Справа № 148/7569/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року
м.Тульчин

Тульчинський районний суд
Вінницької області

в складі: головуючого судді
Карнауха А.П.,

при секретарі
Грабовській Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за заявою
ОСОБА_1 про встановлення факту, що має
юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
заявою, в якій просить встановити факт,
що він у період з 01.04.1988 року по 04.08.2001
року працював з повним робочим днем
машиністом аміачних холодильних
установок, що є шкідливими умовами
праці, на підприємствах «Тульчинський
маслосирзавод», ВАТ «Тульчинський
маслосирзавод». ТОВ ВКФ «Витязь», ВАТ
«Тульчинський маслосирзавод».

Свої вимоги мотивував тим, що
згідно наказу №12 від 01.04.1988 року він був
прийнятий на роботу на повний робочий
день машиністом аміачних холодильних
установок ДП «Тульчинський
маслосирзавод», де працював по 04.08.2001
року і звільнився за угодою сторін.
Відповідно до списку №2, затвердженого
Кабінетом Міністрів України, його
робота відносилась до робіт із
шкідливими та важкими умовами праці,
тому відповідно до п.б ст.13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
він має право на пенсію за віком на
пільгових умовах з 55 років. Але для
цього потрібні записи в трудових
книжках, довідки з місця роботи та
накази про результати атестації
робочих місць. Відповідальність за
своєчасне та якісне проведення
атестації робочих місць за умовами
праці покладається на керівника
підприємства.

Але підприємство, на якому він працював
з 01.04.1988 року було кілька разів
реорганізовано без
правонаступництва. Так, в 1996 році ДП
«Тульчинський маслосирзавод» було
ліквідовано і створено ВАТ
«Тульчинський маслосирзавод». Потім це
підприємство було передано в оренду
ТОВ ВКФ «Витязь», а в 2000 році знову
реорганізовано у ВАТ «Тульчинський
маслосирзавод» без правонаступництва.
В зв»язку з такими реорганізаціями
підприємства змінювалось його
керівництво та форма власності, але
воно як працювало, будучи ще державним
підприємством, так і продовжує
працювати до цього часу, виконуючи ті ж
функції. В зв»язку з реорганізаціями та
ліквідацію підприємства було втрачено
ряд документів, зокрема, про проведення
атестації робочих місць за шкідливими
умовами праці. Через відсутність цих
документів заявник не може піти на
пенсію на пільгових умовах. Для цього
йому треба встановити факт, що в період
з 01.04.1988 року по 04.08.2001 року працював з
повним робочим днем машиністом
аміачних холодильних установок, що є
шкідливими умовами праці, на вказаних
підприємствах.

Вказаний факт підтверджується
записами його трудової книжки НОМЕР_1,
висновком № 09-03-037, копією наказу №39 по
ВАТ «Тульчинський маслосирзавод» від
08.08.2001 року про проведення досліджень,
показами свідків.

Просить суд встановити факт, що
він за період з 01.04.1988 року по 04.08.2001 року
працював з повним робочим днем
машиністом аміачних холодильних
установок, що є шкідливими умовами
праці, на підприємствах «Тульчинський
маслосирзавод», ВАТ «Тульчинський
маслосирзавод». ТОВ ВКФ «Витязь», ВАТ
«Тульчинський маслосирзавод».

В судовому засіданні заявник свої
вимоги підтримав та пояснив суду, що
він з 1998 року по 2001 рік працював на
маслосирзаводі машиністом
холодильних установок. Про це є записи
в його трудовій книжці. Умови праці
були шкідливими. Вони протягом всього
часу його роботи не змінювались.
Оскільки він працював на роботі із
шкідливими умовами праці, то має право
виходу на пенсію в 55 років. Але коли він
звернувся за призначенням пенсії, то
йому відмовили,бо виявляється з 1992 по
1997 року не проводилась атестація
робочих місць на підприємстві. Про те,
що така атестація не проводилась йому
було невідомо. В ті роки були чисельні
реорганізації підприємства,
змінювались власники, але підприємство
працювало так як і раніше. Умови його
праці фактично не змінювались. Тому він
вважає, що має право не призначення
пенсії на пільгових умовах.

Оглянутою в судовому засіданні
трудовою книжною ОСОБА_1 серії НОМЕР_1
встановлено, що він був 01.04.1988 року
прийнятий на роботу до Тульчинського
маслосирзаводу машиністом холодильних
установок. 29.03.1996 року на базі цього
підприємства було створено ВАТ
«Тульчинський маслосирзавод». 02.02.2000
року ОСОБА_1 переведений до ТОВ ВКФ
«Витязь» машиністом холодильних
установок, а 01.02.2001 року звільнений за
власним бажанням. 05.02.2001 року ОСОБА_1
прийнятий на роботу до ВАТ
«Тульчинський маслосирзавод»
машиністом холодильних установок, а
04.08.2001 року звільнений за угодою сторін.

Згідно архівної довідки КП
«Тульчинський районний трудовий
архів» №254 від 12.06.2013 року про
реорганізацію ВАТ «Тульчинський
маслосирзавод» з 04.07.1966 року по 28.03.1996
року підприємство значилось як
Тульчинський маслосирзавод
Вінницького управління молочної
промисловості. За наказом Фонду
державного майна України від 29.03.1996
року № 308 на його базі створено ВАТ
«Тульчинський маслосирзавод». 02.02.2000
року підприємство передано в оренду
ТОВ ВКФ «Витязь». 03.01.2001 року діяльність
ТОВ ВКФ «Витязь» припинилась. З того
часу ВАТ «Тульчинський маслосирзавод»
відновило свою діяльність.

Згідно висновку № 09-03-037 від 26.09.2003 року
головного експерта з умов праці
управління праці та соціального
захисту населення Тульчинської РДА
Бельцара М.В. робота машиніста
холодильних установок, що обслуговують
аміачно - холодильні установки на ВАТ
«Тульчинський маслосирзавод» за
списком №2, є із шкідливими умовами
праці.

За наказом №40 від 30.08.2001 року по ВАТ
«Тульчинський маслосирзавод» «Про
проведення атестації робочих місць за
умовами праці» встановлено, що
машиніст холодильних установок -
робота із шкідливими умовами праці.

Із наданої в судовому засіданні
письмової заяви ОСОБА_3, який працює на
ТОВ «Тульчинський маслосирзавод»,
вбачається, що ОСОБА_1 з 1988 року по 2001
рік працював машиністом аміачних
холодильних установок з повним робочим
днем.

Полторак І.М., який працює головним
інженером ВАТ «Тульчинський
маслосирзавод» з 1986 року, також надав
суду письмову заяву, в якій
підтверджує, що ОСОБА_1 працював на
підприємстві машиністом аміачних
холодильних установок з 1988 року по 2001
рік.

Суд, заслухавши заявника, вивчивши
надані суду письмову докази, приходить
до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, оскільки вона
підтверджується відповідними
документами, письмовими свідченнями
свідків та показами заявника.

Керуючись ст. ст. 57, 209, 215, 259 ЦПК
України,

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт , що має юридичне
значення про те, що ОСОБА_1 з 01 квітня 1988
року по 04 серпня 2001 року працював
машиністом аміачних холодильних
установок, що є шкідливими умовами
праці, на підприємствах «Тульчинськицй
маслосирзавод», ВАТ «Тульчинсьткий
маслосирзавод», ТОВ ВКФ «Витязь», ВАТ
«Тульчинський маслосирзавод».

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів
після його проголошення до
апеляційного суду Вінницької області
через Тульчинський районний суд.

Суддя: