Справа №438/450/14-ц
УХВАЛА

іменем України

28 квітня 2014 року Бориславський
міський суд Львівської області

в складі: головуючого - судді
Слиша А.Т..

при секретарі -
Слєпченко Н.С.

за участі заявника
ОСОБА_1

особи, дії якого оскаржуються
Добош Г.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бориславі в залі суду
скаргу ОСОБА_1 на рішення державного
виконавця ВДВС Бориславського
міського управління юстиції у
Львівській області Добош Галини
Володимирівни, суд, -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду зі
скаргою на рішення державного
виконавця ВДВС Бориславського
міського управління юстиції у
Львівській області Добош Г.В.. У скарзі
просить визнати неправомірною та
скасувати постанову державного
виконавця від 24 лютого 2014 року в
частині накладення арешту на все майно,
що належить заявнику в межах суми
звернення стягнення 38 088 гривень 51
копійка та оголошення заборони
заявнику здійснювати відчуження
будь-якого майна, що належить заявнику
в межах суми боргу.

Скаргу обґрунтувала тим, що при
винесенні оскаржуваної постанови про
арешт усього майна порушено вимоги ст.
52 Закону України «Про виконавче
провадження», якою передбачено, що
звернення стягнення на майно боржника
полягає в його арешті, вилученні та
примусовій реалізації. Тільки у разі
відсутності коштів та інших цінностей,
достатніх для задоволення вимог
стягувача, стягнення звертається на
належне боржнику інше майно. При цьому,
державний виконавець заборонив
відчуження будь-якого майна, що
належить боржнику, тоді як Законом
передбачено заборону відчуження лише
того майна, на яке було накладено арешт.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та
представник заявника ОСОБА_3., який діє
на підставі договору про
представництво від 19 березня 2014 року
просять скаргу задовольнити,
зіславшись на обставини викладені у
скарзі та надавши пояснення, що
аналогічні змісту скарги.

Оскаржувана особа - державний
виконавець ВДВС Бориславського
міського управління юстиції у
Львівській області Добош Г.В. в
судовому засіданні просить відмовити у
її задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
матеріали виконавчого провадження,
повно та всебічно з'ясувавши обставини
по справі, суд вважає, що заява
підлягає не підлягає до задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про
виконавче провадження» за заявою
стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

Відповідно до п. 2 ст. 27 Закону України
«Про виконавче провадження» у разі
якщо при відкритті виконавчого
провадження державним виконавцем
накладено арешт на майно та кошти
боржника, боржник за погодженням з
державним виконавцем має право у строк
до початку примусового виконання
рішення реалізувати належне йому майно
чи передати кошти в рахунок повного або
часткового погашення боргу за
виконавчим документом. У разі продажу
майна боржника покупець цього майна
повинен внести кошти за придбане майно
на рахунок органу державної виконавчої
служби у строк до початку примусового
виконання рішення. Після внесення
покупцем коштів арешт з проданого
майна боржника знімається за
постановою державного виконавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України
«Про виконавче провадження»,
стягнення за виконавчими документами
звертається у першу чергу на кошти
боржника у гривнях та іноземній валюті,
інші цінності, у тому числі кошти на
рахунках і вкладах боржника у банках та
інших фінансових установах, на рахунки
в цінних паперах у депозитаріях цінних
паперів.

У ч. 5 ст. 52 Закону передбачено, що у разі
відсутності у боржника коштів та інших
цінностей, достатніх для задоволення
вимог стягувача, стягнення звертається
також на належне боржнику інше майно,
за винятком майна, на яке згідно із
законом не може бути накладено
стягнення. Звернення стягнення на
майно боржника не зупиняє звернення
стягнення на кошти боржника. Боржник
має право запропонувати ті види майна
чи предмети, на які необхідно у першу
чергу звернути стягнення. Черговість
стягнення на кошти та інше майно
боржника остаточно визначається
державним виконавцем.

За ч. 6 ст. 52 Закону стягнення на майно
боржника звертається в розмірі і
обсязі, необхідних для виконання за
виконавчим документом, з урахуванням
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, штрафів,
накладених на боржника під час
виконавчого провадження. У разі якщо
боржник володіє майном спільно з
іншими особами, стягнення звертається
на його частку, що визначається судом
за поданням державного виконавця.

Судом встановлено, що на виконання
рішення Бориславського міського суду
Львівської області від 4 лютого 2013 року
про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_1
солідарно на користь публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» достроково
заборгованності у сумі 37 711 гривень 40
копійок державним виконавцем ВДВС
Бориславського міського управління
юстиції у Львівській області Добош Г.В.
24 лютого 2014 року було відкрито
виконавче провадження про стягнення
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 солідарно на користь
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» зазначених
коштів. Накладено арешт на все майно, що
належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми
стягнення 38 088 гривень 51 копійка та
заборонено здійснювати відчуження
будь-якого майна.

Судом встановлено, що заявнику ОСОБА_1
належить житловий будинок з
господарськими будівлями,
розташований у АДРЕСА_1, земельна
ділянка площею 0,0991 га для
обслуговування даного будинку,
житловий будинок , що знаходиться за
адресою:АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 57 Закону України «Про
виконавче провадження» арешт майна
боржника застосовується для
забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Про проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту державний
виконавець складає акт опису та арешту
майна боржника. Під час проведення
опису та арешту майна боржника
державний виконавець має право
оголосити заборону розпоряджатися ним,
а в разі потреби - обмежити права
користування майном, здійснити
опечатування або вилучити його у
боржника та передати на зберігання
іншим особам, про що зазначається в
акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк
обмеження встановлюються державним
виконавцем у кожному конкретному
випадку з урахуванням властивостей
майна, його значення для власника чи
володільця, необхідності використання
та інших обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, за
вказаними виконавчими провадженнями
виконавчі дії пов'язані з описом майна
боржника, в тому числі квартири,
належної заявнику, визначенням
вартості описаного майна та передачею
майна на реалізацію, не проводилися і
не проведені до теперішнього часу.

Державним виконавцем не складено акту
опису та арешту на майно, що належить на
праві власності заявнику, суд не вбачає
підстав для погодження з доводами
заявника про незаконність накладення
арешту на її майно.

Судом, за результатом розгляду скарги,
не встановлено порушення законних
прав заявника діями державного
виконавця при винесенні постанови від
24 лютого 2013 року ВП №42263945.

Відповідно до ч.3 ст.387 ЦПК України, якщо
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність були прийняті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця і
права чи свободи заявника не було
порушено, суд постановляє ухвалу про
відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 51, 52, 57 Закону України «Про
виконавче провадження», ст.208-210, 387 ЦПК
України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення
державного виконавця ВДВС
Бориславського міського управління
юстиції у Львівській області Добош
Галини Володимирівни щодо винесення
постанови виконавчого провадження 24
лютого 2013 року ВП №42263945 відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: суддя
Слиш А.Т.