АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2, представника Чернівецької
міської організації Українська спілка
ветеранів Афганістану в місті Чернівці
Семенюка Я.І., ОСОБА_4 та його
представника ОСОБА_5.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради, ОСОБА_4 про визнання
незаконними рішень виконавчого
комітету Чернівецької міської ради та
стягнення коштів, третя особа
Чернівецька міська організація
Українська спілка ветеранів
Афганістану в місті Чернівці та за
позовом Чернівецької міської
організації Української спілки
ветеранів Афганістану до виконавчого
комітету Чернівецької міської ради,
ОСОБА_4 про визнання незаконним рішень
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради за апеляційної скаргою
ОСОБА_4 в інтересах якого діє ОСОБА_5 на
рішення Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 23 січня 2014 року,

встановила:

В березні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом.

Просив:

- визнати незаконним п. 10.1 рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради №92/3 від 12 лютого 2008 року
про постановку на квартирний облік
ОСОБА_4 з членами сім'ї з трьох осіб;

- визнати недійсним рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради №846/22 від 27 грудня 2011 року
про видачу ОСОБА_4 ордера на квартиру
АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_4 на користь
Чернівецької міської ради кошти,
витрачені на придбання йому квартири в
сумі 254 552 гривні.

Посилався на те, що виконавчий комітет
Чернівецької міської ради незаконно
прийняв ОСОБА_4 з членами сім'ї на
квартирний облік своїм рішенням №92/3
від 12 лютого 2008 року.

ОСОБА_4 ніколи не проживав в АДРЕСА_2,
про що зазначено у вищевказаному
рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради, а тому не
мав право постановлення на квартирний
облік.

В червні 2013 року Чернівецька міська
організація Української спілки
ветеранів Афганістану
(воїнів-інтернаціоналістів) (далі -
Чернівецька міська організація УСВА)
звернулася до суду з позовом.

Посилаючись на вищенаведені обставини
просила:

- визнати недійсним п. 10.1 рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради №92/3 від 12 лютого 2008 року
про постановку на квартирний облік
ОСОБА_4 з членами сім'ї з трьох осіб;

- визнати недійсним рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради №846/22 від 27 грудня 2011 року
про видачу ОСОБА_4 ордера на квартиру
АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави
кошти, витрачені на придбання йому
квартири в сумі 254 552 гривні.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 23 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Визнано незаконним пункт 10.1 рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради №92/3 від 12 лютого 2008 року
про постановку на квартирний облік
ОСОБА_4

Визнано незаконним рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради №846/22 від 27 грудня 2011 року
про видачу ОСОБА_4 ордера на квартиру
АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в
інтересах якого діє ОСОБА_5 просить
рішення суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову в цій частині
відмовити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовів суд першої
інстанції виходив з того, що взяття
ОСОБА_4 на квартирний облік в місті
Чернівці було проведено на підставі
неправдивих відомостей, наданих ОСОБА_4
щодо місця свого проживання, а тому
пункт 10.1 рішення виконавчого комітету
Чернівецької міської ради №92/3 від 12
лютого 2008 року суперечить статті 36 ЖК
України.

Аналогічно є незаконним є і рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради №846/22 від 27 грудня 2011 року
про видачу ОСОБА_4 ордера на квартиру
АДРЕСА_1.

Квартира відповідачу була придбана за
рахунок субвенцій з Державного
бюджетну за бюджетною програмою
«Забезпечення житлом
воїнів-інтернаціоналістів», тобто
аналогічним чином могла бути придбана
квартира для позивача ОСОБА_1, який
також є воїном інтернаціоналістом, або
іншої особи, яка перебуває на
квартирному обліку.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції погодитись не можна.

Так, статтею 34 ЖК України передбачено,
що потребуючими поліпшення житлових
умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за
рівень, що визначається в порядку,
встановлюваному Радою Міністрів
Української РСР і Українською
республіканською радою професійних
спілок;

2) які проживають у приміщенні, що не
відповідає встановленим санітарним і
технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких
хронічних захворювань,

у зв'язку з чим не можуть проживати в
комунальній квартирі або в одній
кімнаті з членами своєї сім'ї.
Перелік зазначених захворювань
затверджується Міністерством
охорони здоров'я Української РСР за
погодженням з Українською
республіканською радою професійних
спілок;

4) які проживають за договором
піднайму жилого приміщення в будинках
державного або громадського
житлового фонду чи за договором
найму жилого приміщення в будинках
житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають тривалий час за
договором найму (оренди) в будинках
(квартирах), що належать громадянам на
праві приватної

власності;

6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими
поліпшення житлових умов і з інших
підстав, передбачених законодавством
Союзу РСР і

Української РСР.

Громадяни, які потребують
поліпшення житлових умов, беруться на
облік для одержання жилих приміщень у
будинках державного і громадського
житлового фонду.

Згідно статті 36 ЖК України облік
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, здійснюється, як
правило, за місцем проживання у
виконавчому комітеті районної,
міської, районної в місті, селищної,
сільської Ради народних депутатів.

Відповідно до Основ житлового
законодавства Союзу РСР і союзних
республік у випадках і в порядку,
встановлюваних Радою Міністрів СРСР і
Радою Міністрів Української РСР,
громадян може бути взято на облік і не
за місцем їх проживання.

Згідно частини 1 статті 21 ЦК України суд
визнає незаконним та скасовує правовий
акт індивідуальної дії, виданий
органом державної влади, органом влади
Автономної Республіки Крим або органом
місцевого самоврядування, якщо він
суперечить актам цивільного
законодавства і порушує цивільні права
або інтереси.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 є інвалідом другої групи і має
право на пільги встановлені
законодавством України, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 (а.с.11).

З довідок Шевченківської районної у
місті Чернівці ради Чернівецької
області від 4 лютого 2010 року №86 та від 28
січня 2013 року вбачається, що ОСОБА_1
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та
перебуває на квартирному обліку у
виконкомі Шевченківської районної у
місті Чернівці ради з 28 травня 1997 року в
загальній черзі, в пільговій черзі з 28
травня 1997 року та в списку учасників
бойових дій в Афганістані та воєнних
конфліктів (а.с.12).

Згідно довідки Чернівецької міської
ради від 14 лютого 2013 року №6 вбачається,
що ОСОБА_1 перебуває на квартирному
обліку в міській раді з 14 липня 2009 року,
як інвалід другої групи, учасник
бойових дій в Афганістані, прирівняний
до інвалідів Великої Вітчизняної війни
та в окремому списку учасників бойових
дій в Афганістані (а.с.17).

Відповідно до пункту 10.1 рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради №92/3 від 12 лютого 2008 року
взято на квартирний облік ОСОБА_4,
інваліда Великої Вітчизняної війни
першої групи, який з сім'єю з трьох осіб
мешкає наймачем в двокімнатній
квартирі АДРЕСА_2 (а.с.26).

Рішенням виконавчого комітету
Чернівецької міської ради №846/22 від 27
грудня 2011 року ОСОБА_4 видано ордер на
квартиру АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу від 5
грудня 2011 року ОСОБА_7, продав
виконавчому комітету Чернівецької
міської ради квартиру АДРЕСА_1 (а.с.34-36).

Згідно договору купівлі-продажу від 8
лютого 2012 року ОСОБА_8 продав ОСОБА_6
квартиру АДРЕСА_1 (а.с.56)

З витягу про державну реєстрацію прав
№33431151 від 12 березня 2012 року вбачається,
що ОСОБА_6 зареєстрував своє право
власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.56)

Ухвалюючи рішення у справі про
часткове задоволення позовів суд
першої інстанції допустив порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Так, ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову Чернівецька міська
організація УСВА суд першої не взяв до
уваги тієї обставини, що вказана
організація пред'явила позов в своїх
інтересах.

З матеріалів справи вбачається, що в
результаті прийняття виконавчим
комітетом Чернівецької міської ради
рішень, які є предметом спору в даній
справі законні права чи інтереси
Чернівецька міська організація УСВА не
були порушені, а тому заявлений цією
організацією позов є недоведеним та
задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_1 суд першої
інстанції не врахував, що позивач обрав
спосіб захисту, який є неефективним та
не забезпечує відновлення його
законного права та інтересу.

Стаття 15 ЦК України передбачає право
кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист
свого інтересу, який не суперечить
загальним засадам цивільного
законодавства.

Відтак зазначена норма визначає
об'єктом захисту порушене, невизнане
або оспорене право чи цивільний
інтерес.

Порушення права пов'язано з
позбавленням його володільця
можливості здійснити (реалізувати)
своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права
виникає невизначеність у праві,
викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або
оспорення суб'єктивного права є
підставою для звернення особи за
захистом свого права із застосуванням
відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільного права та
інтересів зазначені у ст. 16 ЦК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним
із способів захисту цивільних прав та
інтересів є визнання права, що в рівній
мірі означає як наявність права, так і
його відсутність або й відсутність
обов'язків.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України
вбачається, що суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Законодавчі обмеження
матеріально-правових способів захисту
цивільного права чи інтересу
підлягають застосуванню з дотриманням
положень ст. ст. 55, 124 Конституції
України та ст. 13 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
відповідно до яких кожна особа має
право на ефективний засіб правового
захисту, не заборонений законом.

Такі висновки містяться в постанові
Верховного Суду України від 21 травня 2012
року №6-69цс11.

Статтею 13 Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод (право
на ефективний засіб юридичного
захисту) передбачено, що кожен, чиї
права та свободи, визнані в цій
Конвенції, було порушено, має право на
ефективний засіб юридичного захисту в
національному органі, навіть якщо таке
порушення було вчинене особами, які
здійснювали свої офіційні
повноваження.

При цьому під ефективним засобом
(способом) слід розуміти такий, що
призводить до потрібних результатів,
наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту
повинен забезпечити поновлення
порушеного права чи інтересу, бути
адекватним наявним обставинам.

Згідно абзацу 10 пункту 9 Рішення
Конституційного Суду України від 30
січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за
своєю суттю визнається таким лише за
умови, що воно відповідає вимогам
справедливості і забезпечує ефективне
поновлення в правах.

Судом першої інстанції не з'ясовано
дійсної мети звернення позивача до
суду, не роз'яснено позивачу правові
наслідки оспорення актів суб'єктів
владних повноважень, на підставі яких
уже виникло право, та неможливість
відновлення порушеного права та
інтересу позивача таким позовом.

Саме по собі оскарження рішень, якими
взято на квартирний облік ОСОБА_4 та
видачу йому ордеру на квартиру АДРЕСА_1
не відновлює права позивача на
безоплатне отримання житла в порядку
черговості.

Скасування таких рішень при наявності
договору купівлі-продажу від 8 лютого
2012 року та факту реєстрації ОСОБА_6
свого право власності на квартиру
АДРЕСА_1 не призведе до повернення
вказаного нерухомого майна у власність
територіальної громади міста Чернівці.

Згідно абзацу 5 пункту 5 Рішення
Конституційного Суду України від 16
квітня 2009 року № 1-9/2009 органи місцевого
самоврядування не можуть скасовувати
свої попередні рішення, вносити до них
зміни, якщо відповідно до приписів цих
рішень виникли правовідносини,
пов'язані з реалізацією певних
суб'єктивних прав та охоронюваних
законом інтересів, і суб'єкти цих
правовідносин заперечують проти їх
зміни чи припинення.

Колегія суддів вважає, що не можуть
бути скасовані і судом згадані акти,
якщо вони метаморфозувалися в іншу
правову якість. В такому випадку
оспоренню підлягають ті правові
підстави, на яких виникло у відповідача
відповідне право. Правова оцінка таким
актам та порушенням, допущеним при їх
прийнятті, може бути дана при розгляді
спору про право.

Таким чином, відсутні підстави для
самостійного скасування оскаржуваних
рішень, внаслідок прийняття яких
виникли правовідносини, пов'язані з
безоплатним отриманням житла та
подальшою його приватизацією, які в
свою чергу трансформувалися в інші -
набуття права власності на вищевказану
квартиру ОСОБА_6 на підставі договорів
купівлі-продажу.

Отже, аналізуючи вищенаведене, можна
дійти висновку, що позивач під час
звернення до суду обрав неефективний
спосіб захисту порушеного права. Метою
правосуддя є забезпечення ефективного
поновлення порушеного права позивача.
Ця ж мета залишилась не досягнутою.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції в частині, що
оскаржується слід скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради, ОСОБА_4 про визнання
незаконними рішень виконавчого
комітету Чернівецької міської ради та
позову Чернівецької міської
організації Української спілки
ветеранів Афганістану до виконавчого
комітету Чернівецької міської ради,
ОСОБА_4 про визнання незаконним рішень
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах
якого діє ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 23 січня 2014 року
в частині задоволення позовів ОСОБА_1,
Чернівецької міської організації
Української спілки ветеранів
Афганістану до виконавчого комітету
Чернівецької міської ради, ОСОБА_4 про
визнання незаконними рішень
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради скасувати.

В позові ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Чернівецької міської ради,
ОСОБА_4 про визнання незаконними рішень
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради відмовити

В позові Чернівецької міської
організації Української спілки
ветеранів Афганістану до виконавчого
комітету Чернівецької міської ради,
ОСОБА_4 про визнання незаконними рішень
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту його вступу в законну
силу.

Головуючий

,

Судді: