Головуючий суду 1 інстанції - Река А.С.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 1203/8864/13
Провадження № 22ц/782/5395/13
РІШЕННЯ

Іменем України

05 березня 2014 року
м. Луганськ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів - Темнікової В.І., Околота Г.М.

при секретарі: Булгаковій М.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
апеляційного суду Луганської області
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Артемівського районного
суду м. Луганська від 18 листопада 2013
року

у цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_2 до приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «ІНГО Україна», ОСОБА_3 про
стягнення майнової та моральної шкоди,
спричиненої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, треті
особи - товариство з обмеженою
відповідальністю «Перша лізингова
компанія», товариство з обмеженою
відповідальністю «Серв'є Україна»,-

в с т а н о
в и л а:

У березні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом до приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна»,
ОСОБА_3 про стягнення майнової та
моральної шкоди, спричиненої в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, в обґрунтування якого вказав,
що 04.07.2011 року близько 08 год. 15 хв.
відповідач ОСОБА_3, керуючи автомобілем
марки «Renault СІіо», державний номерний
знак НОМЕР_1, рухаючись заднім ходом на
автостоянці, що розташована біля
будинку № 4 на кв. Ленінського
Комсомолу в м. Луганську, не обрала
безпечний інтервал та скоїла наїзд на
автомобіль марки «Маzda 6», державний
номерний знак НОМЕР_2, який на праві
приватної власності належить позивачу.

Постановою Артемівського районного
суду м. Луганська від 26.07.2011 року ОСОБА_3
визнано винною у скоєнні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України та накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу на користь держави у розмірі 340
гривень.

В результаті вказаного зіткнення
автомобіль позивача отримав механічні
пошкодження, а саме: пошкоджений
(розірваний) задній бампер ліворуч,
пошкоджене кріплення бамперу до кузова
ліворуч та ліве крило.

Позивач був вимушений за власні кошти
купувати бампер, ціною 6563,70 грн. та
кріплення за ціною 240,90 грн., що
підтверджується копією накладної від
14.07.2011 року. Також сплачено ним за
ремонт автомобіля на СТО суму 4453 грн.

Автомобіль марки «Renault СІіо», державний
номерний знак НОМЕР_3, яким керувала
ОСОБА_3 та який належить ТОВ «Перша
лізингова компанія», був застрахований
у ПрАТ «АСК «Інго Україна», яке 28.09.2011
року у зв'язку із страховим випадком
виплатило представнику позивача
ОСОБА_6 страхову виплату у розмірі 4573,44
грн.

Тому різниця між фактичним розміром
шкоди і страховою виплатою склала 6684,16
грн., яку як вважає позивач повинно
виплати ПрАТ «АСК «Інго Україна» у
відповідності до ст.ст. 979,999 ЦК України.

Позивач також зазначив, що
неправомірними діями відповідача
ОСОБА_3 йому завдано моральну шкоду.

Позивач просив суд стягнути з
приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна» на користь ОСОБА_2 суму в
розмірі 6684,16 грн., стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі
10000 грн.

Рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська від 18 листопада 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 до приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна»,
ОСОБА_3 про стягнення майнової та
моральної шкоди, спричиненої в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди задоволено частково. Суд
стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
моральну шкоду в сумі 1000 грн. У
задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог в повному обсязі, посилаючись на
неповне з'ясування обставин справи, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушенням судом
норм процесуального та матеріального
права.

Сторони в судове засідання не
з'явилися, про час і місце повідомлені
належним чином і в установленому
законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів апеляційного
суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Ухвалюючи рішення по справі суд першої
інстанції виходив з того, що ним були
встановленні факти про те, що 04.07.2011
року близько 08 год. 15 хв. відповідач
ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «Renault
СІіо», державний номерний знак НОМЕР_1,
рухаючись заднім ходом на автостоянці,
що розташована біля будинку № 4 на кв.
Ленінського Комсомолу в м. Луганську,
не обрала безпечний інтервал та скоїла
наїзд на автомобіль марки «Маzda 6»,
державний номерний знак НОМЕР_2, який
відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4 на
праві приватної власності належить
позивачу.

Постановою Артемівського районного
суду м. Луганська від 26.07.2011 року ОСОБА_3
визнано винною у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КпАП України та
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу на користь держави у
розмірі 340 гривень.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_5
власником автомобіля марки «Renault СІіо»,
державний номерний знак НОМЕР_1, є ТОВ
«Перша лізингова компанія».

Згідно лізингової угоди № ОL-0050-05-КY від
28.09.2005 року ТОВ «Перша лізингова
компанія» передало ТОВ «Серв'є
Україна» права щодо володіння та
користування автомобілем марки «Renault
СІіо», державний номерний знак НОМЕР_1,
фактична передача автомобіля
відбулася, згідно акту
прийому-передачі 01 лютого 2008 року.

ОСОБА_3 з 06.12.2010 року по теперішній час
перебуває у трудових відносинах з ТОВ
«Серв'с Україна» та на підставі
довіреності № 2696/10 від 09.12.2010 року,
строк дії якої до 31.01.2012 року, виданої
ТОВ «Перша лізингова компанія», має
право цілодобово (без обмежень)
керувати автомобілем марки «Renault СІіо»,
державний номерний знак НОМЕР_1.

Згідно полісу обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
засобів № АА/1605883 відповідальність ТОВ
«Перша лізингова компанія», як
володільця транспортного засобу марки
«Renault СІіо», державний номерний знак
НОМЕР_1, застрахована у ПрАТ «АСК «Інго
Україна», за яким страхова сума (ліміт
відповідальності) на одного
потерпілого складає: за шкоду,
заподіяну майну - 50000 грн., франшиза - 0
грн.

Згідно висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 278/07
від 11.07.2011 року, матеріальний збиток,
завданий позивачу як власнику
автомобіля «Маzda 6», державний номерний
знак НОМЕР_2, в результаті ДТП (з
врахуванням фізичного зносу деталей,
що підлягають заміні і без втрати
товарної вартості) становить 4922,07 грн.

Протокол огляду транспортного засобу
від 08.07.2011 року, який є складовою
частиною висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 278/07
від 11.07.2011 року, підписаний
уповноваженим представником позивача
ОСОБА_6

Відповідно до страхового акту № 13516 від
08.09.2011 року розрахунок суми страхового
відшкодування складає 4619,64 грн. (за
вирахуванням 302,43 грн. ПДВ, які згідно
автотоварознавчого дослідження не
відносяться до страхового випадку).

Згідно платіжного доручення № 8611 від
26.09.2011 року ПрАТ «АСК «Інго Україна»
представнику позивача ОСОБА_6
виплачене страхове відшкодування за
страховим випадком в розмірі 4619,64 грн.

Тому з урахування зазначених обставин,
суд першої інстанції дійшов висновку,
оскільки страхове відшкодування
страховиком виплачено на підставі
висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 278/07
від 11.07.2011 року, який не оскаржений
позивачем, а акт надання послуг № 46 від
28.10.2011 року та накладна № 00017 від 14.07.2011
року на загальну суму 11257,60 грн., з яких
4453 грн. - вартість виконаних робіт з
відновленого ремонту, 6804,60 грн. -
вартість запчастин є неналежними
доказами для підтвердження розміру
шкоди, тому позовні вимоги про
стягнення з відповідача ПрАТ «АСК
«Інго Україна» страхової суми у
розмірі 6684,16 грн. задоволенню не
підлягають.

Проаналізувавши встановлені судом
першої інстанції обставини по справі,
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в цій частині
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволені даної частини позовних
вимог, але з інших підстав.

Приймаючи рішення по справі, судом
першої інстанції не було враховано те,
що суд згідно ст. 11 ЦПК України
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України
підставами позову, є обставини, якими
позивач обґрунтовує вимоги.

При вирішенні справи суд враховує
підставу та зміст позовних вимог
викладених в позовній заяві.

Як вбачається з тексту позовної
заяви, позивач просив стягнути з ПрАТ
«АСК «Інго Україна» різницю між
фактичним розміром майнової шкоди та
страховою виплатою в сумі 6684,16 грн.
Тобто, вимоги обґрунтовуються на
підставі фактично понесених витрат на
відновлювальний ремонт автомобіля.

Згідно зі ст. 979 ЦК України, Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» за договором страхування одна
сторона (страховик) зобов'язується у
разі настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Згідно ст. 29 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», у зв'язку з пошкодженням
транспортного засобу відшкодовуються
витрати пов'язані з відновлювальним
ремонтом транспортного засобу з
урахуванням експлуатаційного зносу
розрахованого у порядку, встановленому
законодавством, включаючи витрати на
усунення пошкоджень,

зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди
до місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент
дорожньо-транспортної пригоди, чи до
місця здійснення ремонту на території
України. Якщо транспортний засіб
необхідно, з поважних причин,
помістити на стоянку, до розміру
шкоди додаються також витрати на
евакуацію транспортного засобу до
стоянки та плата за послуги стоянки.

Із системного аналізу зазначеної норми
права вбачається, що витрати пов'язані
з відновлювальним ремонтом
транспортного засобу відшкодовуються
страховиком з урахуванням
експлуатаційного зносу.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму
Вищого Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 при
визначенні розміру та способу
відшкодування шкоди, завданої майну
потерпілого, судам слід враховувати
положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
такого ж роду і такої ж якості,
полагодити пошкоджену річ тощо) або
відшкодувати завдані збитки у повному
обсязі. Коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
втраченого майна на момент розгляду
справи або виконання робіт, необхідних
для відновлення пошкодженої речі. Як
при відшкодуванні шкоди в натурі, так і
при відшкодуванні реальних збитків
потерпілий має право вимагати
відшкодування упущеної вигоди.

Зношеність пошкодженого майна
враховується у випадках стягнення на
користь потерпілого вартості такого
майна (у разі відшкодування збитків).

Розрахунок зношеності проводиться
відповідно до Методики
автотоварознавчої експертизи та
оцінки дорожніх транспортних засобів,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України, Фонду державного
майна України від 24 листопада 2003 року

Згідно п. 1.6. Методики
автотоварознавчої експертизи та
оцінки дорожніх транспортних засобів,
експлуатаційний знос - це утрата
елементами конструкції КТЗ своїх
початкових технічних характеристик,
споживчих властивостей або
придатності внаслідок дії умов
експлуатації та впливу навколишнього
природного середовища.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідальність ТОВ «Перша лізингова
компанія», як володільця транспортного
засобу марки «Renault СІіо», державний
номерний знак НОМЕР_1, яким під час
дорожньо-транспортної пригоди
керувала на підставі довіреності
відповідач ОСОБА_3, застрахована у ПрАТ
«АСК «Інго Україна», за яким страхова
сума (ліміт відповідальності) на одного
потерпілого складає: за шкоду,
заподіяну майну - 50000 грн., франшиза - 0
грн., що підтверджується полісом
полісу обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних засобів № АА/1605883.

Згідно висновку експертного
автотоварознавчого дослідження № 278/07
від 11.07.2011 року, матеріальний збиток,
завданий позивачу як власнику
автомобіля «Маzda 6», державний номерний
знак НОМЕР_2, в результаті ДТП (з
врахуванням фізичного зносу деталей,
що підлягають заміні і без втрати
товарної вартості) становить 4922,07 грн.

ПрАТ «АСК «Інго Україна» сплатило
представнику позивача ОСОБА_6 страхове
відшкодування за страховим випадком з
урахуванням зносу в розмірі 4619,64 грн.,
що підтверджується належним чином
засвідченою копією платіжного
доручення № 8611 від 26.09.2011 року, наданого
до апеляційного суду.

Отже, ПрАТ «АСК «Інго Україна»
виплачено позивачу страхове
відшкодування відповідно до ст. 29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» з урахуванням
експлуатаційного зносу транспортного
засобу. Розмір нарахованого та
виплаченого ПрАТ «АСК «Інго Україна»
страхового відшкодування позивачем не
оскаржується у заявленому позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд не дав ніякої оцінки заяві
представника позивача на виплату
страхового відшкодування, в якій
вказана сума на страхову виплату у
розмірі 6060,66 грн., а також те, що
стосується права страховика на
зменшення страхової виплати на суму
ПДВ, та правильності нарахування та
виплати ПрАТ «АСК «Інго Україна»
страхового відшкодування саме у
розмірі 4619,64 грн. не заслуговують на
увагу, оскільки згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

Так, при вирішенні справи суд враховує
підставу та зміст позовних вимог
викладених в позовній заяві.

В позовній заяві, із якою позивач
звернувся до суду, він просив стягнути
майнову шкоду, яка становить різницю
між фактичним розміром майнової шкоди,
яка за його твердженням складається із
вартості нових деталей придбаних для
заміни пошкоджених та вартості
фактично здійсненого ремонту, і
страховою виплатою. У той час, як
законом України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» передбачено
відшкодування витрат страховиком з
урахуванням експлуатаційного зносу.

Вимог стосовно оскарження суми
нарахованої та виплаченої страхової
виплати не заявляв. Так як дані вимоги
не були заявлені в суді першої
інстанції по даній справі у
встановленому законом порядку, тому у
суду не було достатніх правових
підстав для встановлення будь-яких
обставин, що стосується заяви
представника позивача на виплату
страхового відшкодування, зменшення
страхового відшкодування на суму ПДВ
та правильності нарахування та виплати
ПрАТ «АСК «Інго Україна» страхового
відшкодування, оскільки суд згідно ст.
11 ЦПК України розглядає цивільні
справи в межах заявлених вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при визначені розміру страхової
виплати не враховується зношеність
автомобіля не заслуговують на увагу,
оскільки відповідно до статті 29 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» витрати пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу відшкодовуються
страховиком саме з урахуванням
експлуатаційного зносу. Крім того, в п.
14 Пленуму Вищого Спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4
зазначено, що якщо для відновлення
попереднього стану речі, що мала певну
зношеність (наприклад, автомобіля),
було використано нові вузли, деталі,
комплектуючі частини, у тому числі
іншої модифікації, що випускаються в
обмін знятих із виробництва однорідних
виробів, особа, відповідальна за шкоду,
не має права вимагати врахування
зношеності майна або меншої вартості
пошкоджених частин попередньої
модифікації. Зношеність пошкодженого
майна враховується у випадках
стягнення на користь потерпілого
вартості такого майна (у разі
відшкодування збитків).

Із системного аналізу вбачається, що у
разі відшкодування шкоди в натурі, то
особа, відповідальна за шкоду не має
права вимагати врахування зношеності
майна, а у разі відшкодування збитків,
зношеність пошкодженого майна
враховується. Як вже зазначалося вище
позивач звернувся до суду із вимогами
про стягнення матеріальної шкоди, тому
в цьому разі враховується зношеність
пошкодженого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом не з'ясовані розбіжності
стосовно суми страхового
відшкодування, яка була нарахована та
виплачена позивачу та суми фактично
отриманої позивачем на увагу не
заслуговують, оскільки вони не були
підставами заявлених позовних вимог,
визначально позивачем не оспорювалася
сума визначена ПрАТ «АСК «Інго
Україна», а позов заявлений тільки з
тих підстав, що фактичні витрати
перевищують суму виплаченого
страхового відшкодування.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка
застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем сплачено фізичній особі
підприємцю ОСОБА_7 6563,70 грн. на
придбання бамперу та 240,90 грн. за
кріплення. Із акта надання послуг від 28
жовтня 2011 року № 46 вбачається, що ПП
ОСОБА_8 здійсненні роботи, вартість
яких склала 4453 грн.

Таким чином, враховуючи, що страхової
виплати, яка була виплачена позивачу з
урахуванням коефіцієнту
експлуатаційного зношення
транспортного засобу, не вистачило для
покриття всіх збитків, завданих
останньому внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, тому
колегія суддів вважає, що у
відповідності до ст. 1194 ЦК України, ст. 29
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» різниця між
фактичним розміром шкоди та страховою
виплатою підлягає відшкодуванню
особою винною у дорожньо-транспортній
пригоді, яка сталася 04.07.2011 року.

Як убачається з позовної заяви,
позивачем позов про відшкодування
матеріальних збитків заявлений тільки
до ПрАТ «АСК «Інго Україна», вимог про
відшкодування матеріальних збитків до
відповідача ОСОБА_3 позивачем не
заявлялося, суд же згідно ст. 11 ЦПК
України розглядає цивільні справи в
межах заявлених позовних вимог і на
підставі наданих сторонами доказів.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
стягненні з ПрАТ «АСК «Інго Україна» на
користь позивача різниці між фактичним
розміром майнової шкоди і страховою
виплатою в сумі 6684,16 грн. підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволені даної частини
позовних вимог, але з інших підстав, а
не з тих підстав, які зазначені в тексті
рішення суду першої інстанції.

Щодо вимог позивача про стягнення
моральної шкоди, то суд першої
інстанції, керуючись ст.ст. 23, 1167 ЦК
України, виходив з того, що
неправомірними діями відповідача
ОСОБА_3 позивачу завдана моральна
шкода. Враховуючи принцип розумності і
справедливості, характеру
правопорушення відповідача, глибини
душевних страждань позивача, приймаючи
до уваги, що у результаті ДТП сталися
вимушені зміни у звичному способі
життя позивача, суд вважав за необхідне
стягнути з відповідача ОСОБА_3 на
користь позивача в рахунок
відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Проаналізувавши встановлені судом
першої інстанції обставини у справі,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку щодо наявності права позивача
на стягнення з відповідача ОСОБА_3
моральної шкоди та правильно
визначився із розміром шкоди, виходячи
з тривалості, обсягу та характеру
моральних страждань, засад розумності,
виваженості та справедливості, та
враховуючи зміни які сталися у
звичайному способі життя позивача у
зв'язку з пошкодженням його автомобіля,
їх тривалість, в тому числі
необхідності здійснення ремонту
автомобіля.

Доводи апеляційної скарги про те, що
судом при визначені розміру моральної
шкоди не враховано те, що ДТП сталася
влітку 4 липня, у самий сезон відпусток,
через що позивач був позбавлений
можливості з'їздити на раніше
запланований протягом року відпочинок
із своєю сім'єю до Чорного моря, а також
вимушений був змінити значний для себе
уклад життя, а саме вимушений був
користуватися послугами таксі або
іншого найманого транспорту для
поїздок до лікарні, що викликало
незручності та трудності не
заслуговують на увагу, оскільки
будь-яких належних та допустимих
доказів на підтвердження зазначених
обставин позивачем суду надано не було.

Також посилання позивача на те, що на
протязі липня-жовтня місяців, він
вимушений був проходити різні тяжби:
експертне дослідження, їздити до
страхової компанії, суду не
заслуговують на увагу, оскільки як
вбачається із матеріалів справи, під
час здійснення експертного
дослідження, а саме огляду
транспортного засобу 08 липня 2011 року
був присутній представник позивача
ОСОБА_6 (а.с. 175-176), який і звертався 18
серпня 2011 року до страхової компанії із
заявою на виплату страхового
відшкодування (а.с.183), зазначивши, що
він є власником автомобіля, вказавши
свій розрахунковий рахунок на який
ПрАТ «АСК «Інго Україна» було
перераховано страхове відшкодування.
Отже, при проведенні експертного
дослідження був присутній не сам
позивач, а його представник, який і
звертався до страхової компанії, тому
посилання позивача, як на підставу для
визначення розміру моральної шкоди, на
зазначені вище обставини є
безпідставними.

Також не заслуговує на увагу як на
підставу для скасування рішення
посилання апелянта на те, що судом
порушені вимоги статей ЦПК України
щодо порядку ведення судового процесу
та обов'язковості постановлених суддею
ухвал, а саме суд не мав процесуального
права допускати посеред судового
засідання представника сторони та не
мав права надавати їй слово у дебатах у
зв'язку із постановленою ухвалою про
слухання справи за її відсутності, так
як це не є самостійною підставою для
скасування правильного рішення по
справі, а згідно. ч.3 ст. 309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
може бути підставою для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи, а чого не відбулося у даному
випадку.

Проаналізувавши обставини справи,
апеляційний суд вважає, що рішення суду
в частині відмови у задоволенні
позовних вимог до приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» про
стягнення суми у розмірі 6684 грн. 16 коп.
підлягає скасуванню відповідно до ст.
309 ЦПК України з ухваленням нового
рішення, яким у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 до приватного
акціонерного товариства «Акціонерна
страхова компанія «ІНГО Україна» про
стягнення суми у розмірі 6684 грн. 16 коп.
відмовити за необґрунтованістю, але з
інших підстав.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Артемівського районного суду
м. Луганська від 18 листопада 2013 року
змінити, скасувавши в частині відмови
ОСОБА_2 до приватного акціонерного
товариства «Акціонерна страхова
компанія «ІНГО Україна» про стягнення
суми у розмірі 6684 грн. 16 коп. та в цій
частині ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
приватного акціонерного товариства
«Акціонерна страхова компанія «ІНГО
Україна» про стягнення суми у розмірі
6684 грн. 16 коп. відмовити за
необґрунтованістю.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення суду набирає законної
сили негайно після його проголошення,
але може бути оскаржене безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів після його проголошення у
касаційному порядку.

Головуючий :

Судді: