БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
провадження № 2/361/1611/14, cправа № 361/3574/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 06» червня 2014 року
м.Бровари
Київської області

Броварський міськрайонний суд
Київської області в складі:

головуючого - судді
Василишина В.О.,

при
секретарі - Волівецькій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 й
ОСОБА_3 про розірвання договору позички
нерухомого майна, а також про визнання
недійсним договору конкретного
користування житловим будинком,

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним вище позовом, який
обґрунтовував тим, що йому на праві
приватної власності належить 2/3
частини житлового будинку АДРЕСА_1 Інша
1/3 частина цього будинку належить
відповідачу ОСОБА_3

29 січня 2011 року між ним та ОСОБА_3
укладено договір конкретного
користування житловим будинком, а 21
травня 2012 року між ним та ОСОБА_2 було
укладено договір позички нерухомо
майна. Оскільки під час укладення
договору конкретного користування
житловим будинком відповідач ОСОБА_3
ввела його в оману щодо істотних умов
цього правочину, то просить суд визнати
його недійсним. Крім того, просить суд
розірвати договір позички нерухомого
майна через те, що відповідач ОСОБА_2 не
виконує його умови.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заявлені
позовні вимоги підтримав й просив їх
задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
не визнала позов ОСОБА_1 й просила у
його задоволенні відмовити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_2
не з'явилася. Про день, час та місце
розгляду справи повідомлялася у
встановленому цивільним процесуальним
законодавством порядку. До суду
надійшла письмова заява від неї, у якій
вона просила розглядати цю цивільну
справу у її відсутність, позовні вимоги
ОСОБА_1 нею визнаються.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі та з'явилися у судове
засідання, дослідивши зібрані по
справі докази, судом встановлені
наступні факти й відповідні їм
правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві
власності належить 2/3 частини, а ОСОБА_3
1/3 частина будинку АДРЕСА_1

29 січня 2011 року між ОСОБА_1 й ОСОБА_3
укладено договір конкретного
користування житловим будинком, який
посвідчено державним нотаріусом
Броварської міської державної
нотаріальної контори Київської
області й зареєстровано у реєстрі за №
1-240.

За умовами цього правочину встановлено
наступний порядок користування
житловим будинком: 1) у конкретне
користування ОСОБА_1 перейшли
приміщення житлового будинку,
позначені на плані цифрами: 1-4 кімната,
житловою площею 13,7 кв.м., 1-5 тамбур,
загальною площею 5,9 кв.м., 1-6 кімната,
житловою площею 8,2 кв.м., та надвірні
будівлі: сарай «Ж»; 2) у конкретне
користування ОСОБА_3 перейшли
приміщення житлового будинку,
позначені на плані цифрами: 1-1 коридор,
загальною площею 4,5 кв.м., 1-2 кухня,
загальною площею 11,7 кв.м., 1-3 кімната,
житловою площею 20,6 кв.м., та надвірні
будівлі: вбиральня «В», колодязь «К». У
спільне користування сторін перейшла:
огорожа «№».

21 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено договір позички нерухомого
майна.

За умовами цього правочину ОСОБА_1
передав, а ОСОБА_2 прийняла у тимчасове
безоплатне користування частину
житлового будинку АДРЕСА_1 Договір
укладено на тридцять п'ять календарних
місяців до 21 квітня 2015 року.

Відповідно до статті 11 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України) суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Статтею 230 Цивільного кодексу України
визначено, що якщо одна із сторін
правочину навмисно ввела другу сторону
в оману щодо обставин, які мають
істотне значення (частина перша статті
229 цього Кодексу), такий правочин
визнається судом недійсним. Обман має
місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

У судовому засіданні представником
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 не було
доведено наявність зі сторони
відповідача ОСОБА_3 факту обману при
укладенні договору конкретного
користування житловим будинком від 29
січня 2011 року.

В цій частині позовні вимоги
задоволенню не підлягають.

Що ж стосується позовних вимог ОСОБА_1
про розірвання договору позички
нерухомого майна від 21 травня 2012 року,
то суд приходить до висновку, що
зважаючи на їх визнання відповідачем
ОСОБА_2, вони підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 209, 212 - 215 ЦПК України
Броварський міськрайонний суд
Київської області,

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити частково.

Розірвати договір позички нерухомого
майна від 21 травня 2012 року, укладений
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі - 121 (сто двадцять
одна) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Київської області
через Броварський міськрайонний суд
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.О.Василишин