РІШЕННЯ

іменем
України

13 березня 2014 року
м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської
області в складі:

головуючого судді Овдієнка В.В.

з участю: секретаря
Білоусової А.А.

позивачки ОСОБА_1

представника
позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача
адвоката ОСОБА_4

відповідачки ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про встановлення факту
постійного проживання зі спадкодавцем
на час відкриття спадщини; третя особа -
Зміївська державна нотаріальна
контора Харківської області,

в с т а н о в и в:

22.08.2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовною заявою, в якій просила
встановити факт її постійного
проживання на час відкриття спадщини
зі спадкодавцем ОСОБА_6, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовної заяви
ОСОБА_1 зазначила що вона зареєстрована
в будинку АДРЕСА_2. До 2012 року вона
проживала у АДРЕСА_3.

У грудні 2004 року, коли її бабі
ОСОБА_6, через похилий вік та хворобу,
стала потрібна допомога та догляд, вона
переїхала до її будинку АДРЕСА_1. В
цьому будинку вона проживала з ОСОБА_6
та доглядала за нею до самої її смерті,
а також в подальшому до 05 листопада 2010
року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба
ОСОБА_6; після її смерті відкрилась
спадщина, яка складається з житлового
будинку АДРЕСА_1.

23 квітня 1988 року ОСОБА_6 було
складено заповіт, посвідчений
виконавчим комітетом Лиманської
селищної ради народних депутатів
Готвальдівського району Харківської
області, відповідно до якого все своє
майно вона заповіла своєму синові
ОСОБА_3

ОСОБА_3 на час відкриття спадщини
не проживав постійно із ОСОБА_6, заяви
про прийняття спадщини до нотаріуса не
подавав, тому вважається таким, що
спадщину не прийняв.

Таким чином, спадкоємцем п'ятої черги
після смерті спадкодавця є вона - онука
померлої.

Вона фактично прийняла спадщину,
оскільки на час відкриття спадщини
проживала разом із спадкодавцем в
будинку, користувалася її речами, що
знаходились у будинку. Також вона
доглядала спадковий будинок по
АДРЕСА_1, прибирала двір, частково
робила ремонт.

Крім того, вона не заявляла про
відмову від спадщини.

Таким чином, саме постійне
проживання спадкодавця зі спадкоємцем
на час відкриття спадщини є підставою
для визнання спадкоємця таким, що
прийняв спадщину, а не лише реєстрація
місця проживання спадкодавця за
адресою місця проживання спадкоємця.

Вона звернулася до Зміївської
державної нотаріальної контори за
видачею свідоцтва про право на
спадщину за законом, проте у видачі
свідоцтва було відмовлено, мотивуючи
це відсутністю доказів проживання її
разом з бабою на час її смерті.

У зв'язку з тим, що вона, як спадкоємець
за законом, не може належним чином
оформити свої майнові права на
спадкове майно та отримати свідоцтво
про право на спадщину, вона вимушена
звернутися до суду.

Позивачка ОСОБА_1 та представник
позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні
підтримали зазначені вимоги з підстав,
викладених у позовній заяві, просили
задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_5 позов визнала,
пояснила, що позивачка є її дочкою,
підтвердила всі обставини, на які
посилалася ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_3 та представник
відповідача ОСОБА_4 позов не визнали та
просили відмовити у позові мотивуючи,
що позивачкою не надано доказів, що
вона мешкала з бабусею ОСОБА_6 однією
родиною і, тим самим, прийняла спадщину.

Водночас, відповідач ОСОБА_3 не
заперечував, що будинок АДРЕСА_1 був
зареєстрований в цілому за його матір'ю
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Він є власником будинку АДРЕСА_4, де
постійно проживає.

Вказані будинки знаходяться на одній
земельній ділянці, мають спільне
подвір'я; для обліку газопостачання та
електропостачання встановлено по
одному лічильнику на два будинки, тобто
окремого обліку газу та електроенергії
у цих будинках не здійснюється.

Він з матрі'ю проживав однією сім'єю,
здійснював за нею догляд.

У 2004 році, за життя його матері ОСОБА_6,
до нього звернулася племінниця ОСОБА_1
з проханням пустити її на проживання,
оскільки їй з дитиною та співмешканцем
не було де жити. Він пожалів племінницю
та пустив її жити до будинку, який за
документами належав його матері. При
цьому ОСОБА_1 та ОСОБА_6 лише проживали в
одному будинку, але спільне
господарство не вели.

Представник третьої особи
Зміївської державної нотаріальної
контори в судове засідання не з'явився,
його неявка не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Вислухавши сторони, допитавши
свідків, дослідивши надані сторонами
письмові докази, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок наявних у справі
доказів у їх сукупності, суд дійшов
наступного:

Даними паспорта ОСОБА_1
підтверджується, що вона була
зареєстрована в АДРЕСА_3 до 25.10.2012 року,
а потім зареєструвалася за адресою:
АДРЕСА_2. (а. с. 36, 37).

Спірним є факт постійного
проживання ОСОБА_1 на час відкриття
спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_6, яка до
часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала у
власному будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України
у п'яту чергу право на спадкування за
законом мають інші родичі спадкодавця
до шостого ступеня споріднення
включно, причому родичі ближчого
ступеня споріднення усувають від права
спадкування родичів подальшого
ступеня споріднення.

Позивачка ОСОБА_1 є онукою ОСОБА_6, що
підтверджується даними свідоцтв про
шлюб та про народження ОСОБА_7 та її
матері ОСОБА_5 (а. с. 10-13).

Таким чином, позивачка ОСОБА_1 входить
до кола спадкоємців за законом п'ятої
черги після ОСОБА_6, яка, згідно
свідоцтву про смерть, виданому 27.11.2006
року Лиманською сільською радою
Зміївського району Харківської
області, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у
віці 82 роки в с. Лиман Зміївського
району Харківської області. (а. с. 8, 38).

З довідок Лиманської сільської ради
Зміївського району Харківської
області №861 та №862 від 16.09.2013 року від
вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 була
зареєстрована та проживала в будинку
АДРЕСА_1 з 26.07.1986 року і по день смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1, на день її смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку ніхто не був
зареєстрований, включаючи малолітніх
та неповнолітніх дітей; ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований та
проживає в будинку АДРЕСА_4 з 05.03.1975 р. і
по даний час, крім нього в будинку ніхто
не зареєстрований, включаючи
малолітніх та неповнолітніх дітей. (а.
с. 42, 43).

Згідно архівних матеріалів БТІ, станом
на 31.12.2012 року, будинки АДРЕСА_1, АДРЕСА_4:
будинок АДРЕСА_1 - ОСОБА_6, на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого виконкомом Лиманської
сільської ради народних депутатів
21.05.1985 року (в 1/3 частині); свідоцтва про
право на спадщину, виданого
Готвальдівською ДНК 01.08.1986 року р-р №2305
(в 1/3 частині); свідоцтва про право на
спадщину, виданого Готвальдівською ДНК
01.08.1986 року р-р №2307 (в 1/3 частині);
будинок АДРЕСА_4 - ОСОБА_3, на підставі
свідоцтва про право на спадщину,
виданого Готвальдівською ДНК 29.04.1983
року р-р №1032 (в 1/2 частині) та договору
дарування, посвідченого виконкомом
Лиманської сільської ради народних
депутатів 10.03.1984 року р-р №50 (в 1/2
частині). Інвентаризаційні справи на
будинки АДРЕСА_1 та АДРЕСА_4 заведені в
1958 році і з того часу будинки існували
за різними адресами. (а. с. 44).

23.04.1988 року секретарем Лиманської
сільської ради Зміївського району
Харківської області Євтюшкіною В.І. був
посвідчений заповіт, реєстр № 47, за
яким ОСОБА_6 все своє майно заповідала
своєму синові ОСОБА_3 (а. с. 9, 39, 41).

27.09.2013 року депутатом Лиманської
сільської ради Зміївського району
Харківської області Стеблом М.М., з
участю мешканців вул. Зміївської с.
Лиман - ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_14, ОСОБА_15, був складений акт, з
якого вбачається, що ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрований в б.
АДРЕСА_4. Домоволодіння під АДРЕСА_1, в
якому була зареєстрована його мати
ОСОБА_6 з 26.07.1986 року і по день смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 та домоволодіння під
АДРЕСА_4, в якому зареєстрований ОСОБА_3,
мають спільну територію, огороджені
одним парканом, реального розподілу та
конкретного користування земельними
ділянками не проводилося, господарські
будівлі та будинки були їх спільним
володінням. За весь час проживання
даних громадян існує фактичний порядок
користування і володіння. ОСОБА_3
фактично проживав разом зі своєю
матір'ю єдиною сім'єю в період з 1975 року
і по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1,
здійснював догляд за матір'ю, вів
спільно домашнє господарство з нею,
спільно харчувалися, сплачував за
комунальні послуги, спільно обробляли
земельну ділянку, на якій вирощували
овочі для спільного користування,
користувалися спільним робочим
інвентарем, речами побутового
користування, мали спільний сімейний
бюджет. (а. с. 45).

Під час судового розгляду свідки
ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_12, , ОСОБА_14, які
підписали зазначений вище акт, дали
показання, які узгоджуються з
відомостями, що зазначені в акті від
27.09.2013 року.

Крім зазначених обставин, ці свідки
показали, що з 2004 року, з дозволу ОСОБА_3,
в будинку, де проживала ОСОБА_6,
проживала ОСОБА_1 разом зі своїм сином
та співмешканцем. Зі слів ОСОБА_3 їм
відомо, що він пожалів свою племінницю
ОСОБА_1 та дозволив їй проживати в
будинку, оскільки на той час їй не було
де жити.

Також свідок ОСОБА_11 показала, що
ОСОБА_3 неодноразово їй скаржився, що
крім нього ніхто не допомагає матері, а
після того, як в будинку поселилася
ОСОБА_1 такі скарги не повторювалися.

Свідок ОСОБА_16 показав, що він є
власником будинку, в якому ОСОБА_1 з
сином та співмешканцем проживала на
квартирі до 2004 року, після чого, на його
вимогу, ОСОБА_1 виселилася та переїхали
до ОСОБА_3.

Свідок ОСОБА_18 показав, що був
очевидцем домовленості між ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 щодо проживання останньої в
будинку. ОСОБА_3 пожалів свою
племінницю та дозволив їй проживати в
будинку.

Допитані за клопотанням позивачки
свідки ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22
в цілому підтвердили пояснення ОСОБА_1
щодо її проживання в будинку її баби
ОСОБА_6

05.11.2013 року депутат Лиманської
сільської ради Зміївського району
Харківської області Стебло М.М., з
участю мешканців с. Лиман - ОСОБА_23 та
ОСОБА_22, склав акт, з якого вбачається,
що ОСОБА_1 проживала по АДРЕСА_1 разом з
сином ОСОБА_24 в період з 25.12.2004 року по
05.11.2010 року. (а. с. 76).

Факт проживання ОСОБА_1 в с. Лиман
опосередковано підтверджується:
даними довідок Лиманської
загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів
ОСОБА_25 від 01.11.2013 року, копії заяви
ОСОБА_1 про зарахування сина до школи
від 25.08.2009 року, довідки Лиманського
сільського відділення Зміївської ЦРЛ
від 14.11.2013 року, довідки ФО-П ОСОБА_17 та
копії трудового договору від 21.11.2005
року, копії трудової книжки. (а. с. 67-75).

В обґрунтування позову ОСОБА_1
посилалася на довідку ФО-П ОСОБА_26 про
те, що ОСОБА_1 замовляла поминальний
обід по померлій ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.
с. 77).

Водночас, свідок ОСОБА_26 в судовому
засіданні показала, що вказану довідку
вона надала на прохання ОСОБА_1, однак
не може точно підтвердити, хто саме
замовляв та оплачував поминальний
обід.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК
України суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про: 5)
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому
порядку можуть бути встановлені також
інші факти, від яких залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав фізичних
осіб, якщо законом не визначено іншого
порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

У відповідністю з ч. 6 ст. 235 ЦПК України
якщо під час розгляду справи у порядку
окремого провадження виникає спір про
право, який вирішується в порядку
позовного провадження, суд залишає
заяву без розгляду і роз'яснює
заінтересованим особам, що вони мають
право подати позов на загальних
підставах.

Встановлення факту проживання
позивачки разом зі спадкодавцем на час
відкриття спадщини має для неї, як
спадкоємця за законом п'ятої черги,
юридичне значення, оскільки цей факт є
підставою вважати ОСОБА_1 такою що
прийняла спадщину у разі, якщо відсутні
спадкоємці за заповітом, або за законом
попередніх черг.

Оскільки з заяви про встановлення
факту, що має юридичне значення,
вбачається спір про право, ОСОБА_1
обґрунтовано звернулася з заявою у
порядку позовного провадження.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі.

Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Позивачкою ОСОБА_1 доведено, що її баба
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, до дня
своє смерті проживала в належному їй на
праві власності будинку АДРЕСА_1.

В період з 2004 року по день смерті
ОСОБА_6, а також і після її смерті, в
цьому ж будинку проживала ОСОБА_1, а
також її син та співмешканець.

Зазначений факт не заперечував і
відповідач ОСОБА_3, який стверджував, що
дозволив ОСОБА_1 проживати у цьому
будинку.

Суд критично оцінює доводи позивачки
ОСОБА_1 про те, що вона проживала в цьому
будинку лише через необхідність
догляду за бабою похилого віку, а також
доводи відповідача ОСОБА_3 про те, що
він самостійно дозволив позивачці
проживати в будинку, який належав його
матері.

За результатами порівняльного аналізу
пояснень сторін, показань свідків та
досліджених письмових доказів слідує
висновок, що ОСОБА_1 проживала в будинку
АДРЕСА_1 як з дозволу власника цього
будинку ОСОБА_6, яка теж проживала в
цьому будинку, а також і за згодою сина
ОСОБА_6 - ОСОБА_3, на користь якого був
складений заповіт.

В основу заперечень ОСОБА_3 проти
позову покладено твердження про те, що
ОСОБА_1 хоча і проживала в указаному
будинку, але не проживала з ОСОБА_6
однією сім'єю.

Відповідно до п. 6 Рішення
Конституційного суду України від 03
червня 1999 року № 5-рп/99, до членів сім'ї
належать особи, що постійно мешкають
разом та ведуть спільне господарство.
Ними можуть бути не тільки близькі
родичі, але й інші особи, які не
перебувають у безпосередніх родинних
зв'язках. Обов'язковою умовою для
визнання їх членами сім'ї є факт
спільного проживання, ведення
спільного господарства, наявність
спільних витрат, купівлі майна для
спільного користування, участі у
витратах на утримання житла, його
ремонт і т.п.

В межах заявленого позову ОСОБА_1
не є предметом спору, не мають значення
для вирішення спору, та, відповідно до
ч. 3 ст. 60 ЦПК України, не підлягають
доказуванню обставини того, чи
проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією
сім'єю.

Крім того, згідно з положеннями
книги шостої "Спадкове право" ЦК
України факт проживання зі
спадкодавцем однією сім'єю є
необхідним лише для визначення кола
спадкоємців за законом четвертої черги
(ст. 1264), а поняття постійного
проживання разом зі спадкодавцем як
обставина, що свідчить про прийняття
спадщини, не співпадає з поняттям
проживання зі спадкодавцем однією
сім'єю. А відповідно до Рішення
Конституційного суду України від 03
червня 1999 року № 5-рп/99 постійне
проживання осіб разом є лише однією зі
складових проживання осіб однією
сім'єю, існування якого, за відсутністю
інших умов, не є підставою вважати, що
особи проживали однією сім'єю.

Таким чином, заперечення
відповідача ОСОБА_3 проти позову
обґрунтовуються відсутністю обставин,
наявність чи відсутність яких не мають
значення для ухвалення рішення у
справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи є
житловий будинок, квартира, інше
приміщення, придатне для проживання в
ньому (гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Згідно ст. ст. 2, 3 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні"
громадянам України, а також іноземцям
та особам без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи
місця перебування особи або її
відсутність не можуть бути умовою
реалізації прав і свобод, передбачених
Конституцією, законами чи міжнародними
договорами України, або підставою для
їх обмеження.

Місцем проживання є
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік.

Позивачка ОСОБА_1 надала докази
того, що на день смерті ОСОБА_6, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, вона постійно без
реєстрації проживала разом з ОСОБА_6 в
належному останній будинку.

За таких обставин, позовна заява
ОСОБА_1, в межах заявлених нею вимог, є
обґрунтованою і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 169, 209, 212-215, 218
ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Встановити факт постійного
проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, на час
відкриття спадщини зі спадкодавцем
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Зміївський районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення, а особами,
які брали участь у справі, але не були
присутніми в судовому засіданні, в той
самий строк з дня отримання його копії.

Головуючий: