АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

04 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Барановської Л.В.

при секретарі: Гура А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Солом'янського районного
суду м.Києва від 11 березня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та
піклування Солом'янської районної у м.
Києві державної адміністрації про
припинення права власності на майно та
стягнення грошової компенсації,-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року позивачка звернулася
до суду із даним позовом до ОСОБА_3
Зазначала, що її неповнолітній син та
відповідачка отримали у спадщину після
смерті ОСОБА_4 однокімнатну квартиру в
м. Києві, трикімнатну квартиру в м.
Українці Обухівського району
Київської області та гаражний бокс.
Посилаючись на те, що частка сина
складає лише 114 від вказаного майна й
виділити її в натурі не можливо, як і
спільно користуватися цим майном,
просила ухвалити рішення яким
припинити право власності сина на
частку у майні, визнати за
відповідачкою право власності на цю
частку та стягнути з неї грошову
компенсацію.

Рішенням Солом'янського районного
суду м.Києва від 11 березня 2014 року
позов задоволено частково. Припинено
право власності ОСОБА_5 на 114 частки
гаражного боксу НОМЕР_1 у ГБК
«Первомайський» по АДРЕСА_3 та визнано
право власності на цю частку за ОСОБА_3
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
компенсацію вартості 114 частки
гаражного боксу НОМЕР_1 у ГБК
«Первомайський» по АДРЕСА_3 в сумі 4375
грн.

У задоволенні позову в інший частині
відмовлено.

Не погодившись із таким вирішенням
спору в частині відмови у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2, діючи через
свого представника за довіреністю
ОСОБА_1, подала апеляційну скаргу в якій
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції в оскаржуваній
частині та ухвалення в цій частині
нового рішення про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.
Апелянт посилається на незаконність та
несправедливість рішення суду,
порушення прав неповнолітнього ОСОБА_5
Зазначає, що судом безпідставно не
ураховано незначний розмір часток
ОСОБА_5 у спільній частковій власності
сторін, відсутність можливості спільно
користуватися спадковим майном та
виділити частки ОСОБА_5 в натурі, згоду
відповідачки сплатити йому грошову
компенсацію. Вказує, що таким рішенням,
суд позбавив неповнолітнього ОСОБА_5
вирішити спір й у майбутньому та поклав
на неповнолітнього тягар утримання
майна, яким він не користується та не
буде користуватися у подальшому.

В суді апеляційної інстанції
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримав з підстав, наведених
в ній. Одночасно зазначив, що позивачка
вже має домовленість щодо придбання
квартири у м. Києві та гарантує
вкладення отриманих коштів на
придбання житла для неповнолітнього
ОСОБА_5 Вирішити питання з квартирою у
Луганську на даний час не виявляється
можливим з огляду на події що
відбуваються там.

ОСОБА_6, який є представником ОСОБА_3 за
довіреністю просив апеляційну скаргу
задовольнити. Вважав рішення суду
таким що порушує права співвласників
та не відповідає їх інтересам. Пояснив,
що спільне користування спадковим
майном та виділ частки ОСОБА_5 в натурі
є дійсно неможливими, його
довірителька згодна компенсувати
позивачці вартість часток її сина у
спадщині у розмірі визначеному
експертизою проведеною в рамках даної
справи та подала письмову заяву про
визнання позову. Зазначив, що таким
шляхом вже було вирішено питання з
іншими неповнолітніми спадкоємцями.

Представник Органу опіки та піклування
Солом'янської районної у м. Києві
державної адміністрації в судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином, про що свідчить
зворотне поштове повідомлення,
долучене до справи. У письмовій заяві
просить розглянути справу за
відсутності представника, а рішення
суду залишити без змін. Зазначає, що є
неприпустимим зменшення прав та
охоронюваних законом інтересів дітей
при вчиненні будь яких правочинів
стосовно жилих приміщень.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги , перевіривши
законність і обгрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом ІНФОРМАЦІЯ_2 року
помер ОСОБА_4 ( а.с.6).

ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є його та позивачки
сином ( а.с.7).

Після смерті батька, згідно свідоцтв
про право на спадщину за законом,
виданих 17.06.2008 року державним
нотаріусом Дев'ятої Київської
державної нотаріальної контори
БочковоюН.Г., неповнолітній ОСОБА_5
став спадкоємцем 17 частки спадкового
майна і набув право власності на: 17
частку однокімнатної квартири
АДРЕСА_1; 114 частину гаражного боксу
НОМЕР_1 в ГБК «Первомайський» по
АДРЕСА_3; 114 частину трикімнатної
квартири АДРЕСА_2 ( а.с.8-13).

Відповідно до положень ч.1 ст.122 ЦК
України та ч.1 ст.177 СК України
позивачка є законним представником
свого неповнолітнього сина та
управителем і розпорядником його
майна.

Позовні вимоги позивачка
обґрунтовувала ч.2 ст.364 ЦК України і
зазначала, що спільне користування
спадковим майном та виділ в натурі
частки сина у спадковому майні,
виходячи з розміру його частки є
неможливими, а тому доцільно припинити
його право власності, визнавши за
відповідачкою право власності на цю
частку зі сплатою останньою грошової
компенсації.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині припинення права власності на
частки ОСОБА_5 у квартирах, суд виходив
з того, що це порушить законні права та
інтереси дитини та з того, що орган
опіки та піклування не надав згоди на
таке.

Колегія суддів з такими висновками
суду у повній мірі погодитися не може,
оскільки вони суперечать іншим
висновкам суду в цій справі щодо
припинення права власності
неповнолітнього на інший об'єкт
нерухомості та не ґрунтуються на
встановлених обставинах, що мають
значення для справи, що є підставою
відповідно до ст. 309 ЦПК Українидо
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення по суті заявлених
позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 356 ч. 1 ЦК
Українивласність двох чи більше осіб
із визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації
(ст. 358 ч. ч. 1 - 3 ЦК України).

Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.
183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти
висновку, що виділ часток (поділ) жилого
будинку, що перебуває у спільній
частковій власності, є можливим, якщо
кожній зі сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку із
самостійним виходом (квартиру) або у
разі, коли є технічна можливість
переобладнання будинку в ізольовані
квартири, які за розміром відповідають
розміру часток співвласників у праві
власності.

Із матеріалів справи убачається та
визнається сторонами, що технічно
виділити в натурі належні ОСОБА_5
частки у квартирах, які фактично
складають:- в однокімнатній квартирі
АДРЕСА_1 - 5.38 кв.м загальної площі в тому
числі жилої 2.94 кв.м; - в трикімнатній
квартирі АДРЕСА_2 - 4.48 кв.м загальної
площі в тому числі жилої 2.9 кв. м, є
неможливим.

Сторони також визнали, що спільно
користуватися квартирами вони не
можуть, ураховуючи як власне площу
спадкових квартир та їх технічний стан,
так і відсутність родинних відносин
між ними. В однокімнатній квартирі в м.
Києві проживає та зареєстрована
відповідачка з двома різностатевими
дітьми, які також є спадкоємцями ОСОБА_4
Створити нормальні умови для
проживання неповнолітнього сина
позивачки й повноцінного користування
ним квартирою не реально.

Правочин, що вчиняється батьками
дитини не може суперечити правам та
інтересам їхніх дітей ( ч.6 ст.203 ЦК).

Згідно з п. 7 Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності» N 20 від 22.12.1995 р. судам слід
враховувати, що оскільки за чинним
законодавством суд вирішує спори
учасників спільної власності щодо
розпорядження чи користування майном,
то не слід розглядати як неправомірне
позбавлення права власності
присудження грошової компенсації за
частку у спільній власності, якщо її
неможливо виділити або поділити майно
в натурі чи спільно користуватися тім.

З огляду на зазначене, колегія суддів
приходить до висновку, що припинення
права спільної часткової власності
сторін на квартири зі сплатою
відповідачкою грошової компенсації, у
даному випадку, не буде суперечити
інтересам та не завдасть шкоди
неповнолітньому ОСОБА_5, оскільки за
викладених обставин він не
користується своєю часткою у спадщині
з часу її прийняття, тобто понад 7 років
і реально користуватися нею не може
наразі та не зможе у майбутньому,
виділити цю частку в натурі неможливо,
при цьому на нього покладається тягар
утримання майна.

Розпорядженням Солом'янської районної
у м. Києві державної адміністрації № 5-74
від 07.09.2011 року ОСОБА_2 надано дозвіл на
укладення договорів купівлі-продажу
нерухомості від імені її малолітнього
сина за умови відчуження нею на користь
дитини належної їй на праві власності
квартири у м. Лисичанськ Луганської
області ( а.с.14).

Позивачка від цього свого
зобов'язання не відмовляється, але у
зв'язку із загально відомими подіями у
регіоні (бойові дії), здійснити це
наразі не може, проте гарантує що
отримані від відповідачки кошти будуть
використані виключно для придбання
житла сину в м. Києві.

Згідно Звітів ПП «Консалтингова група
АРГО-ЕКСПЕРТ» про незалежну оцінку
вартості майна від 05.12.2013 року ринкова
вартість 17 частини квартири АДРЕСА_1
власником якої є ОСОБА_5 становить 74 387
грн. ( а.с.58), 114 частини квартири
АДРЕСА_2 - 32 880 грн. ( а.с.158), а всього 107 260
грн.

Відповідачка не заперечує проти
виплати грошової компенсації в
зазначеній сумі.

Враховуючи наведене та виходячи із
засад розумності, доцільності та
справедливості, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги та скасування
рішення суду першої інстанції в
оскаржуваній частині з ухваленням
нового рішення про припинення права
ОСОБА_5 на 17 частину однокімнатної
квартири АДРЕСА_1 та на 114 частину
квартири АДРЕСА_2 з визнанням за ОСОБА_3
права власності на ці частки у
нерухомому майні із стягненням з неї на
користь позивачки, яка є законним
представником ОСОБА_5 , грошової
компенсації у розмірі 107 260 грн.

В інший частині рішення суду не
оскаржувалося.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314,316,317ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 11 березня 2014 року в
частині відмови у задоволенні позову
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення наступного змісту: Позов
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган
опіки та піклування Солом'янської
районної у м. Києві державної
адміністрації про припинення права
власності на частки квартир та
стягнення грошової компенсації
задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_5 на 17
частину однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 та на 114 частину квартири
АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на
17 частину однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 та на 114 частину квартири
АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
грошову компенсацію вартості 17
частини однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 та 114 частини квартири АДРЕСА_2
у розмірі 107 260 ( Сто сім тисяч двісті
шістдесят) грн.

В інший частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 760/22664/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/ 6034
/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Кушнір С.І.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.