Провадження № 2-2027/14
Справа №760/2416/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Солом'янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді - Букіної
О.М.

при секретарі - Назарчук
Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи -ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6 в
інтересах якої діє ОСОБА_3 ,
Солом»янський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м.Києві
про визнання таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

04.02.2014 року Позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом та просить
постановити рішення про визнання
ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням -
квартира АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що позивачці
на підставі Договору дарування частини
квартири від 10 лютого 1998 року належить
на праві власності ? частина квартири
за адресою: АДРЕСА_1. Решта квартири
належить третім особам ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, на підставі Свідоцтва про право
власності на житло від 5 грудня 1997 року.

Зазначає, що у спірній квартирі
значиться зареєстрованим відповідач
ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком
позивачки.

Позивач посилається, що відповідач не
проживає у спірній квартирі понад 1 рік,
своїх речей там не зберігає, квартирою
не цікавиться, участі в оплаті
житлового приміщення та комунальних
послуг не приймає.

Позивач вважає, що відповідач не
проживає у спірній квартирі без
поважних причин понад рік, а тому
втратив право користування житловим
приміщенням.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала та просила його
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Наслідки визнання відповідачем позову
йому роз'яснені і зрозумілі. Згідно ч.1
ст.174 ЦПК України відповідач може
визнати позов протягом усього часу
судового розгляду, зробивши заяву. У
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав,
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Треті особи -ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_7, ОСОБА_6 в особі законного
представника ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов підтримали та просили
суд його задовольнити.

Представник 3-ї особи - Солом»янського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в м.Києві в судове
засідання не з'явився, подав до суду
заяву в якій просить суд розглянути
справу у відсутності його
представника.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши та оцінивши матеріали
справи, суд приходить до наступного
висновку.

Судом встановлено, що позивачці на
праві власності належить ? частина
квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що
підтверджується Договором дарування
частини квартири від 10 лютого 1998 року.
Решта частина квартири належить третім
особам, тобто ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в рівних частках, що
підтверджується Свідоцтвом про право
власності на житло від 5 грудня 1997 року
(а.с.5-6).

Відповідно до довідки Форми №3 від
24.01.2014 року вбачається, що у вказаній
вище квартирі зареєстровані:позивач
ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 та треті
особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_6 ( а.с. 9).

Згідно акту обстеження від 29.01.2014р.
вбачається, що відповідач ОСОБА_2 в
квартирі АДРЕСА_1 не проживає протягом
18 місяців (а.с. 7).

В судовому засіданні позивач пояснила,
що відповідач добровільно залишив
помешкання, забравши всі свої речі,
жодних перешкод відповідачу у
користуванні житлом не чинила. Також
зазначила, що відповідач не цікавиться
спірною квартирою, участі в оплаті
житлового приміщення та комунальних
послуг не приймає. Зазначає, що
реєстрація відповідача в спірній
квартирі перешкоджає позивачу, як
власниці даної квартири в повній мірі
здійсненню її права власності відносно
належного їй майна.

В судовому засіданні відповідач
визнав, що він не проживає у спірній
квартирі понад рік,т.я. добровільно
залиши спірне житло а також визнав, що
перешкод у користуванні спірною
квартирою, позивачка та члени її сім»ї ,
що зареєстровані у спірній квартирі не
чинили.

Відповідно до ст. 150 ЖК України,
громадяни, які мають у приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд.

Згідно ч.2,3 ст. 156 ЖК України за згодою
власника будинку (квартири) член його
сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 Житлового
кодексу Української РСР. Припинення
сімейних відносин з власником будинку
(квартири) не позбавляє їх права
користування займаним приміщенням. У
разі відсутності угоди між власником
будинку (квартири) і колишнім членом
його сім'ї про безоплатне користування
жилим приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 Житлового кодексу
Української РСР.

Відповідно до положень Житлового
кодексу України до членів сім'ї
власника житлового приміщення
віднесено дружину (чоловіка) власника
житла (якщо стосовно цього житла в
подружжя не виникло право спільної
власності), їхніх дітей та батьків, а
також інших осіб, якщо вони постійно
проживають спільно з власником житла
та ведуть з ним спільне господарство
(частина друга статті 64 і частина перша
статті 156 Житлового кодексу УРСР).

Відповідно до ст.405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником. Член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі відсутності члена сім'ї
без поважних причин понад один рік,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ним і

власником житла або законом.

Відповідно до статей 6 Закону України
"Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
громадянин України, а також іноземець
або особа без громадянства, які
перебувають в Україні на законних
підставах, зобов'язанні протягом
десяти днів після прибуття до нового
місця проживання зареєструвати місце
проживання.

Згідно з частиною 1 ст. 321 Цивільного
кодексу України право власності є
непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України,
власник житлового будинку, квартири
має право використовувати помешкання
для власного проживання, проживання
членів своєї сім'ї, інших осіб і не має
права використовувати його для
промислового виробництва.

Встановлено, що в розумінні вимог
чинного законодавства, відповідач вже
не є членом сім"ї позивача, тобто
власника житла.

Матеріалами справи підтверджено, що
відповідач добровільно залишив спірне
житло понад рік, забравши всі свої речі,
жодних перешкод відповідачу у
користуванні спірним житлом не
чинилося.

Встановлено, що відповідач не
цікавиться спірною квартирою, не
приймає участі в її утримані та не
сплачує комунальних платежів. Дані
обставини визнані відповідачем в суді.

З огляду на викладене, суд вважає, що
вимоги позивача про визнання
відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1,
є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

З огляду на викладене, суд вважає, що
позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню сплачений судовий
збір у розмірі 229,40 грн.

Керуючись ст.ст.321, 383, 405 ЦК України, ст.
ст. 64, 150, 156, 162, 163 ЖК України, ст.ст. 3,4, 10,
11, 57-60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
таким, що втратив право користування
житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 243, 60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
позивачем може бути подана до
Апеляційного суду м. Києва через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення.

Суддя: