дій Першої
Луцької державної нотаріальної
контори за 2004 рік, виконані не ОСОБА_4,
а іншою особою (а.с. 216-218).

Тобто судом апеляційної інстанції
також було встановлено, що ОСОБА_4
особисто не підписувала заповіт від 25
травня 2004 року.

Судова колегія, приймає до уваги
висновки почеркознавчих експертиз, які
були проведені судом в першій та в
апеляційній інстанції, і на підставі
наведеного, вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює,
а доводи апеляційної скарги суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не впливають на
правильність вирішення даної справи.

Таким чином, виходячи із визначених ст.
303 ЦПК України меж розгляду справи
апеляційним судом, колегія суддів
приходить до висновку, що підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 09 липня 2013 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді