Справа № 1318/3557/12
Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/783/1111/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Копняк С.М., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
прокурор Захарко А.Є., представник
ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційні
скарги в.о. Самбірського міжрайонного
прокурора - Лупака І. та Кульчицького
Мирона Євстаховича на рішення
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 13 серпня 2013 року
за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6,
третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7
про скасування договору
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 13 серпня 2013
року у позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_6,
третя особа приватний нотаріус ОСОБА_7
про скасування договору
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки відмовлено у зв»язку
із пропуском строку позовної давності.

Додаткове рішення ухвалено 03.12.2013року,
яким відмовлено ОСОБА_5 в задоволенні
позовних вимог щодо визнання недійсним
договору купівлі в частині купівлі
земельної ділянки та визнання
недійсним Державних актів, які
виготовлені із порушенням земельного
законодавства на основі договору
купівлі у зв»язку з пропуском строку
позовної давності.

Рішення суду оскаржили в.о.
Самбірського міжрайонного прокурора
та ОСОБА_5. В.о. Самбірського
міжрайонного прокурора - Лупак І. в
апеляційній скарзі покликається на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права при
постановленні рішення. Зокрема
зазначає, що докази та фактичні дані, що
стосуються строку позовної давності,
не були досліджені судом в повному
обсязі. Так як, відповідач, ОСОБА_3,
являється рідним братом позивача,
ОСОБА_5, то на момент укладення договору
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки від 29.10.2003 року №4151
відповідач підписав зазначений
договір не читаючи його, покладаючись
на добросовісність та чесність свого
брата. Згідно усної домовленості
ОСОБА_5 мала належати 47/100 житлового
будинку і така сама частка земельної
ділянки. Однак, після звернення
відповідача до Управління Держкомзему
11.03.2010 року з проханням надати йому
документи на земельну ділянку,
дізнався що згідно договору йому
належить 2/9 частини земельної ділянки
площею 0, 2566 га. Оскільки перебіг
позовної давності починається з дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
то в даному випадку перебіг позовної
давності починається з того дня коли
ОСОБА_5 дізнався, що його права
порушено, а саме з 11.03.2010 року. Крім того,
без відома позивача було змінено
цільове призначення землі, що
суперечить ст. 21 Земельного кодексу
України відповідно до якої порушення
порядку встановлення та зміни
цільового призначення земель є
підставою для визнання недійсними
угодами щодо земельних ділянок.
Просить рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 13 серпня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким визнати
договір купівлі-продажу, в частині
купівлі продажу земельної ділянки
площею 0.2655 га недійсним.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі вказує, що
оскаржуване рішення прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, на неповно
з»ясованих обставинах, що мають
значення для справи, на висновках, що не
відповідають обставинам справи.
Зокрема зазначає, що після звернення в
Держкомзем 11.03.2010 року дізнався, що
відповідач, 08 квітня 2004 року було
оформлено заяву №0038 про
переоформлення державного акту на
право власності де він поставив за
підпис за позивача. Таким чином, ОСОБА_3
обманним шляхом виготовляє державний
акт та змінює цільове призначення
земельної ділянки. Оскільки про своє
порушене право дізнався 11.03.2010 року то і
перебіг позовної давності починається
з цієї дати. Просить поновити строк
позовної давності, рішення
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 13 серпня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким визнати договір купівлі-продажу, в
частині купівлі продажу земельної
ділянки площею 0.2655 га недійсним.

Додаткове рішення суду оскаржили
ОСОБА_5 та Самбірський міжрайонний
прокурор М.Дицький. Апелянт ОСОБА_5 у
доводах скарги вказує про
невідповідність додаткового рішення
суду нормама матеріального та
процесуального права. Покликається на
ст.261ч.1 ЦК України, згідно якої перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу, яка його порушила. Таким
днем вважає 15.03.2010року, після його
звернення до Держкомзему про видачу
копії технічного звіту на земельну
ділянку АДРЕСА_1. У доводах також
зазначає про незаконні дії відповідача
щодо зміни цільового призначення
земельної ділянки у 2004році, тобто після
укладення оскаржуваного договору, що
вважає обманом.

У апеляційній скарзі на додаткове
рішення прокурор вказує про порушення
норм матеріального та процесуального
права. Уважає недостатньо дослідженими
судом докази та фактичні дані щодо
позовної давності. Покликається на
мотиви позовної заяви, де позивач
вказує, що підписав договір не читаючи,
оскільки стороною був його рідний брат.
Після підписання договору відповідач
самостійно займався оформленням
технічної документації та державного
акту на землю. На підставі заяви
відповідач отримав два акти на право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 зі зміною цільового
призначення придбаної відповідачем
земельної ділянки. Змінена цільового
призначення земельної ділянки без
відома позивача ОСОБА_5 суперечить п.б
ст.21 ЗК України. Просить рішення
скасувати та визнати договір
купівлі-продажу в частині продажу
земельної ділянки площею 0,2655га від
29.10.2003року №4151 тв Держані акти , які
видані на підставі оскаржуваного
договору недійсними, а саме на право
власності на земельну ділянку за №208180
площею 0100 га та ведення особистого
селянського господарства №208179 площею
1566га.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, з»ясувавши
обставини справи та перевіривши доводи
апеляційних скарг, у межах доводів
апеляційних скарги, колегія суддів не
знаходить підстав для скасування
рішення та додаткового рішення суду.

Позивач 21.11.2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_6,
треті особи приватний нотаріус ОСОБА_7,
про скасування договору купівлі-прдажу
житлового будинку та земельної ділянки
в частині земельної ділянки площею 0,2566
га для обслуговування житлового
будинку, господарських споруд по
АДРЕСА_1, визнати право власності за ним
на 47/100 цієї земельної ділянки площею
0,2566 га, стягнути відшкодування
моральної шкоди 51000грн. та поновити
строк звернення до суду (позовну
давність).

Під час розгляду справи судом першої
інстанції позивачем та представником
ОСОБА_2 уточнювались позовні вимоги,
остаточно просили суд визнати
недійсним договір купівлі-продажу
житлового будинку та земельної ділянки
в частині купівлі-продажу земельної
ділянки та визнати недійсними державні
акти на земельну ділянку, поновивши
позовну давність.

Відмовляючи у позові за спливом строку
звернення до суду (позовної давності)
суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права,
які регулюють позовну давність.

Не зважаючи на те, що оскаржуваний
договір купівлі продажу був укладений
у 2003році, суд правильно застосував
норми ЦК України, які діяли з 01.01.2004році,
зважаючи тривалість позовної давності
- 3 роки з часу кладення договору.

Відповідно до п.4, 6 Прикінцевих та
перехідних положень ЦК України,
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності ЦК України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов»язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.
Правила Цивільного кодексу України про
позовну давність застосовуються до
позовів, строк пред»явлення яких,
встановлений законодавством, що діяло
раніше, не сплив до набрання чинності
цим Кодексом.

Позовна давність за нормами ЦК УРСР
щодо оскарження договору
купівлі-продажу встановлювалась у три
роки. Відтак, на час набрання чинності
ЦК України позовна давність не сплила,
право продовжувало діяти.

Суд першої правильно інстанції
застосував ст.257 ЦК України, відповідно
до якої загальна позовна давність
встановлюється у три роки.

Апелянти погоджуються із
застосуванням судом ч.1ст.261 ЦК України,
однак доводи апеляційних скарг
зводяться до заперечень встановлених
судом обставини щодо початку перебігу
позовної давності.

Наполягаючи на тому, що про порушене
право у зв»язку з укладенням договору
купівлі-продажу від 29.10.2003року позивач
дізнався лише 15.03.2010року, зазначає, що
змісту договору не знав, підписував
його не читаючи.

Однак така позиція позивача та його
представників суперечлива, зважаючи на
те, що у разі відліку позовної давності
з 15.03.2010 року, позивач, звернувшись до
суду у 2012 році, не пропустив строк. Але у
позовній заяві просить поновити строк
звернення до суду відповідно до
частини 5 ст.257 ЦК України, вважаючи
пропущеним.

Суд першої інстанції обґрунтовано
застосував ст.267 ЦК України - наслідки
спливу позовної давності. Відповідно
до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові.

Відповідно до ч.5 ст.267 ЦК України, якщо
суд визнає поважною причини пропущення
позовної давності, порушене право
підлягає захисту. Із зазначено
правової норми вбачається, що
первинним у з»ясуванні обставин, що
мають значення у по справі, повинно
бути перевірка дотримання строку та
оцінка поважності причин її пропуску.

Замість того, щоб доводити наявність
поважних причин пропуску позовної
давності, яку суд правильно рахує з
часу підписання оскаржуваного
договору, позивач та його представники
обґрунтовують вимоги тим, що нібито про
придбання земельної ділянки за
договором 2003 року і відповідно
порушення свого права він дізнався
лише при ознайомленні з технічною
документації на придбані земельні
ділянки відповідачем та ознайомленні з
державними актами на земельні ділянки
відповідача від 08.12.2004 року.

Однак така позиція позивача не може
вважатись обґрунтованою зважаючи на
з»ясовані дійсні обставини справи та
наявні докази.

Зі змісту оскаржуваного договору (а.с.3)
вбачається, що ОСОБА_9 продала
дерев»яно-цегляний жилий будинок з
господарськими спорудами, а також
земельну ділянку для обслуговування
житлового будинку, господарських
споруд площею 2566 кв.м в АДРЕСА_1.
Земельну ділянку було продано у
частках, ОСОБА_3- 1/3 частину, а іншим
покупця ОСОБА_5 (позивач), ОСОБА_6,
ОСОБА_11 решту 2/3 частини у рівних
частках по 2/9. У спільному користуванні
усіх покупців буде криниця, огорожа,
земельна ділянка - заїзд, який вони
облаштують разом шириною 5м від межі,
вздовж огорожі з сусідом ОСОБА_12
(п.2Договору). Право власності на
куплене за цим договором майно
переходить, згідно п.8 Договору, до
покупців з укладення цього договору,
передача майна відбулась до підписання
договору. Зміст ст.224, 229 ЦК та ст.120,131,132
Земельного Кодексу нотаріусом
сторонам роз»яснино. Цей договір,
згідно п.10 Договору, складений у п»яти
примірниках, перший зберігається у
нотаріуса, інші видані покупцям. Під
договором сторони особисто, зокрема і
позивач ОСОБА_5, розписались,
засвідчивши згоду з його умовами.

Крім того, як зауважили відповідач та
представник на судовому засіданні
апеляційного суду, позивач був згідний
на обумовлені між всіма сторонами
договору умови переходу права
власності на визначені частки,
розписався, отримав примірник
договору, на підставі якого одразу
оформив свідоцтво про право власності
на земельну ділянку, тому не міг не
знати про частку земельної ділянки, яку
він придбав. Жодних спорів не було до
виникнення судового спору позивача з
дружиною - представником ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та поділу майна. Тому
доводи позивача щодо початку перебігу
позовної давності вважають надуманими.

Питання щодо поважності причин, згідно
позиції Верхового Суду України, вин,
які з об'єктивних, незалежних від
позивача підстав унеможливлювали або
істотно утруднювали своєчасне подання
позову, вирішується судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
наявних фактичних даних про такі
обставини. Щодо фізичної особи
(громадянина) останніми можуть бути
документально підтверджені тяжке
захворювання, тривале перебування поза
місцем свого постійного проживання
(наприклад, за кордоном) тощо.
Відсутність зазначеної можливості
підлягає доведенню на загальних
підставах. Висновок про застосування
позовної давності відображається у
мотивувальній частині рішення суду.

Доказами, згідно ст.57 ЦПК, є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Належними є докази, згідно ст.58 ЦПК, які
містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
або заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування. Кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. (ст.60 ЦПК). Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз»ясень Постанови
Пленуму Верховоного Суду України від
12.06.2009року №2, під час судового розгляду
предметом доказування є факти, якими
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше юридичне
значення для вирішення справи (причини
пропуску позовної давності тощо) і
підлягають встановленню при ухваленні
рішення.

Відповідно до частин третьої і
четвертої статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення. Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.
За наявності заяви про застосування
позовної давності, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про відмову у позові.

Крім того, судом встановлено, що
причиною подання позову є насправді
дії по зміні цільового призначення
земельної ділянки після укладення
договору.

Зміна цільового призначення земель
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою.
Порядок зміни цільового призначення
земельних ділянок з ініціативи
громадян та юридичних осіб визначено
постановою Кабінету Міністрів України
від 11.04.2002 № 502 «Про затвердження
Порядку зміни цільового призначення
земель, які перебувають у власності
громадян або юридичних осіб».

Загалом процедура зміни цільового
призначення земельної ділянки
виглядає таким чином.

Для зміни цільового призначення
земельної ділянки її власник має
подати заяву (клопотання) про надання
дозволу на підготовку проекту
відведення земельної ділянки: до
сільської, селищної, міської ради (якщо
земельна ділянка розташована в межах
населеного пункту), або до районної
державної адміністрації (якщо земельна
ділянка розташована за межами
населеного пункту).

До заяви (клопотання) необхідно додати
такі документи: копію державного акта
на право власності на земельну ділянку;
громадянин - власник земельної ділянки
- копію паспорта (серія, номер паспорта,
коли і ким виданий та місце проживання);
довідку з районного відділу земельних
ресурсів та з районного відділу
архітектури й будівництва про
встановлені обмеження (обтяження) на
використання земельної ділянки та
земельні сервітути; обґрунтування
необхідності зміни цільового
призначення земельної ділянки.

Місцева рада або районна державна
адміністрація розглядає заяву
(клопотання) й документи, що додаються,
та приймає рішення про надання дозволу
на підготовку проекту відведення
земельної ділянки.

Для зміни цільового призначення
земельної ділянки необхідно розробити
проект відведення земельної ділянки.
Для підготовки проекту відведення
земельної ділянки особа, зацікавлена в
зміні цільового призначення земельної
ділянки, має укласти з землевпорядною
організацією договір на складання
проекту відведення земельної ділянки.

У разі незгоди з проведеною процедурою
зміни цільового призначення землі,
позивач вправі на загальних підставах
оскаржити таку дію у передбаченому
законом порядку, шляхом подання позову
до компетентного суду. З врахуванням
принципу диспозитивності (ст.11 ЦПК) суд
у цьому провадження не вправі робити
висновки щодо дотримання процедури
зміни цільового призначення землі,
оскільки такої вимоги до суду не
заявлялось.

Згідно ч.2ст.213 ЦПК України, законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим, на
підставі ч.3ст.213 ЦПК України, є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з»ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Тому даючи оцінку рішенням суду першої
інстанції в порядку апеляційного
провадження, в межах доводів скарги,
колегія суддів дійшла висновку про їх
законність та обґрунтованість. Рішення
суду ухвалене в межах заявлених вимог,
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляції не ставлять під сумнів його
законність.

Апеляційний суд, визнавши дотримання
норм процесуального та матеріального
права, згідно ст.308 ЦПК ухвалою відхиляє
апеляційну скаргу та залишає рішення
суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційні скарги Самбірського
міжрайонного прокурора та ОСОБА_5
відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 13 серпня 2013
року та додаткове рішення Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 03 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення й може
бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
С. М. Копняк

М.М. Шандра