У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року м.
Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Колодійчук В.М.,
розглянувши касаційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Вінницьке управління механізації і
автотранспорту будівництва» на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 06 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 31 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Вінницьке управління механізації і
автотранспорту будівництва» про
стягнення заборгованості з
компенсації за невикористані
відпустки та за зустрічним позовом
публічного акціонерного товариства
«Вінницьке управління механізації і
автотранспорту будівництва» до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди,
завданої працівником,

в с т а н о в и в :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вказаним позовом, в якому
просив суд ухвалити рішення, яким
стягнути із відповідача на його
користь компенсацію за невикористані
відпустки в розмірі 6 792 грн 75
коп. та середній заробіток за період
затримки розрахунку при звільненні з
роботи за період з 08 травня 2013 року по 17
лютого 2014 року (198 днів) в розмірі 8 519 грн
94 коп., посилаючись нате, що він
перебував у трудових відносинах із
відповідачем з лютого 1985 року, а
наказом від 07 травня 2013 року його
було звільнено з роботи на підставі п. 4
ст. 40 КЗпП України, при цьому йому не
було виплачено компенсацію за
невикористані відпустки в повному
обсязі.

У лютому ПАТ «Вінницьке управління
механізації і автотранспорту
будівництва» звернулося до суду із
зустрічним позовом, в якому просило суд
ухвалити рішення, яким стягнути із
ОСОБА_2 1 421 грн, посилаючись на те, що у
вересні 2012 року, при виконанні робіт з
розвантаження асфальтоукладника,
ОСОБА_2 були порушені правила технічної
експлуатації вантажопідйомної
техніки, що призвело до виходу з ладу
закріпленого за ним автокрана, чим було
завдано майнову шкоду, яку відповідач
відмовляється відшкодувати
добровільно.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 06 березня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 31 березня 2014 року, задоволено
позовні вимоги ОСОБА_2 Стягнуто з ПАТ
«Вінницьке управління механізації і
автотранспорту будівництва» на
користь ОСОБА_2 компенсацію за
невикористані відпустки в розмірі 6 792
грн 75 коп. та середню заробітну за
затримку розрахунку при звільненні з
роботи за період з 08 травня 2013 року по
17 лютого 2014 року в розмірі 8 519 грн 94
коп. ПАТ «Вінницьке управління
механізації і автотранспорту
будівництва» відмовлено у задоволенні
зустрічних позовних вимог. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Вінницьке
управління механізації і
автотранспорту будівництва» просить
скасувати оскаржувані судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити зустрічні позовні вимоги,
а первісний позов задовольнити
частково стягнувши із ПАТ «Вінницьке
управління механізації і
автотранспорту будівництва» на
користь ОСОБА_2 компенсацію за
невикористані відпустки в розмірі 6 792
грн 75 коп. та середню заробітну за
затримку розрахунку при звільненні з
роботи за період з 12 листопада 2013
року по 17 лютого 2014 року у розмірі 3 829
грн 67 коп., посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
суд касаційної інстанції не може
встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні суду чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної
інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК
України, повно і всебічно досліджено та
оцінено обставини у справі, надані
сторонами докази, правильно визначено
юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх
регулює. Порушення судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при розгляді справи не вбачається, а
посилання скаржника на неправильне
застосування судами положень ст.ст. 116,
117 КЗпП України є необґрунтованим.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у
разі, якщо касаційна скарга є
необґрунтованою і викладені у ній
доводи не викликають необхідності
перевірки матеріалів справи,
суддя-доповідач відмовляє у відкритті
касаційного провадження у справі.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень
й доданих до касаційної скарги
матеріалів убачається, що скарга є
необґрунтованою і наведені у ній
доводи стосуються переоцінки доказів,
наданих сторонами, та не дають підстав
для висновків щодо незаконності та
неправильності судових рішень, а
викладені скаржником обставини не
викликають необхідності перевірки
матеріалів справи.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК
України підстави для обов'язкового
скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись п. 5
ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Публічному акціонерному товариству
«Вінницьке управління механізації і
автотранспорту будівництва» у
відкритті касаційного провадження у
справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства «Вінницьке
управління механізації і
автотранспорту будівництва» про
стягнення заборгованості з
компенсації за невикористані
відпустки та за зустрічним позовом
публічного акціонерного товариства
«Вінницьке управління механізації і
автотранспорту будівництва» до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної шкоди,
завданої працівником відмовити.

Додані до касаційної скарги матеріали
повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
В.М. Колодійчук