Номер провадження № 2/259/1030/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.04.2014 року
місто Донецьк

Куйбишевський районний суд м. Донецька
у складі:

головуючого - судді Машкіної Н.В.,

при секретарі - Гордон Ю.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представників третіх осіб - ОСОБА_4,
Боровицької Г.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті
особи ОСОБА_6, Комунальне підприємство
«Керуюча компанія Куйбишевського
району м. Донецька» про визнання права
користування житловим приміщенням,
зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні житловим приміщенням, -

В С Т А Н
О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання права
користування житловим приміщенням,
зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні житловим приміщенням,
посилаючись на наступні обставини.

Позивач з народження була
зареєстрована та проживала за адресою:
АДРЕСА_1. Зазначене житлове приміщення
було надане матері позивача - ОСОБА_7
Відповідач - є батьком позивача, який
також зареєстрований та проживає за
вказаною адресою. 01.08.2006 року ОСОБА_7
зареєструвалася в наданій їй
однокімнатній квартирі за адресою:
АДРЕСА_2. Також, за вказаною адресою
вона зареєструвала позивача, яка на той
час була неповнолітньою. Пізніше
квартира за адресою: АДРЕСА_2 була
приватизована. Проте, позивач ніколи в
ній не проживала і наміру проживати не
має. В грудні 2013 року відповідач
дізнався, що позивач за адресою:
АДРЕСА_1 не зареєстрована і брала
участь в приватизації іншої квартири.
Після чого, відповідач почав чинити
перешкоди в користуванні житловим
приміщенням, виганяти з нього, у зв'язку
з чим позивач змушена звертатися до
суду з цим позовом.

В судовому засіданні позивач на
задоволенні позовних вимог наполягала.
Пояснила, що спірне житло складається з
двох окремих квартир, які мають різні
виходи. В 1999 році її батьки розлучилися,
після чого вона разом з матір'ю почали
проживати в одній частині, а батько - в
іншій, комунальні платежі оплачували
порівну. Оскільки особовий рахунок був
відкритий на ім'я матері, батько
передавав їй половину грошей.
Заперечень щодо її проживання в
квартирі батько не мав до грудня 2013
року. Зняття з реєстрації та
приватизація іншої квартири була
вчинена без її відома та згоди,
оскільки вона була неповнолітньою.
Вона не має ані наміру, ані можливості
проживати з матір'ю за адресою: АДРЕСА_2,
оскільки зазначена квартира є
однокімнатною. З грудня 2013 року батько
за допомогою співмешканця її сестри -
ОСОБА_4 постійно вчиняв сварки,
відрізав материну половину квартири
від електропостачання, згоди на
реєстрацію позивача не надає. При
цьому, ОСОБА_4 вимагав плату за її
проживання в квартирі в розмірі 600 грн
щомісяця. В лютому 2014 року на її вхідних
дверях та на всіх надвірних будівлях
були змінені ключі.

Представник позивача позовні вимоги
підтримав, посилаючись на викладені
доводи.

Відповідач позовні вимог не визнав,
просив відмовити в задоволенні позову.
Пояснив, що дійсно в 1988 році житлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, було
надано його дружині - ОСОБА_7, де також
був зареєстрований він та їх старша
донька - ОСОБА_6 В 1989 році в них
народилася донька ОСОБА_1, у зв'язку з
чим їх родині була надана сусідська
квартира. Дві квартири вони
переобладнали в одну, яка до
теперішнього часу має адресу: АДРЕСА_1.
В 1999 році він розлучився з ОСОБА_7, після
чого за спільною домовленістю вони
поділили житлове приміщення, заклавши
пере стінок між існуючими раніше
окремими квартирами. Визнав, що позивач
постійно проживала в половині матері і
він не мав проти цього заперечень,
оскільки вона є членом його сім'ї.
ОСОБА_6 також зареєстрована в квартирі,
проте останніх 14 років проживала у
свого цивільного чоловіка - ОСОБА_4 В
грудні 2013 року він дізнався, що його
дружині була надана інша квартира, в
якій також зареєстрована і в
подальшому брала участь в її
приватизації позивач. Вважає, що вона
зобов'язана проживати саме в цій
квартирі, а не в його. Не зважаючи на
його заперечення проти реєстрації
позивача в його квартирі, вона
відмовлялася виселитися, тому він
змушений був викликати міліцію. Не
заперечував, що з дозволу дільничного
інспектора та за допомогою ОСОБА_4 він
від'єднав електропостачання та замінив
замки в тій половині, де проживала
позивач, та на всіх надвірних будівлях.
На теперішній час в квартиру вселилися
ОСОБА_6 з ОСОБА_4 та їх дитиною, які
будуть здавати своє попереднє житло в
оренду. Тобто, житлова площа його
квартири з урахування всіх мешканців (4
особи) є меншою за норму.

Представник третьої особи ОСОБА_6 -
ОСОБА_4 вважав позовні вимоги такими, що
не підлягають задоволенню. Пояснив, що
дійсно тривалий час він перебуває в
цивільному шлюбі з ОСОБА_6, яка
зареєстрована в квартирі своїх батьків
за адресою: АДРЕСА_1. В 2004 році за його
рахунок на ім'я ОСОБА_6, оскільки він
юридично не оформив розірвання шлюбу з
колишньою дружиною, була придбана
квартира за адресою: АДРЕСА_1, де вони
спільно проживали. В 2005 році в них
народився син, який був зареєстрований
за місцем проживання матері. В грудні
2013 року ОСОБА_3 почав виселяти свою
меншу доньку зі своєї квартири,
оскільки вона має у власності інше
житло, в якому зареєстрована. З цього
приводи між ними виникали часті сварки,
в ході яких позивач лаяла, ображала,
погрожувала батьку, обмежувала його
доступ до надвірних будівель. ОСОБА_4 на
захист тестя змінив замки в тій
половині, де проживала позивач, та на
всіх надвірних будівлях. Також, він
від'єднував електропостачання,
оскільки в їх частині житлового
приміщення згорів кабель. На
теперішній час ОСОБА_6 вселилася до
свого батька разом з ним та їх
неповнолітньою дитиною, тому житлова
площа квартири з урахування всіх
мешканців (4 особи) є меншою за норму.

Представник третьої особи
Комунального підприємства «Керуюча
компанія Куйбишевського району м.
Донецька» - Боровицька Г.С. вважала, що
особи, які вселилися в житлове
приміщення на законним підставах,
мають право користування ним. Пояснила,
що згідно наявних у балансоутримувача
документів ордер на вселення до
квартири АДРЕСА_1 був наданий ОСОБА_7
Після чого, на ім'я ОСОБА_7 було відкрито
особовий рахунок на квартири НОМЕР_1 та
НОМЕР_2. На теперішній час в квартирі
зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_8
01.08.2006 року зняті з реєстрації - ОСОБА_7
та ОСОБА_1 Квартира не приватизована,
договір найму не змінювався.

Встановивши обставини справи і
перевіривши їх доказами, суд приходить
до наступного висновку.

Відповідно до ст. 47 Конституції України
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 1 листопада 1996 року N 9
«Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя» роз'яснено,
що судам при розгляді спорів про право
користування жилим приміщенням
необхідно брати до уваги, що ст. 33
Конституції гарантує кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, свободу пересування
та вільний вибір місця проживання. Це
означає, що наявність чи відсутність
прописки самі по собі не можуть бути
підставою для визнання права
користування жилим приміщенням за
особою, яка там проживала чи вселилась
туди як член сім'ї наймача (власника)
приміщення, або ж для відмови їй у
цьому.

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки, що
випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами
сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач
вправі в установленому порядку за
письмовою згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення
як члени сім'ї наймача, набувають
рівного з іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 квітня 1985 року N 2
«Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» роз'яснено,
що вирішуючи спори про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, чи дотриманий встановлений
порядок при їх вселенні, зокрема: чи
була письмова згода на це всіх членів
сім'ї наймача, чи приписані вони в
даному жилому приміщенні, чи було це
приміщення постійним місцем їх
проживання, чи вели вони з наймачем
спільне господарство, тривалість часу
їх проживання, чи не обумовлювався
угодою між цими особами, наймачем і
членами сім'ї, що проживають з ним,
певний порядок користування жилим
приміщенням.

Аналогічна правова позиція закріплена
постановою Верховного Суду України від
11 липня 2012 року № 6-60цс12, згідно якої під
час вирішення спору про право
користування жилим приміщенням осіб,
які вселилися до наймача, суд повинен
з'ясувати, крім обставин щодо
реєстрації цих осіб у спірному
приміщенні, дотримання встановленого
порядку при їх вселенні та наявності
згоди на це всіх членів сім'ї наймача та
обумовлення угодою між указаними
особами, наймачем і членами сім'ї, що
проживають з ним, певний порядок
користування жилим приміщенням, й інші
обставини справи, що мають значення для
справи, а саме: чи було це приміщення
постійним місцем проживання цих осіб,
чи вели вони з наймачем спільне
господарство, тривалість часу їх
проживання.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі ордеру № 1233 від 24.03.1988 року
ОСОБА_7 була вселена в житлове
приміщення за адресою: АДРЕСА_1, яка
згідно плану мала житлову площу 12,3 кв.м.
Разом з ОСОБА_7 в квартиру вселилися
члени її сім'ї: чоловік - ОСОБА_3 з 01.11.1988
року та донька - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у подружжя ОСОБА_6
народилася донька - ОСОБА_1, яка також з
народження була зареєстрована в
квартирі.

В 1989 році на ім'я ОСОБА_7 було об'єднано
особовий рахунок НОМЕР_3 квартири
НОМЕР_1 з квартирою НОМЕР_2, загальна
площа яких складала 24,8 кв.м. Згідно
плану зазначені квартири мали окремі
входи.

Згідно виписки з особового рахунку
НОМЕР_3 за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_8
01.08.2006 року зняті з реєстрації - ОСОБА_7
та ОСОБА_1 Квартира не приватизована,
договір найму не змінювався.

Згідно акту ЖЕО від 20.12.2013 року ОСОБА_1 з
народження проживає за адресою:
АДРЕСА_1, де з червня 2013 року також
проживає її чоловік - ОСОБА_9

Згідно відміток в паспортах ОСОБА_7 та
ОСОБА_1 їх місце проживання з 2006 року
зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2, в 2007
році ними використано право на
безоплатну приватизацію житла в обсязі
10 кв.м при нормі 21 кв.м.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 в
судовому засіданні пояснила, що в 1988
році вона одержала квартиру АДРЕСА_1, в
яку разом з нею вселився чоловік -
ОСОБА_3 та донька - ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 в
неї народилася молодша донька - ОСОБА_1
В порядку поліпшення житлових умов їх
сім'ї була надана сусідська квартира
НОМЕР_2, яку вони об'єднали з їх
квартирою. В 1999 році вона розлучилася з
ОСОБА_7, оскільки він звільнився з
роботи і почав зловживати спиртними
напоями. В 2000 році старша донька
виселилася з квартири до свого
цивільного чоловіка, де проживає до
теперішнього часу. За спільною
домовленістю з ОСОБА_3 вони поділили
житлове приміщення, заклавши пере
стінок між існуючими раніше окремими
квартирами, які мали різні входи. В цей
час саме вона підтримувала санітарно -
технічний стан квартири, оплачувала
комунальні платежі, а ОСОБА_3 навіть не
надавав матеріальної допомоги на
утримання неповнолітньої дитини. З 2004
року ОСОБА_3 почав отримувати пенсію і
передавати їй гроші на оплату половини
комунальних послуг. В 2006 році в порядку
поліпшення житлових умов вона отримала
однокімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_2, в якій зареєструвалася сама та
зареєструвала свою неповнолітню
доньку - ОСОБА_1, після чого в 2007 році
приватизувала її на двох. Зазначена
квартира була в незадовільному стані,
тому декілька років вона самотужки
робила ремонт, після чого дозволила в
ній проживати знайомим за квартирну
плату. При цьому, вона з неповнолітньою
донькою продовжували проживати за
адресою: АДРЕСА_1, і колишній чоловік
проти цього не заперечував. В грудні 2013
року ОСОБА_3 дізнався про іншу квартиру,
після чого почав їх виганяти зі
спірного житлового приміщення,
від'єднав електропостачання в її
половині. В лютому 2014 року за допомогою
цивільного чоловіка старшої доньки -
ОСОБА_4 він замінив замки від її вхідних
дверей та на всіх надвірних будівлях,
тому вона не має можливості туди
потрапити.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні
пояснила, що її син був однокласником
ОСОБА_1 При цьому, ОСОБА_10 була членом
батьківського комітету їх школи, у
зв'язку з чим неодноразово відвідувала
сім'ю ОСОБА_3 вдома, оскільки виховання
дітей було не належним. В ході таких
відвідувань було встановлено, що мати
постійно працює: вдень - малярем ЖЕО,
увечері - прибиральницею, а по вихідним
- по наймам, а батько - не працює,
зловживає спиртними напоями, вчиняє
вдома сварки та бійки. Також, ОСОБА_10 є
інспектором соціальної допомоги.
Підтвердила, що ОСОБА_1 постійно
проживала за адресою: АДРЕСА_1. В грудні
2013 року вона бачила, як ОСОБА_3 за
допомогою ОСОБА_4 виганяли її з дому,
ображаючи, штовхаючи та викручуючи
руки.

Суд не має сумнівів щодо достовірності
та правдивості показань свідків,
оскільки повідомлені ними факти є
логічними та послідовними, не
спростовуються жодним доказом у
справі.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що житлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 було одержано в
користування сім'єю ОСОБА_3, в тому
числі і на позивача. Позивач була
вселена в спірну квартиру, як
неповнолітня дитина відповідача, з
дотриманням встановленого порядку, і
після досягнення повноліття проживала
в ньому з його згоди. Між сторонами був
обумовлений певний порядок
користування житловим приміщенням, яке
було єдиним постійним місцем
проживання позивача з народження. Крім
того, позивач була знята з реєстрації
за вказаною адресою, будучи
неповнолітньою. Тобто, не зважаючи на
відсутність реєстрації, позивач не
втратила права користування житловим
приміщенням. Факт перешкоджання
реалізації цього права визнаний
відповідачем.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: визнання права;
припинення дії, яка порушує право.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
ґрунтуються на законі, доведені в
судовому засіданні, тому підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню судовий збір.

На підставі ст. 47 Конституції України,
ст. 16 ЦК України, ст.ст. 64, 65 ЖК України,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60-61, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи
ОСОБА_6, Комунальне підприємство
«Керуюча компанія Куйбишевського
району м. Донецька» про визнання права
користування житловим приміщенням,
зобов'язання усунути перешкоди в
користуванні житловим приміщенням, -
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_1.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні ОСОБА_1 житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Куйбишевський районний суд м.
Донецька шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя