АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/3300/2014
Головуючий у І інстанції Мальченко О.В.
Доповідач - Корчевний
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного
Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Охневській Т.В.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 25 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу.

В обґрунтування позовних вимог
зазначає, що 07 вересня 2009 року між
сторонами було укладено договір
позики, згідно якого відповідач
отримав суму у розмірі 1 200 000 ( один
мільйон двісті тисяч) грн., що є
еквівалентом 150 000 (сто п»ятдесят тисяч)
доларів США, та зобов»язався повернути
зазначену суму протягом року до 07
вересня 2010 року.

Проте, вказаний обов»язок відповідач
не виконав, а тому позивач і просив суд
першої стягнути з ОСОБА_3 зазначену
заборгованість з урахуванням
процентів за користування грошовими
коштами за договором позики, штрафних
санкцій та 3% річних, що разом становить
1 803 743 (один мільйон вісімсот три тисячі
сімсот сорок три) 06 коп., а також судовий
збір у розмірі 3 219 грн. 00 коп.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 25 листопада 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про стягнення боргу - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргута просить суд
апеляційної інстанції рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 25 листопада 2013 року скасувати та
ухвалити нове, яким позовні вимоги
ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
закону.

В апеляційній скарзі зазначає, що так
як боргова розписка про видачу
грошової суми у розмірі 1 200 000 ( один
мільйон двісті тисяч) грн., що є
еквівалентом 150 000 (сто п»ятдесят тисяч)
доларів США знаходиться у позивача, а
тому даний факт свідчить про
невиконання відповідачем свого
зобов»язання за договором позики від
07.09.2009 року.

Крім того, зазначає, що судовою
експертизою не вдалося визначити чи
належить підпис апелянту чи ні на
розписці від 09.04.2010 року, а зі звичаїв
ділового обороту випливає, що
позичальник має написати розписку про
виконання боргового зобов»язання
боржником власноруч у присутності
свідків, про що слід зазначити в
розписці разом з іменами, адресами та
підписами свідків.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено 07 вересня 2009 року між
сторонами було укладено договір
позики, згідно якого відповідач
отримав суму у розмірі 1 200 000 ( один
мільйон двісті тисяч) грн., що є
еквівалентом 150 000 (сто п»ятдесят тисяч)
доларів США, та зобов»язався повернути
зазначену суму протягом року до 07
вересня 2010 року.

Обов»язок за договором відповідач не
виконав, у зв»язку з чим позивач просив
стягнути суму боргу з урахуванням
штрафних санкцій, процентів за
користування грошовими коштами за
договором позики, та 3% річних, що разом
становить 1 803 743 (один мільйон вісімсот
три тисячі сімсот сорок три) 06 коп.

Відповідачем була надана розписка від
09.04.2010 року, в якій зазначено, що суму
позики ОСОБА_3 повернув до
встановленого терміну 07.09.2009 року, та
підписана ОСОБА_1

Висновком судово-почеркознавчої
експертизи від 31.10.2013 року №10234/10235/13-32
не вдалося встановити чи виконаний
підпис від імені ОСОБА_1 у розписці
09.04.2010 року позивачем чи іншою особою.

У зв»язку з цим колегія суду не
може брати до уваги та посилатися на
такий доказ по справі як розписка від
09.04.2010 року, оскільки встановити чи
дійсно в ній міститься підпис ОСОБА_1 не
можливо, крім того, колегія суду
звертає увагу на те, що на
підтвердження передачі коштів від
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за розпискою від 07
вересня 2009 року, відповідач склав
заяву, яка нотаріально посвідчена за
реєстровим номером №1115, та в якій
містяться підписи сторін.

Проте, на підтвердження
повернення зазначеної позиченої суми
складалася розписка від 09.04.2010 року, в
якій міститься один підпис від імені
ОСОБА_1, який не можливо встановити ким
виконаний.

Колегія суду погоджується з доводами
апеляційної скарги виходячи із
наступного.

Відповідно до правової позиції
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 27.09.2012 року про практику
застосування судами законодавства при
вирішення спорів із зобов»язань, що
виникають із договорів та інших
правочинів статтею 527 ЦК України
передбачено зобов'язання боржника
виконати свій обов'язок, а кредитора -
прийняти виконання особисто, якщо інше
не встановлено договором або законом,
не випливає із суті зобов'язання чи
звичаїв ділового обороту, а також право
кожної із сторін у зобов'язанні
вимагати доказів того, що обов'язок
виконується належним боржником або
виконання приймається належним
кредитором чи уповноваженою на це
особою, і ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

Судом встановлено, що позикодавець
видав розписку позичальнику як
борговий документ, що підтверджує
укладення договору позики та прийняття
кожним із них відповідних зобов'язань.
Крім того, наявність розписки у
позикодавця свідчить про невиконання
зобов»язання за договором позики
позичальником.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
погоджується з доводами апеляційної
скарги, оскільки розписка, як борговий
документ, знаходилась у позивача
(позикодавця), що свідчить про
невиконання свого зобов»язання за
договором позики боржником.

Відповідно до ст. 525 ЦК України,
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання
повинні виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1049 ЦК України на
позичальника покладається обов'язок
повернення позикодавцю позику у такій
же сумі грошових коштів, які були
передані позичальнику позикодавцем у
строк та в порядку, що встановлені
укладеним договором.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Тому колегія суду вважає, що
Деснянського районного суду м. Києва
від 25 листопада 2013 року прийняте з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, а тому підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 25 листопада 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
суму заборгованості за договором
позики у розмірі 1 803 743 (один мільйон
вісімсот три тисячі сімсот сорок три) 06
коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
суму судового збору у розмірі 3 219 грн. 00
коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді