Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна
Провадження № 22-ц/783/185/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія судів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

Головуючого
судді - Струс Л.Б.

cуддів: Шандри
М.М., Мацея М.М.

при секретарі:
Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2 та
представників ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 10 липня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_6,
Приватного акціонерного товариства
"Страхова компанія "Перша" в особі
Львівської філії, треті особи: Приватне
підприємство "Таксі п"ять",
Виробничо-комерційного приватного
підприємства "Віктуар" про
відшкодування шкоди, завданої
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з позовом
до ПП «Таксі п'ять», ОСОБА_6, ПАТ «СК
«Перша» в особі Львівської філії, про
стягнення з ПП «Таксі п'ять» на її
користь суму матеріального збитку в
розмірі 6 379,33 грн. та з Львівської філії
ПАТ «СК «Перша» та ОСОБА_6 на її користь
суму морального збитку в розмірі 5 000,00
грн., стягнення солідарно з
відповідачів суму судового збору у
розмірі 214,60 грн. В подальшому позивач
уточнила свої вимоги, оскільки
представником відповідача ПП «Таксі
п'ять» було подано докази того, що ні з
ОСОБА_6, ні з ОСОБА_7 в жодних
правовідносинах дане підприємство не
перебувало, у зв'язку з чим позивачем
було замінено відповідача з ПП «Таксі
п'ять» на ОСОБА_7 З урахуванням заяви
про уточнення позовних вимог від 29.05.2013
року, позивач просила суд стягнути з
ОСОБА_2 на її користь суму
матеріального збитку в розмірі 6 379,33
грн.; стягнути з Львівської філії ПАТ
«СК «Перша» та ОСОБА_6 на її користь
суму морального збитку в розмірі 5 000,00
грн.; стягнути солідарно з відповідачів
суму судового збору у розмірі 214,60 грн.

Рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 10 липня 2013 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суму
матеріального збитку в розмірі 6 379,33
грн. (шість тисяч триста сімдесят
дев'ять гривень 33 коп.). Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 суму
морального збитку в розмірі 5 000,00 грн.
(п'ять тисяч гривень 00 коп.).В іншій
частині позову - відмовлено. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 214 грн.
60 коп.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2 подавши
апеляційну скаргу, у якій зазначає, що
суд першої інстанції задовольняючи
позов не врахував ряд положень
Цивільного кодексу України, зокрема ч.3
ст.1187, згідно з якою «Особа, яка
неправомірно заволоділа транспортним
засобом, механізмом, іншим об»єктом,
завдала шкоди діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, зобов»язана відшкодувати її
на загальних підставах».У
відповідності до цієї норми, а також ч.1
ст.1166 ЦК, єдиним відповідачем за
завдану як майнову, так і моральну
шкоду є ОСОБА_6 Окрім того, вказує, що
висновок №240/11 експертного
автотоварознавчого дослідження не міг
розглядатися судом в якості
допустимого доказу, оскільки в
порушенян вимог Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів, до
оглдяу пошкодженого транспортного
засобу вона та інші зацікавлені особи
експертом не залучались та дослідження
було проведено через три з половиною
місяці після пригоди.

Просить скасувати рішення
Сихівського районного суду м.Львова
від 10 липня 2013 року в частині стягнення
з неї в користь ОСОБА_5 6379,33 грн.
майнової шкоди та 214,60 судових витрат і
постановити в цій частині нове рішення,
яким у позові до неї відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача,
ОСОБА_2 та представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,
перевіривши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. На
підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Обставини, визнані сторонами, не
підлягають доказуванню.

Відповідно до ст..213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції відповідає
зазначеним вимогам.

Відповідно до положень ст. 1187 ЦК
України джерелом підвищеної небезпеки
є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право,
договір підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі

Районним судом встановлено, що 29.06.2011
року о 23:20 год. відбулась
дорожньо-транспортна пригода на
перехресті вулиць Кульпарківської та
Перфецького у м. Львові за участю
автомобілів «ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 під
керуванням відповідача ОСОБА_6 та
«Daewoo», д.н.з НОМЕР_2 під його керуванням.

Постановою Шевченківського районного
суду ОСОБА_6 було визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення та притягнуто до
адміністративної відповідальності.

Районним судом встановлено, що право
керування, користування та
розпорядження транспортним засобом
«ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 на момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди
належало виключно відповідачу ОСОБА_2,
жодних доказів наявності будь-яких
прав на вказаний транспортний засіб у
інших осіб сторонами не було надано
суду, ця обставина підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію
транспортного засобу (а.с.276).

Покликання апелянти на довіреність
від 14 квітня 2009 року якою вона
уповноважили ПП «Таксі П»ять»
представляти її інтереси як власника
зазначених транспортних засобів (а.с.275)
для подачі заяв, документів, отримання
довідок, дозволів, патентів,
ліцензійних карток спростовується
відповіддю державної інспекції
України з безпеки на наземному
транспорті управління
укртрансінінспекції у Львівській
області де зазначено, що ліцензійна
картка на транспортний засіб «ЗАЗ»TF699P,
д.н.з. НОМЕР_1 не видавалась(а.с.277).

Відтак, завдана позивачу матеріальна
шкода має бути відшкодована ОСОБА_2, як
власником джерела підвищеної
небезпеки та особою, яка на відповідній
правовій підставі володіла
транспортним засобом на момент
завдання шкоди.

Відповідно до висновку № 240/11
експертного автотоварознавчого
дослідження від 19.10.2011 року вартість
відновлювального ремонту автомобіля
«Daewoo», д.н.з НОМЕР_2 станом на момент
проведення дослідження становить 6379,33
грн.

Колегія суддів не приймає до уваги
доводи апелянта про те, що висновок
№240/11 експертного автотоварознавчого
дослідження не міг розглядатися судом
в якості допустимого доказу, оскільки
відповідачкою не заявлялись
клопотання про призначення повторної
(додаткової) експертизи ні в суді
першої інстанції, ні під час розгляду
справи апеляційним судом.

Доводи апелянта, про те, що суд першої
інстанції задовольняючи позов не
врахував ряд положень Цивільного
кодексу України, зокрема ч.3 ст.1187,
згідно з якою «Особа, яка неправомірно
заволоділа транспортним засобом,
механізмом, іншим об»єктом, завдала
шкоди діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, зобов»язана відшкодувати її
на загальних підставах» не знайшли
свого підтвердження та спростовуються
матеріалами справи, а саме що право
керування, користування та
розпорядження транспортним засобом
«ЗАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 на момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди
належало виключно відповідачу ОСОБА_2,
жодні докази наявності будь-яких прав
на вказаний транспортний засіб у інших
осіб в матеріалах відсутні.

Згідно з роз'ясненнями, наданими в п.п. 2,
3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.03.1992 року № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди», розглядаючи позови про
відшкодування шкоди, суди повинні мати
на увазі, що шкода, заподіяна особі і
майну громадянина або заподіяна майну
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини. Особи,
які спільно заподіяли шкоду, тобто
заподіяли неподільну шкоду
взаємопов'язаними, сукупними діями або
діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілими. У такому ж порядку
відповідають володільці джерел
підвищеної небезпеки за шкоду,
заподіяну внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки іншим
особам. Питання про відповідальність
за шкоду, заподіяну при цьому самим
джерелам підвищеної небезпеки кожного
із їх володільців перед іншим з них,
вирішується за наступними правилами:
шкода, заподіяна одному з володільців з
вини іншого - відшкодовується винним.

Також, згідно п.4 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду Отже, виходячи з матеріалів
справи, колегія суддів прийшла до
висновку, що оскільки право керування,
користування та розпорядження
транспортним засобом «ЗАЗ», д.н.з.
НОМЕР_1 на момент вчинення
дорожньо-транспортної пригоди
належало виключно відповідачу ОСОБА_2,
то завдана позивачу матеріальна шкода
має бути відшкодована ОСОБА_2, як
власником джерела підвищеної
небезпеки та особою, яка на відповідній
правовій підставі володіла
транспортним засобом на момент
завдання шкоди.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що Сихівський районний суд м.
Львова повно та всебічно дослідив та
оцінив обставини у справі, подані
сторонами докази та правильно визначив
характер спірних правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обгрунтованість рішення суду першої
інстранції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Рішення суду в
частині стягнення моральної шкоди 5
000грн з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_5 не
оскаржується., тому апеляційним судом
не переглядається.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
а тому підстав для її задоволення
колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись
ст..ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст..ст.308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 10 липня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Струс Л.Б.

Судді Шандра М.М.

Мацей М.М.