інстанції Дутчак І.М.Провадження №
22-ц/780/1009/14 Доповідач у 2 інстанції
Данілов О.М.Категорія 18
РІШЕННЯ

Іменем України

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В.,
Суханової Є.М.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 06 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: приватний
нотаріус Броварського районного
нотаріального округу Київської
області ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним та застосування
наслідків недійсності правочину, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Броварського міськрайонного суду
Київської області із позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання недійсним договору
дарування, мотивуючи свої вимоги тим,
що 13 липня 2012 року ОСОБА_3 передала у
власність відповідачу ОСОБА_4 згідно
укладеного між ними договору дарування
належну їй на праві спільної часткової
власності 1/3 частину квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Посилається на те, що даний договір
дарування було укладено з метою
ухилення від сплати боргу та виконання
судового рішення.

20 червня 2012 року Броварський
міськрайонний суд Київської області
постановив ухвалу про накладення
арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1

21 червня 2012 року Броварським
міськрайонним судом Київської області
ухвалено заочне рішення, яким
задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з
ОСОБА_3 на його користь 1200000 грн. боргу.

ОСОБА_3 замість виконання судового
рішення шляхом виплати боргу,
здійснила дії направлені на ухилення
від його виконання, а саме здійснила
відчуження шляхом дарування
арештованої 1/3 частини квартири, що
належала їй на праві спільної
часткової власності.

Просив суд, визнати недійсним договір
дарування 1/3 частини квартири АДРЕСА_1,
який укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В ході судового розгляду справи,
позивач збільшив позовні вимоги та
просив застосувати наслідки
недійсності правочину, а саме:
повернути сторони в первісний стан та
визнати ОСОБА_3 власником 1/3 частки
квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 06 листопада
2013 року, у задоволенні позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
ухваленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 06 листопада 2013 року та ухвалити
нове рішення про задоволення його
позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи, в порядку, передбаченому
статтею 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
20 червня 2012 року ухвалою Броварського
міськрайонного суду Київської області
було накладено арешт на 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1 право власності на
яку зареєстровано за відповідачем
ОСОБА_3 (а.с. 14).

21 червня 2012 року суд ухвалив заочне
рішення, яким стягнув з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі
1200000 грн. (а.с. 13).

13 липня 2012 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 був
укладений договір дарування частини
квартири (а.с. 51-52), за умовами якого
ОСОБА_3 передала у власність а ОСОБА_4
прийняла у власність 1/3 частини
двокімнатної квартири АДРЕСА_1
загальною площею 53,1 кв.м., житловою
площею 33,9 кв.м.

Відчужувана частка квартири ОСОБА_3
належала на праві приватної спільної
часткової власності. Інші 2/3 частини
вказаної квартири належать матері
відповідача ОСОБА_6 (а.с. 53-55).

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що доводи
позивача, про те, що оспорюваний
договір дарування частини квартири
укладений з метою ухилення від
виконання рішення суду про стягнення
суми боргу, свого підтвердження не
знайшли, а тому суд дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
визнання недійсним договору дарування
частини квартири.

З такими висновками колегія суддів
погодитися не може, оскільки вони не
ґрунтуються на матеріалах справи та не
узгоджуються з вимогами діючого
законодавства.

Законним і обґрунтованим відповідно до
ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, в
мотивувальній частині рішення суд має
зазначити встановлені судом обставини
і визначити відповідно до них
правовідносини, мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність чи
відсутність фактів, якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення, бере до уваги чи відхиляє
докази, застосовує зазначені у рішенні
нормативно-правові акти.

Зазначеним вимогам оскаржуване
рішення не відповідає, а тому колегія
суддів приходить до висновку про
часткове задоволення апеляційної
скарги з наступних підстав.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 203 ЦК
України, зміст не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із ст. 215 ЦК України, підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою-третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки ОСОБА_3 після накладення
арешту на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1
оформила документи на відчуження
спірного майна і подарувала його своїй
доньці ОСОБА_4, при цьому остання була
зареєстрована та проживала за
вищезазначеною адресою, колегія суддів
вважає, що ОСОБА_3 здійснила правочин
без наміру фактичного відчуження
належного їй майна та без створення
правових наслідків, які обумовлювалися
вказаним правочином.

Колегія суддів вважає, що висновки суду
першої інстанції, щодо недоведеності
позивачем його позовних вимог є
безпідставними, необґрунтованими,
такими, що не ґрунтуються на матеріалах
справи та не узгоджуються з вимогами
діючого законодавства, оскільки
договір дарування 1/3 частини квартири
порушує законний інтерес позивача щодо
спірного майна, а відтак підлягає
визнанню недійсним з поверненням до
стану, який існував до укладання даного
правочину.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно
задовольнити частково з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, а також порушенням
норм матеріального та процесуального
права, рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 06 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким визнати
недійсним договір дарування 1/3 частин
квартири АДРЕСА_1 укладений 13 липня 2012
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_4
повернути 1/3 частини квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_3

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо
суд апеляційної або касаційної
інстанції, не передаючи справи на новий
розгляд, змінює рішення або ухвалює
нове, суд відповідно змінює розподіл
судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_4, ОСОБА_3
підлягають стягненню по 107 грн. 30 коп.
судового збору на користь ОСОБА_2

Апелянтом доведено обставини на які
він посилався належними доказами,
всупереч тому, що відповідачі жодних
доказів правомірності їх дій не навели.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 06 листопада
2013 року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування 1/3
частки квартири АДРЕСА_1 укладеного 13
липня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
посвідченого приватним нотаріусом
Броварського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за №1317.

ОСОБА_4 повернути 1/3 частини квартири
АДРЕСА_1 ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_3 по 107 грн. 30
коп. судового збору на користь ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: