Справа №591/529/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Міліціанов Р. В.Номер
провадження 22-ц/788/785/14 Суддя-доповідач -
Рибалка В. Г. Категорія - 55
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Рибалки В. Г.,

суддів - Шевченка В. А., Ільченко О. Ю.,

за участю секретаря судового засідання
- Пархоменко А.П.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Приватного підприємства
«Грандфінресурс»

на заочне рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 14 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс»

про визнання недійсним договору та
відшкодування збитків, стягнення
моральної шкоди,

в с т а н о в
и л а :

Заочним рішенням Зарічного районного
суду м. Суми від 14 лютого 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним, укладений між
ОСОБА_3 та ПП «Грандфінресурс» договір
№ 211616 від 07 березня 2013 року.

Стягнуто з ПП «Грандфінресурс» на
користь ОСОБА_3 1 625 грн., сплачених за
договором № 211616 від 07 березня 2013 року.

В задоволенні позову в іншій частині
відмовлено за необґрунтованістю
вимог.

Стягнуто з ПП «Грандфінресурс» на
користь держави судовий збір в розмірі
243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ПП
«Грандфінресурс» посилається на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та порушення
судом при ухваленні рішення норм
процесуального права. Просить
скасувати заочне рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 14 лютого 2014
року та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що
07 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ПП
«Грандфінресурс» було укладено
договір № 211616. Згідно вказаного
договору ПП «Грандфінресурс» за
згодою позивача зобов'язується вчинити
від його імені та за рахунок певні
юридичні дії, спрямовані на придбання
ним грошової суми на умовах діяльності
програми «Альянс України», в тому числі
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організувати та проводити по розподілу
грошового фонду та надання йому
відповідну заявлену для придбання
суму. Для цього ОСОБА_3 доручив
відповідачу використовувати суми
чистих внесків для формування реєстру
та його розподілу. Додатком № 1 до
вказаного Договору передбачені
обов'язки учасника, а саме сплата
одноразового внеску, що становить 2 000
грн. та адміністративний платіж в сумі 2
000 грн.; щомісячно сплачувати загальний
платіж в сумі 810 грн. 80 коп., який включає
чистий внесок 520 грн. 80 коп., за його
рахунок здійснює оплату товару чи
надає відповідні суми у позику та
адміністративні витрати в сумі 290 грн. -
плата за послуги з організації
діяльності програми та інше. Згідно
Договору учасник зобов'язався
сплатити одноразовий комісійний
внесок у день підписання угоди та не
пізніше 15 календарних днів з моменту
отримання дозволу (права на отримання
відповідної грошової суми),
адміністративний платіж, а також
своєчасно сплачувати загальний платіж,
який включає чистий внесок, за рахунок
якого адміністратор надає заявлені
грошові суми та адміністративні
витрати, що є платою за послуги з
організації діяльності програми.
Договір № 211616. було укладено в двох
примірниках, по одному для кожної із
сторін. Цей договір не є поворотною
фінансовою допомогою. Всі додатки до
нього є його невід'ємною частиною.
Підписання угоди є свідченням того, що
сторони повністю розуміють його
значення, умови та правові наслідки, що
він не носить характеру фіктивного або
удаваного правочину і договірні умови
є обов'язковими для виконання. Згідно п.
1.3 ст. 1 додатку № 2 Договору його
предметом є послуги з формування
реєстру учасників програми, метою яких
є придбання відповідної грошової суми.
Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник набуває
право брати участь у найближчому
заході, коли фонд реєстру є достатнім.
Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього. Учасник
підтверджує, що отримав всі коректно
викладені пояснення від представника
адміністратора, уважно прочитав та
зрозумів умови додатку № 2 та правові
наслідки, що засвідчує своїм підписом.
На виконання умов договору від 07
березня 2013 року ОСОБА_3 сплатив 1 625 грн.
одноразовий комісійний внесок.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді, пояснення позивача, дослідивши
матеріали справи вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюваний
правочин).

Згідно ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка
вчинила правочин, помилилася щодо
обставин, які мають істотне значення,
такий правочин може бути визнаний
судом недійсним. Істотне значення має
помилка щодо природи правочину, прав та
обов'язків сторін, таких властивостей і
якостей речі, які значно знижують її
цінність або можливість використання
за цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом. У разі визнання правочину
недійсним особа, яка помилилася в
результаті її власного недбальства,
зобов'язана відшкодувати другій
стороні завдані їй збитки.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування. Сторона, яка застосувала
обман, зобов'язана відшкодувати другій
стороні збитки у подвійному розмірі та
моральну шкоду, що завдані у зв'язку з
вчиненням цього правочину.

Згідно ст. 19 Закону України «Про захист
прав споживачів», нечесна
підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає: 1) вчинення дій, що
кваліфікуються законодавством як
прояв недобросовісної конкуренції; 2)
будь-яку діяльність (дії або
бездіяльність), що вводить споживача в
оману або є агресивною. Якщо
підприємницька практика спонукає або
може спонукати споживача дати згоду на
здійснення правочину, на який в іншому
випадку він не погодився б, така
практика вводить в оману стосовно: 1)
основних характеристик продукції,
таких як: її наявність, переваги,
небезпека, склад, методи використання,
гарантійне обслуговування, метод і
дата виготовлення або надання,
поставка, кількість, специфікація,
географічне або інше походження,
очікувані результати споживання чи
результати та основні характеристики
тестів або перевірок товару; 2)
будь-яких застережень щодо прямої чи
опосередкованої підтримки виробником
продавця або продукції; 3) ціни або
способу розрахунку ціни чи наявності
знижок або інших цінових переваг; 4)
потреби у послугах, заміні складових чи
ремонті; 5) характеру, атрибутів та прав
продавця або його агента, зокрема
інформації про його особу та активи,
кваліфікацію, статус, наявність
ліцензії, афілійованість та права
інтелектуальної або промислової
власності, його відзнаки та нагороди; 6)
права споживача або небезпеки, що йому
загрожує. Підприємницька практика є
такою, що вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору. Забороняються як
такі, що вводять в оману: 1) пропонування
для реалізації продукції за визначеною
ціною, якщо існують підстави вважати,
що продавець або виконавець не зможе
надати таку продукцію за такою ціною
або у таких обсягах, що можна
передбачити з огляду на пропоновану
ціну та характеристики продукції; 2)
пропонування з метою реалізації однієї
продукції до реалізації іншої; 3)
відмова від пред'явлення споживачу
товару, що пропонується, та прийняття
замовлення або ненадання товару
протягом розумного строку чи
демонстрування дефектного зразка
товару; 4) недостовірне повідомлення
про наявність обмеженої кількості
товарів або з метою спонукання
споживачів до прийняття швидкого
рішення позбавлення їх достатнього
періоду часу для прийняття свідомого
рішення; 5) пропонування до вільної
реалізації продукції, яка вилучена з
обігу або щодо обігу якої існують
обмеження; 6) недостовірне твердження,
що існуватиме загроза особистій
безпеці споживача або його сім'ї, якщо
він не придбає чи не замовить
продукцію; 7) утворення, експлуатація
або сприяння розвитку пірамідальних
схем, коли споживач сплачує за
можливість одержання компенсації, яка
надається за рахунок залучення інших
споживачів до такої схеми, а не за
рахунок продажу або споживання
продукції; 8) використання повідомлення
про розпродаж у зв'язку із припиненням
суб'єкта господарювання, його
структурного підрозділу або
припинення відповідного виду
господарської діяльності, тоді як це не
відповідає дійсності. Перелік форм
підприємницької практики, що вводить в
оману, не є вичерпним. Агресивною
вважається підприємницька практика,
яка фактично містить елементи примусу,
докучання або неналежного впливу та
істотно впливає чи може вплинути на
свободу вибору або поведінку споживача
стосовно придбання продукції. При
встановленні того, чи містить
підприємницька практика елементи
примусу, докучання або неналежного
впливу, до уваги береться: 1) час,
характер та повторюваність пропозицій
щодо придбання продукції; 2) вживання
образливих або загрозливих висловів; 3)
використання тяжкої для споживача
обставини, про яку продавцю або
виконавцю було відомо, для впливу на
рішення споживача; 4) встановлення
обтяжливих або непропорційних
позадоговірних перешкод для
здійснення споживачем своїх прав за
договором, включаючи положення про
право споживача розірвати договір або
замінити продукцію чи укласти договір
з іншим суб'єктом господарювання; 5)
загроза здійснити незаконні або
неправомірні дії. Як агресивні
забороняються такі форми
підприємницької практики: 1) створення
враження, що споживач не може залишити
приміщення продавця (виконавця) без
укладення договору або здійснення
оплати; 2) здійснення тривалих та/або
періодичних візитів до житла
споживача, незважаючи на вимогу
споживача про припинення таких дій або
залишення житла; 3) здійснення
постійних телефонних, факсимільних,
електронних або інших повідомлень без
згоди на це споживача; 4) вимога оплати
продукції, поставленої продавцем
(виконавцем), якщо споживач не давав
прямої та недвозначної згоди на її
придбання. Перелік форм агресивної
підприємницької практики не є
вичерпним. Правочини, здійснені з
використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними. Суб'єкти господарювання, їх
працівники несуть відповідальність за
нечесну підприємницьку практику
згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень

При розгляді справи суд першої
інстанції належним чином з`ясував та
перевірив доводи та заперечення
сторін, дав належну оцінку зібраним у
справі доказам та обґрунтував висновки
викладені в рішенні.

Суд дійшов обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що
сплата одноразової комісії в сумі 1 625
грн. позивачем була передбачена
Договором та Додатками до нього, а тому
використовував механізми з метою
придбання грошових коштів висновків
суду не спростовують. Задовольняючи
позов в частині вимог про визнання
недійсним договору та стягнення
сплачених коштів, суд першої інстанції
виходив з того, що умови спірного
договору є несправедливими та
непрозорими, унаслідок чого
утворюється істотний дисбаланс
договірних прав і обов'язків на шкоду
споживачеві і на користь відповідача, і
що ПП „Грандфінресурс" здійснює
нечесну підприємницьку практику,
оскільки фонди групи з придбання
товару/позики формуються виключно за
рахунок внесків інших клієнтів
системи, без залучення коштів
товариства, а розподіл коштів фонду
групи між клієнтами є непрозорим і
являє собою реалізацію діяльності
пірамідальної схеми.

Ствердження ПП «Грандфінресурс» в
апеляційній скарзі про те, що висновок
суду щодо здійснення відповідачем
своєї діяльності без відповідної
ліцензії не відповідає дійсності
обґрунтовано спростовані судом.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що
на час укладення спірного договору
діяльність ПП "Грандфінресурс" не
потребувала ліцензування, відповідала
вимогам чинного законодавства,
оскільки підприємство не надавало
фінансових послуг населенню,
здійснювало лише адміністрування
їхніх коштів з метою придбання товарів
та позик, є необґрунтованими.

Колегія суддів знаходить, що
діяльність відповідача по збору
грошових коштів фізичних осіб, по їх
акумулюванню, адмініструванню,
розподілу між клієнтами, видачі позик
без залучення своїх коштів, витрачання
частини цих коштів на свій прибуток і
утримання свого апарату є наданням
фінансових послуг населенню і повинна
піддаватися ліцензуванню у
відповідності з ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг». Отже, цей
Закон, у системному зв'язку з Законом
України «Про захист прав споживачів», з
урахуванням вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч.
1 ст. 216, ч. 1 ст. 227 ЦК України є достатньою
правовою підставою для часткового
задоволення позову в частині визнання
недійсним укладеного сторонами
договору, повернення позивачу коштів в
одинарному розмірі, сплачених
відповідачу за договором.

Ствердження ПП "Грандфінресурс" щодо
законності вказаного договору, про
згоду позивача на його укладення, про
відсутність нечесної підприємницької
діяльності і пірамідальної схеми по
відношенню до позивача є недоведеними
і такими, що суперечать викладеним вище
обставинам і доказам.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судове рішення ухвалено з
додержанням вимог матеріального та
процесуального права

У зв'язку з цим апеляційну скаргу на
рішення необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315, ЦПК
України, колегія суддів

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Грандфінресурс»
відхилити.

Заочне рішення Зарічного районного
суду м. Суми від 14 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: