УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:
Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,Касьяна
О.П., Коротуна В.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за зустрічним
позовом ОСОБА_7 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк», третя особа -
ОСОБА_6, про визнання договору поруки
недійсним, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2013
року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 грудня
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом, у якому
просило стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ПАТ «Акцент-Банк»
солідарно 1 179 788 грн 35 коп.
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилалось
на ті обставини, що 7 листопада 20007 року
між позивачем та ОСОБА_6 укладено
кредитний договір, за яким банк надав
відповідачу 500 000 грн кредитних коштів,
а відповідач зобов'язався їх повернути
до 6 листопада 2022 року та сплатити
відсотки за користування коштами.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між банком та
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ПАТ «Акцент-Банк»
були укладені договори поруки, за яким
відповідачі зобов'язалися солідарно з
боржником нести відповідальність за
невиконання ним своїх зобов'язань.

ОСОБА_6 не виконав умов кредитного
договору внаслідок чого утворилась
заборгованість, яку він не сплачує,
позивач просив задовольнити позов.

ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним
позовом, у якому просив визнати
недійсним договір поруки, укладений
між ним та банком 7 листопада 2007 року,
посилаючись на ті обставини, що він
його не укладав та не підписував,
просив задовольнити позов.

28 січня 2013 року рішенням
Індустріального районного суду
м. Дніпропетровська позов ПАТ
КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 1 179 788 грн 35 коп.
заборгованості за кредитним договором
від 7 листопада 2007 року.

Стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк»
та ОСОБА_6 на користь позивача 3 219 грн
судового збору.

У задоволенні решти позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_7 відмовлено.

25 грудня 2013 року рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області
рішення суду першої інстанції в
частині солідарного стягнення з ОСОБА_6
та ПАТ «Акцент-Банк» судового збору на
користь позивача скасовано.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та рішення апеляційного
суду в частині відмови у задоволенні
позову про стягнення заборгованості з
поручителів та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким задовольнити позов,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, з рішенням якого частково
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що позичальник не виконав взяті
на себе зобов'язання за кредитним
договором внаслідок чого утворилась
заборгованість, яка підлягає стягненню
з нього.

Оскільки позивачем пропущено
шестимісячний строк для пред'явлення
вимог до поручителів про погашення
заборгованості з дня невиконання
боржником умов кредитного договору,
порука припинилася і підстави для
солідарного стягнення боргу з
поручителів відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення судових
витрат з поручителя ПАТ «Акцент-Банк»,
суд апеляційної інстанції виходив з
того, що відповідач не повинен
сплачувати позивачу судовий збір
солідарно з боржником, оскільки у
задоволенні позовних вимог до нього
судом було відмовлено.

Погодитися з рішенням суду першої
інстанції та рішенням апеляційного
суду в частині відмови у задоволенні
позову про стягнення заборгованості з
поручителів не можна на таких
підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду є законним і обґрунтованим,
ухваленим з виконанням усіх вимог
цивільного судочинства, згідно із
законом, на основі повно та всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові
рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 7 листопада 2007
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
укладено кредитний договір , за яким
банк надав відповідачу 500 000 грн зі
сплатою 20 % річних з кінцевим терміном
повернення коштів до 6
листопада 2022 року.

На забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором в цей же день між ПАТ «КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_7, а також ОСОБА_8
та ПАТ «Акцент-Банк» укладені договори
поруки, за якими відповідачі
поручилися за виконання позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором в тому ж розмірі, що і
боржник.

ОСОБА_6 неналежно виконував взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором внаслідок чого станом на 23
квітня 2012 року утворилась
заборгованість у розмірі 1 179 788,35 грн, з
яких 483 111, 10 гнр заборгованості за
кредитом, 446 524,91 грн заборгованості за
відсотками, 192 531,47 пені та 57 620,87 грн
штрафу (фіксована частина).

Згідно ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі.

У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. (ч. ч. 1, 2
ст. 554 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як
направлення/вручення йому вимоги про
погашення боргу (залежно від умов
договору), так і пред'явлення до нього
позову. При цьому в разі пред'явлення
вимоги до поручителя кредитор може
звернутися до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
виконав вимоги процесуального права
щодо повного та всебічного з'ясування
обставин справи, не врахував вимоги
закону щодо дії договору поруки, не
перевірив умов кредитного договору та
договорів поруки щодо строку
повернення боргу та дії договору
поруки, не дав цим обставинам
відповідної оцінки, а пославшись на те,
що договір поруки був припинений після
перебігу шести місяців з дня
виникнення боргу, зробив передчасний
висновок про відмову у задоволенні
позову до поручителів, ухвалив
помилкове рішення з порушенням норм
процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, залишив рішення суду першої
інстанції в цій частині без змін.

Невиконання судами першої та
апеляційної інстанцій норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, і є підставою для
скасування ухвалених у справі судових
рішень в частині відмови у задоволенні
позову про стягнення заборгованості з
поручителів і направлення справи в цій
частині на новий розгляд до суду першої
інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК
України.

За таких обставин касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк»
потрібно задовольнити частково,
рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2013
року та рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 25 грудня
2013 року в частині відмови у задоволенні
позову про стягнення заборгованості з
поручителів скасувати, а справу в цій
частині направити на новий розгляд до
суду першої інстанції. В решті судові
рішення потрібно залишити без змін, як
передбачено ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково, рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
28 січня 2013 року та рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 25
грудня 2013 року в частині відмови у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості з поручителів
скасувати, а справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

У решті рішення Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
28 січня 2013 року та рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 25
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

О.П. Касьян

В.М. Коротун