АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1123/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 53 Суходольський О.
М. Доповідач в апеляційній інстанції
Захарова А. Ф. РІШЕННЯ
16 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоЗахарова А. Ф.
суддівОхріменко Н. І. , Скіць М. І. при
секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційні
скарги ОСОБА_6 на рішення Черкаського
районного суду Черкаської області від
20 березня 2014 року по цивільній справі
за позовом ОСОБА_6 до ДП НАК «Надра
України» «Центрукргеологія» про
стягнення нарахованої, але
невиплаченої зарплати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та недонарахованої зарплати.
Вивчивши матеріали справи, вислухавши
ОСОБА_6, який підтримав доводи
апеляційної скарги, та представника ДП
«Центрукргеологія», який заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
судова палата, -
в с т а н о в и л а :
В березні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ДП НАК «Надра
України» «Центрукргеологія» про
стягнення нарахованої, але
невиплаченої зарплати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та недонарахованої зарплати.
Позивач посилався на те, що до 04.11.2013
року він працював слюсарем-ремонтником
ДП Національної акціонерної компанії
«Надра України» «Центрукргеологія».
Був звільнений по причині невиконання
власником законодавства про працю та
умов колективного договору.
На час звільнення позивачу була
нарахована, але не виплачена заробітна
плата в розмірі 2412 грн. 02 коп. та вихідна
допомога - 20 060 грн. 35 коп.
Крім того позивач вважає, що за період з
2009 року по дату звільнення йому було
незаконно недонараховано заробітну
плату з розрахунку не нижче 2/3 тарифної
ставки встановленого працівникові
розряду згідно ст. 113 КЗпП України за
час простою не з вини працівника.
Загальна сума недонарахованої
заробітної плати, враховуючи
З дня звільнення ОСОБА_6 з посади
відповідачем не було сплачено
Всього на користь позивача підлягає
На підставі наведеного, ст. ст. 34, 47, 81, 116,
117 КЗпП України, позивач просив суд
стягнути з ДП Національної акціонерної
компанії «Надра України»
Рішенням Черкаського районного суду
Черкаської області від 20 березня 2014
року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з Дочірнього підприємства
Національної акціонерної компанії
«Надра України» «Центрукргеологія» на
користь ОСОБА_6 заборгованість по
заробітній платі та кошти за затримку
розрахунку при звільненні на загальну
суму 30976 грн. 69 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на те, що дане рішення
незаконне, не відповідає обставинам
справи, прийняте з порушенням норм
матеріального права, просить його
змінити в частині розміру стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, а саме змінити розмір
такого стягнення з 8504 грн. 32 коп. на 11147
грн. 79 коп. В іншій частині залишити
вказане рішення без змін.

Обговоривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді І інстанції, судова
палата вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що з 1994 року ОСОБА_6
працював на посаді слюсаря-ремонтника
Дочірнього підприємства Національної
акціонерної компанії «Надра України»
«Центрукргеологія» і 04.11.2013 року був
звільнений у зв'язку з невиконанням
власником законодавства про працю та
умов колективного договору ( ч.3 ст. 38
КЗпП України).

Згідно довідки, наданої ДП НАК «Надра
України» «Центрукргеологія» від 21.02.2014
року № 155/01 на час звільнення йому була
нарахована, але не виплачена заробітна
плата в розмірі 2412,02 грн. та вихідна
допомога в сумі 20060,35 грн. ( ар. спр. 12).

Оскільки з дня звільнення ОСОБА_6 - з
05.11.2013 року до дня звернення позивача
до суду відповідач не сплатив ОСОБА_6
заробітну плату, то відповідно до
положень статей 116, 117 КЗпП України з
відповідача на користь позивача
підлягає виплаті його середній
заробіток за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

ОСОБА_6 просив стягнути на його користь
з відповідача недонараховану
заробітну плату, враховуючи
індексацію, в сумі 32622,10 грн.,
посилаючись на те, що за період з 2009
року по дату звільнення йому незаконно
недонараховували заробітну плату, не
оплачуючи час простою не з вини
працівника.

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час
простою не з вини працівника
оплачується з розрахунку не нижче від
двох третин тарифної ставки
встановленого працівникові розряду
(окладу).

Про початок простою, крім простою
структурного підрозділу чи всього
підприємства, працівник повинен
попередити власника або уповноважений
ним орган чи бригадира, майстра, інших
посадових осіб.

Встановлено, що підтверджуючих
документів, доказів про те, що позивач
попереджав власника або уповноважений
ним орган, бригадира, майстра, інших
посадових осіб про початок простою, -
позивач до суду не надав.

Крім того, судом встановлено, що в
зв'язку з відсутністю договірних робіт
по державному замовленню з метою
збереження робочих місць на
підприємстві був встановлений режим
неповної зайнятості, що відповідає
положенням затвердженого конференцією
трудового колективу ДП
«Центрукргеологія» колективного
договору на 2011-2013 роки ( ар. спр. 35).
Згідно п.2.5 зазначеного договору
адміністрація підприємства у разі
зниження обсягів виробництва з
незалежних від колективу причин, з
метою збереження робочих місць, за
згодою профспілкового комітету і
працівників може встановлювати режим
неповної зайнятості (неповний робочий
тиждень, день) у встановленому
законодавством порядку.

Зокрема, згідно Наказу НАК «Надра
України» ДП «Центрукргеологія» від
30.09.2013 року № 248-К було встановлено, що
всі працівники підприємства працюють з
одним робочим днем на місяць - 31.10.2013 р.;
29.11.2013 року; 30.12.2013 р., - у встановлений
графік ( ар. спр. 33). Оплата праці
проводилась за фактично
відпрацьований час.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6
підтвердив, що працювали неповний
робочий тиждень, певні дні чи день
місяця, не заперечував факту наявності
інших наказів підприємства щодо
встановлення графіку робочих днів на
підприємстві на минулі роки, починаючи
з 2009 року, аналогічних наказу від 30.09.2013
року № 248-к.

Продовжуючи працювати в ДП НАК «Надра
України» «Центрукргеологія» з 2009 року
по 04.11.2013 року, позивач ОСОБА_6, як
правильно визначився суд, фактично
погодився на введення роботодавцем
зміни в організації виробництва та
праці, а саме з встановленням неповного
робочого часу. У разі незгоди позивача
з цим він мав можливість припинити
трудові відносини з роботодавцем.

За таких обставин суд правильно визнав
необґрунтованою вимогу ОСОБА_6 щодо
нарахування та виплати йому заробітної
плати з розрахунку не нижче 2/3 тарифної
ставки встановленого працівникові
окладу за час простою не з вини
працівника на загальну суму,
враховуючи індексацію, у розмірі 32622,10
грн. і відмовив в задоволенні таких
позовних вимог, що, до речі, ОСОБА_6 і не
оскаржив.

Згідно рішення Конституційного Суду
України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 року
для звернення працівника до суду із
заявою про вирішення трудового спору
щодо стягнення середнього заробітку за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку при звільненні встановлено
тримісячний строк, початок перебігу
якого розпочинається з дня, коли
звільнений працівник дізнався або
повинен був дізнатися про те, що
власник або уповноважений ним орган, з
вини якого сталася затримка виплати
всіх належних при звільненні сум,
фактично з ним розрахувався.

Однак суд невірно застосував наведене
рішення Конституційного Суду України,
вирішивши стягнути з відповідача на
користь позивача середньомісячний
заробіток за час затримки розрахунку
лише за три місяці, хоча зазначеним
рішенням встановлюється тримісячний
строк звернення до суду за позовом про
стягнення середньомісячного заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні і за позовом про стягнення
моральної шкоди ( ст. 237-1 КЗпП
України).

Тому суд необґрунтовано стягнув на
користь позивача лише 8504,32 грн. за
затримку розрахунку при звільненні.

З матеріалів справи вбачається, що з
працівниками підприємства
розраховувалися несвоєчасно у зв'язку
з неналежним фінансовим станом,
режимом неповної зайнятості робочого
часу. Не розрахувалося своєчасно
керівництво підприємства і з ОСОБА_6,
тобто на слідуючий день після його
звільнення, обіцяючи лише такий
розрахунок. В зв'язку з цим ОСОБА_6, як
стверджує, 10 грудня 2013 року звернувся
із заявою-скаргою щодо цього до
директора ДП «Центрукргеологія»
Щербини О.Л., вимагаючи провести з ним
необхідний розрахунок. На
підтвердження такого звернення
позивач надав до суду копію свого листа
від 10.12.2013 року ( ар. спр. 14).

Встановлено по справі, що відповідь за
свою заяву-скаргу щодо негайного
повного з ним розрахунку ОСОБА_6
отримав за датою 23.12.2013 року № 912/01, його
повідомляли, що всі нарахування та
виплати, які йому належать, будуть
виплачені в повному обсязі.

За таких обставин, враховуючи
вищезазначене рішення Конституційного
Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012,
судова палата вважає, що саме з 23 грудня
2013 року слід рахувати тримісячний
строк звернення до суду із заявою про
розрахунок в порядку ст. 117 КЗпП
України.

Встановлено, що ОСОБА_6 звернувся до
суду з даним позовом 06.03.2014 року, тобто в
межах тримісячного строку, а тому на
його користь має бути стягнута з
відповідача сума середнього заробітку
за період з 05.11.2013 року по даний час ( час
розгляду такого питання).

Однак, оскільки ОСОБА_6 в своїй
апеляційній скарзі на рішення суду і в
засіданні апеляційної інстанції
наполягав на стягненні на його користь
з відповідача суми середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні в обсязі 11147,79 грн.,
судова колегія вважає за необхідне
задовільнити вимоги позивача.

В зв'язку з цим рішення суду першої
інстанції підлягає до скасування в
частині суми стягнення за затримку
розрахунку ОСОБА_6, а відтак - і в
загальній сумі стягнення, визначеній
судом в обсязі 30976 грн. 69 коп. Необхідно
в означеній частині ухвалити нове
рішення - про стягнення з ДП НАК «Надра
України» «Центрукргеологія» на
користь ОСОБА_6 за затримку розрахунку
при звільненні за період з 05 листопада
2013 року по 06 березня 2014 року (як просив
позивач) 11147 грн. 79 коп., а в загальній
сумі з урахуванням заборгованості по
заробітній платі 2412,02 грн. та вихідної
допомоги в сумі 20060,35 грн. стягнути на
користь ОСОБА_6 33620 грн. 16 коп.

В зв'язку з цим змінюється в сторону
збільшення сума судового збору, яку
слід стягнути з відповідача на користь
держави до 336 грн. 20 коп., тому рішення в
частині стягнення з відповідача на
користь держави суми судового збору в
обсязі 309 грн. 77 коп. підлягає до
скасування теж, з ухваленням нового
рішення і в цій частині.

В решті рішення суду першої інстанції
необхідно залишити в силі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317 218 ЦПК
України, судова палата,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволити.

Рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 20 березня 2014
року по даній справі скасувати в
частині суми стягнення за затримку
розрахунку при звільненні ОСОБА_6, а
відтак і в загальній сумі стягнення,
визначеній судом в обсязі 30976 грн. 69
коп., а також в частині стягнення суми
судового збору з ДП НАК «Надра України»
«Центрукргеологія» на користь держави.

Стягнути з Дочірнього підприємства
Національної акціонерної компанії
«Надра України» «Центрукргеологія» на
користь ОСОБА_6 за затримку розрахунку
при звільненні за період з 05 листопада
2013 року по 06 березня 2014 року 11147 грн. 79
коп., а в загальній сумі з урахуванням
заборгованості по заробітній платі в
сумі 2412 грн. 02 коп. та вихідної допомоги
в сумі 20060,35 грн. стягнути на користь
ОСОБА_6 33620 грн. 16 коп.

Стягнути з ДП НАК «Надра України»
«Центрукргеологія» судовий збір в сумі
336 грн. 20 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення може бути оскаржене в
касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :