Справа №642/1874/144
Провадження №2/642/644/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2014 року Ленінський районний
суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Бондаренка
В.В.,

за участю секретаря - Оріховської
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до державного
підприємства Харківський механічний
завод про стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати і
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом про стягнення
нарахованої, але не виплаченої
заробітної плати і середнього
заробітку за час затримки розрахунку
звернувся ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач вказав, що
наказом №123 від 9 серпня 2013 року він був
звільнений з державного підприємства
Харківський механічний завод.

В порушення ч.1ст.116 КЗпП України
розрахунок по заробітній платі з ним
підприємство не здійснило, що дає
підстави позивачу для розрахунку і
отриманню середньої заробітної плати
за час затримки розрахунку за період з 9
серпня 2013 року по 19 березня 2014 року.

Станом на 19 березня 2014 року
заборгованість з виплати заробітної
плати складає 25544 гр. 27 коп.

Середньомісячна зарплата складає 2679
гр. 86 коп. і відповідно за час затримки
складає 21352 гр. 44 коп.

Просить стягнути вказані суми з
підприємства.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов визнав частково та
вказав, що дійсно позивач 9 серпня 2013
року був звільнений з підприємства і
при остаточному розрахунку йому не
була виплачена заробітна плата.
Зарплата на була своєчасно виплачена у
зв'язку зі скрутним матеріальним
становищем підприємства. За період
часу з серпня 2013 року по теперішній час
кошти на виплату зарплати працівникам
поступали, але позивачу виплачені не
були.

Не заперечувала проти стягнення з
підприємства зарплати та заперечувала
порти стягнення середнього заробітку
за час затримки, оскільки відповідно до
вимог ст. 233 КЗпП України строки
звернення з позовом до суду в частині
стягнення компенсації становить три
місяці, які позивач пропустив та не
звертається з заявою про поновлення
строку звернення до суду.

Суд, вислухавши думку сторін,
перевіривши матеріали справи, вважає,
що позов підлягає задоволенню
частково.

Судом встановлено, що дійсно наказом
№123 від 9 серпня 2013 року позивач ОСОБА_1
був звільнений з державного
підприємства Харківський механічний
завод.

В порушення ч.1ст.116 КЗпП України
розрахунок по заробітній платі з ним
підприємство не здійснило.

Станом на 19 березня 2014 року
заборгованість з виплати заробітної
плати складає 25544 гр. 27 коп.

Середньомісячна зарплата складає 2679
гр. 86 коп. і відповідно за час затримки
складає 21352 гр. 44 коп.

Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України
при звільненн6і працівника, виплата
усіх сум, що належать йому від
підприємства проводиться в день
звільнення.

Таким чином суд вважає, що стягнення
нарахованої підприємством заробітної
плати у розмірі 25455 гр. 27 коп.
відповідає вимогам Закону і судом ця
сума стягується на користь позивача.

Стосовно стягнення середнього
заробітку за весь час затримки
розрахунку при звільнення суд вважає
за необхідне в цій частині позову
відмовити виходячи з наступного.

Ст. 117 КЗпП України передбачено, що в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівнику у строки,
зазначені в ст. 116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство повинне виплатити
працівникові його середній заробіток
за весь час затримки по день фактичного
розрахунку.

Ст. 233 КЗпП України визначено, що
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до суду в тримісячний
строк, з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права.

У разі порушення законодавства про
оплату праці працівник має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення належної йому заробітної
плати без обмеження будь-яким строком.

Середній заробіток який просить
стягнути позивач по своїй правовій
природі на думку суду являється
компенсаційною виплатою, а не видом
заробітної плати.

За таких обставин суд вважає, що строки,
передбачені ч.1 ст. 233 КЗпП України
повинні застосовуватися до вказаних
правовідносин.

Оскільки позивач не ставить питання
про поновлення строку звернення до
суду за захистом свого порушеного
права, суд за власною ініціативою не
може самостійно поновити або відмовити
в поновленні строку для звернення до
суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.
11,57,209,214,215 ЦПК України, ст. 115,116,117, 233 КЗпП
України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до державного
підприємства Харківський механічний
завод про стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати і
середнього заробітку за час затримки
розрахунку задовольнити частково.

Стягнути з державного підприємства
Харківський механічний завод на
користь ОСОБА_1 нараховану але не
виплачену заробітну плату у розмірі
25544 гр. 27 коп.

В задоволенні позову в частині
стягнення з державного підприємства
Харківський механічний завод на
користь ОСОБА_1 середнього заробітку за
час затримки розрахунку за період з 9
серпня 2013 року по 1 квітня 2014 року у
розмірі 21352 гр. 44 коп. відмовити у
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Харківської області
протягом десяти днів з моменту
проголошення через Ленінський
районний суд м. Харкова.

Суддя
В.В. Бондаренко