Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/22/14-ц

Провадження №2/377/38/14

17 березня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у складі:
головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при
секретарі - Прядко Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника відповідачки - адвоката
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Славутичі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

У С Т А Н О В И В:

9 січня 2014 року до суду надійшла
позовна заява, у якій позивач просив
розірвати шлюб з відповідачкою.

Позовні вимоги обґрунтовувались тим,
що незважаючи на тривалий час
спільного шлюбу так і не склалися
нормальні сімейні стосунки. Внаслідок
напружених стосунків позивач був
змушений покинити відповідачку разом з
їх спільною дочкою та проживаьи окремо.

В судовому засідані позивач підтримав
позовні вимоги та просив задовольнити.
Суду пояснив, що через напруження
стосунків між ним та дружиною і
неможливістю подальшого спільного
проживання, з серпня 2013 року шлюбні
відносини між ними припинені, він
проживає окремо від дружини, тому
категорично налаштований на
розлучення.

Відповідачка та її представник в
судовому засіданні заперечувала проти
задоволення позову та просили надати
строк для примирення.

Ухвалою суду від 03
лютого 2014 року було надано подружжю
строк для примирення - один місяць та
зупинено провадження у справі.

Ухвалою суду від 3 березня 2014 року по
закінченню місячного строку для
примирення провадження у справі
відновлено.

У судове засідання після закінчення
строку для примирення сторони не
з'явилися, подавши заяви про розгляд
справи за їх відсутності та
розірвання шлюбу.

Позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що
згідно свідоцтва про шлюб, виданого 18
грудня 1988 року Лівобережним відділом
реєстрації шлюбів Головного
управління юстиції у м. Києві, копія
якого долучена до справи, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 18 грудня 1988 року зареєстрували
шлюб, про що був здійснений актовий
запис № 4019. Після укладення шлюбу
присвоєні прізвища: чоловіку ОСОБА_1,
дружині ОСОБА_1.

Під час шлюбу в них народилася дочка
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якої є
позивач, а матір'ю відповідачка, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, копія якого долучена до
матеріалів справи, і яка залишається
проживати разом з відповідачкою.

Судом встановлено, що спільне сімейне
життя у позивача та відповідачки не
склалося. Останні роки спільного
проживання сторони перестали розуміти
один одного. Внаслідок напруження
стосунків між позивачем і
відповідачкою, та неможливістю
подальшого спільного проживання в
одній квартирі, позивач змушений був з
липня 2013 року залишити відповідачку
разом з їх спільною дитиною. Відповідно
з того часу вони перестали проживати
разом, підтримувати шлюбні стосунки,
вести спільне господарство. Шлюб
фактично розпався. На протязі строку
для примирення налагодити сімейні
стосунки не вдалося.

Відповідно до положень ст.51
Конституції України, ч.1 ст.24 СК України
шлюб ґрунтується на добровільній згоді
жінки та чоловіка, примушення жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч.2 ст.18, п.3 ст.51, ч.3 ст.56, ч.1 ст.110
СК України дружина і чоловік мають
рівне право на повагу до своєї
індивідуальності, своїх звичок та
уподобань, при цьому способом захисту
сімейних прав та інтересів, у тому
числі є право на припинення шлюбних
відносин шляхом пред'явлення до суду
позову про розірвання шлюбу одним з
подружжя.

Відповідно до ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, за час сімейного життя у
сторін склалася обстановка, що
виключає можливість спільного
проживання, почуття любові один до
одного між сторонами втрачено.
Примирення між подружжям та збереження
сім'ї неможливо.

За таких обставин суд дійшов до
висновку, що сім'я розпалася остаточно,
а шлюб існує формально, подальше
спільне життя і збереження шлюбу
суперечитиме інтересам позивача та
відповідачки.

Враховуючи відсутність обставин, що
перешкоджають розірванню шлюбу,
передбачених ч.2 ст.110 СК України, суд
вважає за необхідне позов про
розірвання шлюбу задовольнити,
оскільки позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що не
суперечать закону та не порушують
права інших осіб.

Як вбачається з поданої заяви
відповідачки, спір щодо розподілу
сумісно нажитого майна між ними буде
вирішуватися в судовому порядку.

У відповідності до ст.113 СК України
особа, яка змінила своє прізвище у
зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право
після розірвання шлюбу надалі
іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно письмової заяви відповідачки
після розірвання шлюбу вона бажає
надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 88 ЦПК
України з відповідачки на користь
держави підлягає стягненню судовий
збір, від сплати якого позивач
звільнений.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 209, 213 - 215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 18 грудня 1988 року у
Лівобережному відділі реєстрації
шлюбів Головного управління юстиції у
м. Києві, Україна, актовий запис № 4019.

Після розірвання шлюбу дружині
залишити прізвище ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір в розмірі 243 гривні 60
копійок.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Славутицький міський суд.
Апеляційна скарга може бути подана
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
Н. Ф. Теремецька