Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1244/14
Головуючий у 1-й інстанції: Каракай Н.Д.
Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової
Д.А.

Осоцького
І.І.

При секретарі: Семенчук
О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» на рішення Гуляйпільського
районного суду Запорізької області від
15 січня 2014 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року Банк звернувся до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначав, що 17.09.2007
року між ВАТ "Державний ощадний банк
України" в особі ТВБВ № 10007/0207 філії -
Запорізького обласного управління та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 206, відповідно до умов якого
позичальник отримала кредит в сумі 10 000
грн. на 36 місяців зі строком
остаточного повернення не пізніше 17
вересня 2010 року. За користування
кредитом згідно умов кредитного
договору було встановлено плату в
розмірі 25 відсотків річних.

Забезпеченням по даному кредиту
являються договори поруки, укладені з
поручителями ОСОБА_4 - договір поруки №
374 від 17.09.2007 року, та ОСОБА_5 - договір
поруки № 375 від 17.09.2007 року.

Станом на 06.03.2009 року у ОСОБА_3 виникла
заборгованість по кредитному договору
в сумі 6898,51 грн. Тому, 12.03.2009р. Банк
звернувся до Прокурора
Гуляйпільського району з заявою про
захист своїх інтересів щодо стягнення
заборгованості по зазначеному кредиту.

Заочним рішенням Гуляйпільського
районного суду Запорізької області від
01 липня 2009 року позовні вимоги
прокурора Гуляйпільського району в
інтересах Банку було задоволено,
стягнуто солідарно з відповідачів на
користь Банку заборгованість у
загальному розмірі 7151,89 грн., яка
складалась із: заборгованості по
простроченому кредиту - 1618,60 грн.,
заборгованості по прострочених
відсотках - 506,60 грн., заборгованості по
основному боргу по кредиту - 4717,00 грн.,
заборгованості по поточних відсотках
за травень, червень 2009 року - 143,20 грн.,
пені за прострочення платежу - 166,49 грн.
Кредитний договір розірвано не було.

Згідно умов кредитного договору, він
діє до повного виконання сторонами
взятих на себе зобов'язань по цьому
договору.

Відповідно до п. 3.2. договорів поруки,
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 як солідарні боржники
залишаються зобов'язаними перед
кредитором до тих пір, поки всі
зобов'язання за кредитним договором не
будуть виконані повністю.

Зобов'язання за кредитним договором
ОСОБА_3 не виконувалися, тому станом на
03 вересня 2013 року обліковується
заборгованість по прострочених
відсотках за користування кредитом в
сумі 3 159,12 грн.

За положеннями п. 3.3.2. кредитного
договору ОСОБА_3 зобов'язалася
відповідати власними коштами та майном
по своїх зобов'язаннях, що випливають з
умов кредитного договору.

Відповідно до п. 1.1. договорів поруки
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зобов'язалися
відповідати солідарно в повному обсязі
перед Банком за своєчасне та повне
виконання ОСОБА_3 зобов'язання за
кредитним договором.

Згідно з п. 3.1. договорів поруки ОСОБА_4
та ОСОБА_5 відповідають по
зобов'язаннях за зазначеним кредитним
договором перед Банком в тому ж обсязі,
що і боржник.

Не допускається припинення поруки без
припинення забезпеченого нею
зобов'язання (п. 4.5. договорів поруки).

Незважаючи на звернення Банку до
боржника та поручителів про
необхідність погашення заборгованості
по прострочених відсотках та
попередження про примусове стягнення в
разі несплати заборгованості
(листи-повідомлення № 570, № 571 та № 572
від 19.06.2013 року), заборгованість в
добровільному порядку не погашена.

Згідно з п. 7.8. кредитного договору
сторони домовились про збільшення
строків позовної давності відповідно
до ч. 1 ст. 259 ЦК України до 3 років для
всіх грошових зобов'язань позичальника
(в тому числі, але не виключно, щодо
повернення суми кредиту, сплати
процентів за його користування,
комісійних винагород, штрафів, пені), що
передбачені умовами кредитного
договору.

Посилаючись на зазначені обставини,
позивач просив суд стягнути солідарно
з відповідачів на свою користь
заборгованість по прострочених
відсотках ОСОБА_3 по кредитному
договору № 206 від 17.09.2007 року в розмірі
3159,12 грн. та судовий збір в сумі 229,40 грн.

Рішенням Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 15 січня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощадбанк»
заборгованість по прострочених
відсотках в розмірі 3159,12 грн. та судовий
збір в сумі 229,40 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати в частині відмови у
стягненні в солідарному порядку з
поручителів ОСОБА_4, ОСОБА_5
заборгованості по прострочених
відсотках по кредитному договору № 206
від 17.09.2007 року в розмірі 3159,12 грн. та
судового збору в сумі 229,40 грн., та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення учасників
апеляційного розгляду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
вірно вирішив питання наявності
обставин, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, суті
правовідносин, що випливають із
встановлених обставин, правильно
застосував правові норми до цих
правовідносин. З дотриманням вимог
ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно
оцінив надані сторонами докази,
виконав вимоги цивільного судочинства
і вирішив справу згідно із законом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
стягнення заборгованості по
прострочених відсотках з ОСОБА_3, суд
дійшов вірного висновку, що право
позивача порушено невиконанням нею
взятих на себе зобов`язань, тому
підлягає захисту шляхом стягнення з
ОСОБА_3 на користь Банку заборгованості
в сумі 3160,33 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 17.09.2007р. між ВАТ
«Державний Ощадний банк України» та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 206, за яким позичальнику надано
грошові кошти у сумі 10 000 грн. на 36
місяців зі строком остаточного
повернення кредиту не пізніше 17
вересня 2010 року на споживчі цілі. За
користування кредитом було
встановлено плату в розмірі 25 % річних
(а.с. 6-8).

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
17.09.2007р. між ВАТ «Державний Ощадний банк
України» і ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було
укладено договори поруки № 374 та № 375
відповідно (а.с. 9-10, 11-12).

Заочним рішенням Гуляйпільського
районного суду Запорізької області від
01 липня 2009 року позов прокурора
Гуляйпільського району Запорізької
області в інтересах ВАТ «Державний
Ощадний банк України» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості по кредитному договору
задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на користь ВАТ «Державний
Ощадний банк України» заборгованість
по кредитному договору № 206 від 17.09.2007р.
у розмірі 7151,89 грн., з яких:
заборгованість по простроченому боргу
у сумі 1681,60 грн.; заборгованість по
прострочених відсотках в сумі 506,60 грн.;
заборгованість по основному боргу по
кредиту в сумі 4717 грн.; заборгованість
по поточних відсотках за
травень-червень 2009 року в сумі 143,20 грн.;
пеня за прострочення платежу в сумі 166,49
грн. Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Вказане рішення набуло законної сили
13.07.2009 року (а.с. 20-21).

Як вбачається з розрахунку
заборгованості по кредиту ОСОБА_3, з
01.07.2009р. по 03.09.2013 року обліковується
заборгованість в сумі 3 159,12 грн. (а.с. 22).

Листами-повідомленнями № 570, № 571, № 572
від 19.06.2013 року відповідачі були
повідомленні Банком про утворення
заборгованості по прострочених
відсотках за кредитним договором в
розмірі 3160,33 грн. (а.с. 17, 18, 19).

Статтями 526, 530, 629 ЦК України
передбачено, що зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпечуваного порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

За положеннями ч. 4 ст. 559 ЦК України
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Як зазначив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 24 постанови № 5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
при вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. При цьому сама по
собі умова договору про дію поруки до
повного виконання позичальником
зобов'язання перед кредитодавцем або
до повного виконання поручителем
взятих на себе зобов'язань не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки, оскільки це не відповідає
вимогам статті 252 ЦК України, згідно з
якою строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно п. 2.2 кредитного договору Банк
має право вимагати від позичальника
дострокового повернення суми кредиту в
цілому, або у визначеній Банком
частині, сплати процентів за його
користування та інших платежів, що
належать до сплати за цим договором, у
випадку невиконання або неналежного
виконання позичальником будь-яких
зобов'язань за цим договором.

За умовами п. 1.1 вищевказаних договорів
поруки, поручителі зобов'язуються
перед кредитором відповідати
солідарно в повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов'язання за кредитним договором №
206 від 17.09.2007р., а також додатковими
угодами до нього, що укладені та можуть
бути укладені в майбутньому.

Згідно п. 2.1 договорів поруки, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 206 від 17.09.2007р. не пред'явить
вимоги до поручителя.

Відповідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Таким чином, відповідно до вимог ч. 2 ст.
1050 ЦК України та умов укладених між
сторонами договорів у Банка виникло
право вимагати повернення кредиту
достроково.

Банк скористався даним правом, як
зазначалося вище, заочним рішенням
Гуляйпільського районного суду
Запорізької області від 01 липня 2009 року
було стягнуто солідарно з відповідачів
на користь Банку заборгованість по
кредитному договору № 206 від 17.09.2007р. у
загальному розмірі 7151,89 грн.

З даним позовом Банк звернувся до суду
лише в вересні 2013 року.

Тому, колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
припинення поруки. А припинення поруки
позбавляє права позивача вимагати
сплату заборгованості відповідачами
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги базуються
або на викладі фабули справи, або є
повторенням обставин, якими позивач
обґрунтовував свої позовні вимоги,
всебічна оцінка яким була дана судом
першої інстанції, і зводяться лише до
особистої незгоди з висновками суду
щодо їх оцінки.

Докази та обставини, на які посилається
Банк в апеляційній скарзі, були
предметом дослідження суду першої
інстанції та додаткового правового
аналізу не потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом були
дотримані норми матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судом повно і всебічно
з'ясовані обставини справи, що мають
для неї значення, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами судом визначений правильно,
рішення ухвалено з дотриманням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування або зміни
не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» відхилити.

Рішення Гуляйпільського районного
суду Запорізької області від 15 січня 2014
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: