Справа №2-1445/2010 07.04.2014 07.04.2014 07.04.2014
Провадження №22ц/784/1123/14
Головуючий у 1 інстанції Тихонова
Доповідач в апеляційній
інстанції Лисенко П.П.
У Х В А Л А

іменем України

07 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Миколаївського
апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В. та Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Бакутою Т.В.,

за участі:

відповідача ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 рішення Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 13 січня 2010 року,
ухваленого у цивільній справі за
позовом відкритого акціонерного
товариства "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" до ОСОБА_4 та ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

22 вересня 2009 відкрите акціонерне
товариство "Всеукраїнський
Акціонерний Банк" (надалі Банк)
пред'явило зазначений позов, який
обґрунтовувало наступним.

05 червня 2008 року Банк, у простій
письмовій формі, уклав з ОСОБА_4
кредитний договір № 120Б, за умовами
якого зобов'язувався надати
позичальнику на поточні потреби
грошові кошти у сумі 13 000 гривень, під
зворотне зобов'язання тої повернути
таку ж суму грошових коштів до 03 червня
2011 року, а також, вносити щомісяця плату
за користування кредитом у розмірі 24 %
річних та 130 гривень комісії за його
обслуговування.

Порушення названих умов кредитного
договору, давало Банку право вимагати
від позичальника дострокового
виконання боргового зобов'язання і
сплати штрафних санкцій.

В той же день, на забезпечення
виконання названого договору, Банк
уклав тристоронній договір поруки, за
яким ОСОБА_2 бралася виступити
поручителем і нести з ОСОБА_4 солідарну
відповідальність у разі невиконання
останньою кредитного зобов'язання.

На виконання кредитного договору,
05 червня 2008 року за меморіальним
ордером № 212733 Банк перерахував ОСОБА_4
позичену грошову суму, яку та отримала
і використала на свій розсуд.

Проте, сплативши 1 306 гривень 21
копійку кредиту і 1 448 гривень 79 копійок
плати за користування ним - ОСОБА_4
припинила будь-які виплати за
договором, фактично відмовившись в
односторонньому порядку від
зобов'язання.

03 вересня 2009 року Банк пред'явив
до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вимогу про
дострокове виконання умов кредитного
договору, проте вона залишилася без
відповіді та відповідного реагування.

У зв'язку з цим, Банк просив
стягнути солідарно з відповідачів на
його користь:

· 11 693 гривні 79 копійок
заборгованості за тілом кредиту;

· 2 295 гривень 04 копійки
заборгованості по платі за
користування кредитом;

· 1 300 гривень заборгованості по
сплаті комісії, а всього15 288 гривень 83
копійки.

У судовому засіданні ОСОБА_4 визнала
неналежне виконання нею умов
кредитного договору, проте
заперечувала проти дострокового
повернення кредиту.

ОСОБА_2 у засіданні суду 1 інстанції де
вирішувалася дана цивільна справа
присутня не була, а тому її правова
позиція суду невідома.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 січня 2010 року позов
задоволено у повному обсязі і вирішено
питання про судові витрати.

ОСОБА_4 подала на це рішення
апеляційну скаргу, в якій просила його
скасувати і закрити провадження у
справі.

Ухвалою колегії суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області від 01 березня 2010 року
апеляційна скарга ОСОБА_4 була
відхилена, а рішення суду 1 інстанції
залишено без змін.

Вказане рішення набрало законної
сили та перейшло в стадію виконання.

11 березня 2014 року ОСОБА_5, в свою чергу,
подала апеляційну скаргу на рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 січня 2010 року та заяву
про поновлення їй строку на його
апеляційне оскарження.

Заяву обґрунтовувала тим, що про судові
рішення не знала, оскільки не була
присутньою у судових засіданнях, де
спір вирішувався, а копії рішень не
отримувала, оскільки вони їй не
направлялися.

Що ж до апеляційної скарги на рішення -
то просила рішення скасувати і
ухвалити нове - про відмову у позові,
оскільки через неповне дослідження
дійсних обставин справи, не зміг
визначитись, щодо прав та обов'язків
сторін, підставах та межах
відповідальності.

Апеляційну скаргу слід відхилити,
оскаржене рішення суду 1 інстанції
залишити без змін, оскільки суд
постановив його з додержанням норм
матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позов Банку,
районний суд виходив із того, що між
сторонами існують договірні
правовідносини, підставою виникнення
яких є дійсні кредитний договір та
договір поруки. Позивач виконав взяті
на себе за ними обов'язки, в той час як
відповідачі, порушили їх умови, а тому,
відповідно до ст. ст. 525-526, 528, 530, 541, 543, 553 -
555, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України,
пунктів 2.4. - 2.7. умов кредитного
договору та пунктів 2.1. - 2.2. договору
поруки вони повинні солідарно
відповідати за неналежне виконання
позичальником зобов`язання і нести
негативні наслідки таких його дій, а
саме сплатити заборговані грошові суми
та сплатити штрафні санкції,
нараховані за неналежне виконання
кредитного зобов'язання.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
обставинами та правовідносинами,
встановленими судом 1 інстанції, його
висновки щодо них та результату
вирішення справи, вважає вірними,
обґрунтованими й законними.

З кредитного договору № 120Б від 05
червня 2008 року та договору поруки від
того ж числа (а.с. 8 - 13, 22-23), а також
пояснень ОСОБА_4 у судових інстанціях
вбачається, що ОСОБА_4 взяла у Банку
кредит у сумі 13 000 гривень, який, а також
проценти за користування ним та
комісію за його обслуговування,
зобов`язувалася повернути згідно
графіку до 03 червня 2011 року, проте свого
обов'язку не дотрималася. Сплативши на
погашення кредиту 1 306 гривень 21 копійку
кредиту і 1 448 гривень 79 копійок плати за
користування ним - ОСОБА_4 припинила
будь-які виплати за договором, фактично
відмовившись в односторонньому
порядку від зобов'язання.

Досудова вимога позивача від 03
вересня 2009 року за № МК31/2-192 сплатити
борг та повернути достроково кредит,
адресована відповідачам (а.с. - 7),
позитивного вирішення не мала.

За такого, відповідно до статей 525,
549-552, 553-555, 625, 1048, 1049, 1054, глави 51 ЦК
України, пунктів 2.4. - 2.7. умов кредитного
договору та пунктів 2.1. - 2.2. договору
поруки відповідачі повинні солідарно
відповідати за неналежне виконання
позичальницею кредитного зобов`язання
і нести негативні наслідки таких її
дій, а саме, солідарно сплатити
заборговану та неповернуту частину
кредиту, заборговані відсотки за
користування кредитом та комісію за
його обслуговування.

Оскільки ті у добровільному порядку
цього не роблять, то стягнення
заборгованих грошових сум слід
провести за судовим рішенням.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів
дійшов і місцевий суд, то підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж до твердження особи, яка подала
апеляційну скаргу, про неотримання
позичальником кредиту, то воно не може
братися до уваги, оскільки суперечить
наявним у справі належних та
допустимих доказів протилежному. До
того ж, факту отримання грошей не
заперечувала і ОСОБА_4

Не може бути підставою для задоволення
апеляційної скарги і твердження
названої особи, щодо припинення поруки,
у зв'язку із пропуском позивачем строку
на звернення до поручителя з вимогою
про виконання кредитного зобов'язання
за нерадивого позичальника, оскільки
воно не ґрунтується на законі.

Так, з листа повідомлення № 466 від 23
квітня 2009 року (а.с. - 26) видно, що в
названий термін позивач проінформував
позичальника про борг і необхідність
його сплати. 03 вересня 2009 року він
повідомив обох відповідачів про
необхідність повного виконання
кредитного зобов'язання, а вже 22
вересня 2009 року - пред'явив зазначений
позов.

Посилання ОСОБА_2 на неотримання нею
вимоги, що, як на її думку є
беззастережною підставою для
припинення поруки, не може слугувати
протилежним висновкам. З наявних у
справі доказів видно, що Банк виконав
вимоги закону, щодо письмового
повідомлення боржника і поручителя про
борг, направивши вимогу про борг
рекомендованим листом за названими
ними адресами, що вважається належним
повідомлення про борг (копія реєстру
відправки а.с. 93).

За такого, апеляційну скаргу ОСОБА_2
слід відхилити, а рішення суду залишити
без змін.

Керуючись ст.ст. 307-308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 13 січня 2010 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий Судді: