АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/42/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1341/14
Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А. Є.
Доповідач Прядкіна О. В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Прядкіної О.В.,

Суддів: Бутенко С.Б., Пікуля В.П.

При секретарі: Нестеренко А.М.

За участі: представника відповідача
ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Диканського районного суду
Полтавської області від 14 березня 2014
року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про встановлення факту спільного
проживання жінки та чоловіка однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання
права спільної сумісної власності та
визнання права власності на ? частку
спільного майна, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом. Посилалась на
те, що з грудня 2002 року по жовтень 2010
року вона проживала однією сім'єю з
відповідачем. В період спільного
сумісного проживання з відповідачем
ними на підставі договору
купівлі-продажу придбаний житловий
будинок з господарськими спорудами, що
розташований за адресою АДРЕСА_1.
Просила встановити факт спільного
проживання її та ОСОБА_3 як жінки та
чоловіка однією сім'єю без реєстрації
шлюбу, визнати житловий будинок з
господарськими спорудами та будівлями,
що знаходиться по АДРЕСА_1 об'єктом
спільної сумісної власності та
визнати за нею право власності на 1/2
частину житлового будинку з
господарськими будівлями, який
розташований за вказаною адресою.

Рішенням Диканського районного суду
Полтавської області від 14 березня 2014
року позов задоволено
частково.Встановлено факт що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 проживали однією сім'єю як жінка
та чоловік без реєстрації шлюбу з 01
січня 2004 року по жовтень 2010 року.

В решті позовних вимог відмовлено у
зв'язку з пропуском позивачем строку
позовної давності.

Рішення оскаржила ОСОБА_2, яка в
апеляційній скарзі просить змінити
рішення та задовольнити позов в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши справу в
межах заявлених вимог і апеляційного
оскарження, приходить до висновку, про
задоволення апеляційної скарги з
таких підстав:

Судом першої інстанції вірно
встановлено та вбачається з матеріалів
справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали
однією сім'єю як жінка та чоловік без
реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по
жовтень 2010 року. 18 червня 2007 року
ОСОБА_3 було придбано
будинковолодіння по АДРЕСА_1 (а.с.8).

Задовольняючи частково позовні вимоги
районний суд виходив з того, що факт
перебування ОСОБА_2 у період з січня
2004 року по жовтень 2010 року у фактичних
шлюбних відносинах і проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу є
доведеним. Відносно вимог про визнання
житлового будинку об'єктом спільної
сумісної власності, суд вважав, що
позивач дізналася про порушення її
права в жовтні 2010 року, а звернулася в
суд за захистом своїх прав лише 17
січня 2014 року, тобто, за межами строків
позовної давності.

Однак повністю погодитись з
висновком суду колегія суддів не може.

Суд першої інстанції відмовив у
задоволенні позову в частині вимог
про визнання житлового будинку з
господарськими спорудами та будівлями,
що знаходиться по АДРЕСА_1 об'єктом
спільної сумісної власності та
визнати права власності на 1/2 частину
цього будинку з підстав пропуску
строку позовної давності, не давши
оцінки обґрунтованості вказаних
вимог, оскільки правила ЦК України щодо
позовної давності застосовуються лише
щодо обґрунтованості позову. У разі
якщо позов є безпідставним і
необґрунтованим, то суд має відмовити в
позові саме з цих підстав.

Відповідачем не заперечується, що він
разом з ОСОБА_2 проживали однією сім'єю
як жінка та чоловік без реєстрації
шлюбу.

Відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу
України , якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або у
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними. На майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності жінки та чоловіка, які не
перебувають у шлюбі між собою,
поширюються положення глави 8 СК
України.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Твердження відповідача про те, що
будинковолодіння придбано за кошти
його батька належним чином не
підтверджено.

Натомість згідно довідки Байрацької
сільської ради від 18.11.2013 року сторони
в період спільного проживання в 2007 році
придбали вказаний житловий будинок,
в якому разом проживали до жовтня 2010
року(а.с.7).

Таким чином, житловий будинок з
господарськими спорудами та будівлями,
що знаходиться по АДРЕСА_1 є об'єктом
спільної сумісної власності ОСОБА_3
та ОСОБА_2

Відносно питання щодо пропуску ОСОБА_2
строку позовної давності, то, на думку
колегії суддів, позивач не пропустив
строку звернення до суду за захистом
порушеного права, так як про його
порушення довідалась з позовної заяви
ОСОБА_3 від 15 листопада 2013 року про
визнання ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_5
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням в будинку по
АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 72 СК України
позовна давність обчислюється від
дня, коли один із співвласників
дізнався або міг дізнатися про
порушення свого права власності.

Обчислення строків, встановлених в
Сімейному кодексі України, як
зазначено в ст.12, здійснюється
відповідно до Цивільного Кодексу
України.

Встановлено ст.261 ЦК України, що
перебіг строку позовної давності
починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатись про
порушення свого права.

Доводи ОСОБА_2 про те, що про порушення
її права на спільну власність вона
довідалась в листопаді 2013р. належними
та допустимими доказами відповідачем
не спростовані.

Тому звернення позивача до суду з
даним позовом з часу, коли вона
довідалась про порушення свого права
на спільну власність, знаходиться в
межах загальної позовної давності,
встановленої ст.257 ЦК України.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог і ухваленням в цій частині
нового рішення, яким задовольнити
позовні вимоги щодо визнання
будинковолодіння об'єктом спільної
сумісної власності та визнання права
власності на ? частку спільного майна.

В частині встановлення факту
проживання сторін однією сім'єю як
жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу
з 01 січня 2004 року по жовтень 2010 року
рішення місцевого суду не
оскаржується і підлягає залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 п.3,4 ч.1,316 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Диканського районного суду
Полтавської області від 14 березня 2014
року скасувати в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про
визнання будинковолодіння об'єктом
спільної сумісної власності та
визнати за нею право власності на 1/2
частину житлового будинку, ухваливши в
цій частині нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2.

Визнати житловий будинок з
господарськими спорудами, що
розташований за адресою АДРЕСА_1
об'єктом спільної сумісної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину житлового будинку по АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення Диканського
районного суду Полтавської області від
14 березня 2014 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржене протягом 20 днів шляхом
подачі касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

СУДДІ: