Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/1909/14Головуючий у 1-й
інстанції Баруліна Т.Є. Суддя-доповідач
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
при секретарі Мосіній
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в
особі представника - ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа: служба у справах дітей
Ленінської районної адміністрації
Запорізької міської ради про
визначення місця проживання дитини та
за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа: служба у справах дітей
Ленінської районної адміністрації
Запорізької міської ради про
визначення місця проживання сина з
ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, в якому просив визначити місце
проживання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
ним, як батьком (а.с.2-4).
В обґрунтування свого позову ОСОБА_4, як
позивач, зазначав, що він перебував з
відповідачкою ОСОБА_2 у
зареєстрованому шлюбі, який було
розірвано 13.10.2011 року за рішенням
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя. Після чого, вони почали жити
окремо. Від шлюбу вони з ОСОБА_2 мають
сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 До
теперішнього часу сторони не дійшли
згоди щодо місця проживання сина. При
цьому, він - ОСОБА_4 вважав, що в
інтересах сина визначити місце
проживання сина саме із ним, як батьком.
Оскільки, він має роботу та стабільний
дохід, його робочий день триває з 9-00 до
15-00 години, тому він має час відводити
дитину до школи, займається із сином
вечорами, гуляє та іншим чином
піклується про нього.
Крім того, він - ОСОБА_4 перебуває у
другому шлюбі із дружиною, яка
знаходиться у відпустці по догляду за
їхньою спільною дитиною та яка має сили
і бажання доглядати за його сином від
першого шлюбу, доки він знаходився на
роботі. В той час, як відповідачка
ОСОБА_4 не має достатнього постійного
доходу для матеріального забезпечення
умов проживання ОСОБА_5, мешкає у
орендованій квартирі, за оренду якої
ОСОБА_4 сплачує кошти та яка не
облаштована у повному обсязі всім
необхідним для розвитку дитини, не може
забезпечувати умови для нормального
розвитку дитини, його навчання. Він -
ОСОБА_4 мешкає у комфортабельному
будинку, де створені всі умови для
проживання дитини, обладнана кімната
для дитини. Щодо стосунків між ОСОБА_5
та його дружиною, то вони мають добрі
стосунки один з одним. Син забезпечений
власним житлом. Відповідно до договору
та витягу сину належить на праві
власності 3/100 житлового будинку, що є
окремою кімнатою. З моменту розлучення
з відповідачкою син зареєстрований та
фактично проживає з ним - батьком, про
що свідчить довідка про склад сім'ї. Він
постійно піклується про дитину з
самого дитинства та матеріально
повністю утримує останню.
За інформацією, якою він ОСОБА_4
володіє, відповідачка ОСОБА_2 на цей час
зловживає спиртними напоями. Він,
навпаки, спиртними напоями не
зловживає, не пале, за місцем роботи і
проживання характеризуюся позитивно,
добре відноситься до сина. Вважає, що
перебування сина в сім'ї відповідачки
негативно впливає на виховання та
здоров'я останнього. Відповідачка не
може дати дитині ні належного
виховання та розвитку, ні
матеріального забезпечення, не може
забезпечити нормальних безпечних для
здоров'я дитини умов проживання.
ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву
у цій справі, в якій просила визначити
місце проживання дитини саме з нею, як
матір'ю за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.39-41).
В обґрунтування свого зустрічного
позову ОСОБА_2 зазначала, що вона
перебувала у зареєстрованому шлюбі із
ОСОБА_4 Від цього шлюбу вони мають сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 Шлюб між сторонами
було розірвано 13.10.2011 р. за рішенням
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя. Після розірвання шлюбу
сторони по справі дійшли згоди про
визначення місця сина разом з матір'ю,
що підтверджується вищевказаним
судовим рішенням.
Сторони та їх син ОСОБА_6 зареєстровані
за адресою: АДРЕСА_2. У цьому ж будинку
ОСОБА_5 ОСОБА_6 має у власності частку у
розмірі 3/100. Інша частина вказаного
будинку належить на праві власності
батькам ОСОБА_4 Незважаючи на
реєстрацію сторін у вказаному будинку,
вони у будинку фактично не проживають.
ОСОБА_4 ще під час шлюбу з нею створив
нову родину, через що розпалась сім'я
сторін і при цьому інтереси сина його
не цікавили, а дитина вкрай тяжко
пережила розлучення батьків. ОСОБА_4
проживає у квартирі нової дружини, у
них народився спільний син, про якого і
піклується ОСОБА_4 у теперішній час.
Майже одразу після розірвання шлюбу за
місцем реєстрації ОСОБА_2 у
вищевказаному будинку було замінено
замки, через що вона втратила
можливість проживати у будинку. 3 метою
врегулювання конфлікту між батьками та
колишньою дружиною, ОСОБА_4 уклав
договір оренди для тимчасового
проживання ОСОБА_2 та сина, який у
теперішній час розірвав. Син ОСОБА_6
часто приходить до бабусі і дідуся,
іноді залишається на ніч, у кімнаті, в
якій проживав раніше, зареєстрований
за вказаною адресою, оскільки має у
власності частину будинку.
Вона - ОСОБА_2 на теперішній час працює,
має стабільний доход, нормальний стан
здоров'я та можливість забезпечити
сина всім необхідним за віком. Має
достатньо часу для спілкування з сином,
оскільки працює за гнучким графіком.
Будь-яких шкідливих звичок, в тому
числі, як вказано у позові ОСОБА_4, вона
не має, займається спортом та художньою
творчістю. Вона - ОСОБА_2 інших дітей,
окрім ОСОБА_6, не має. ОСОБА_6 сенс усього
життя матері і хлопець добре це
розуміє, дуже прихильний до матері,
допомагає їй в усьому, має гарні
довірчі стосунки з мамою, бажає з нею
проживати за місцем їх реєстрації.
ОСОБА_6 добре ставиться і до батька та
бабусі і дідуся. Вона - ОСОБА_2 завжди
виховувала у сина повагу до дорослих,
підтримувала авторитет батька, навіть
після розлучення, адже бажає сину
тільки найкращого. Вона вважає себе
люблячою мамою, яка ще багато гарного
може дати сину, бути для нього зразком і
наставницею в багатьох життєвих
питань. Вона - ОСОБА_2 також впевнена, що
її син має право на спілкування і
виховання з кожним з батьків і контакт
з рідними і близькими йому людьми не
повинен розриватися через розірванню
шлюбу між батьками. Після розлучення
сторін по справі, ОСОБА_4 створив нову
родину, і понад два роки його зовсім не
цікавило ні здоров'я, ні розвиток, ні
матеріальне забезпечення сина. Вона, як
мати, та бабусі піклувались про сина та
онука. Вона - ОСОБА_2 була вимушена
влітку 2013 року через матеріальні
проблеми у родині, які ОСОБА_4 не
цікавили, виїхати працювати до м. Києва,
звідки вона щотижня поверталась до м.
Запоріжжя, де у бабусі за адресою:
АДРЕСА_1 проживав син. ОСОБА_4 ніколи не
відвідував батьківські збори у школі,
не вчив спільно з сином уроки, не радів
відмінним результатам навчання сина,
не відвідував спільно з ним під час
хвороби лікарів, не оздоровлював його
влітку, навіть не цікавився успіхами
сина у бальних танцях, які вважав «не
чоловічою справою», але з яких ОСОБА_6
мав високі досягнення та успіхи.
Пізніше саме через наполягання батька,
ОСОБА_6 залишив заняття бальними
танцями. Лише після того, як вона
звернулась до Ленінського районного
суду м. Запоріжжя з позовом про
стягнення аліментів на утримання сина,
ОСОБА_4 вирішив, що він бажає визначити
місце проживання сина з ним. При цьому,
зазначив у позові неправдиві
обставини, що характеризують її, як
матір і як людину. Та немає таких
причин, таких обставин які б могли
розлучити сина з матір'ю.
Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 06.11.2013 року (а.с.71)
зустрічну позовну заяву ОСОБА_2
об'єднано в одне провадження з
первісним позовом ОСОБА_4 у цій справі.
Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2,
третя особа: служба у справах дітей
Ленінської районної адміністрації
Запорізької міської ради про
визначення місця проживання дитини з
батьком відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа: служба у
справах дітей Ленінської районної
адміністрації Запорізької міської
ради про визначення місця проживання
сина з матір'ю відмовлено.

ОСОБА_4 із зазначеним рішенням суду
першої інстанції погодився, останнє в
апеляційному порядку не оскаржував.

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
судом першої інстанції, ОСОБА_2 через
свого представника ОСОБА_3 у своїй
апеляційній скарзі просила рішення
суду першої інстанції змінити,
викласти рішення суду в наступній
редакції: «У задоволенні позову ОСОБА_4
до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах
дітей Ленінської районної
адміністрації Запорізької міської
ради про визначення місця проживання
дитини з батьком відмовити. Зустрічний
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа:
служба у справах дітей Ленінської
районної адміністрації Запорізької
міської ради про визначення місця
проживання сина з матір'ю задовольнити.
Визначити місце проживання
малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
разом із матір'ю».

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін та їх представників,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши зміст заперечень на
апеляційну скаргу та матеріали справи,
колегія суддів апеляційного суду
дійшла висновку, що апеляційна скарга
ОСОБА_2 в особі представника - ОСОБА_3 не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що відмовляючи у
задоволенні обох позовів у цій справі:
первісного позову батька ОСОБА_4 та
зустрічного позову матері ОСОБА_2 щодо
визначення місця проживання дитини
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої
інстанції керувався ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 59,
60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст.15, 29 ЦК
України, ст.ст. 141, 142, 150, 151, 153, 155, 157, 160, 161,
171 СК України, постановою Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ майна
подружжя», Декларацією прав дитини,
прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН
20.11.1959 року, Конвенцією ООН про права
дитини від 20.11.1989 р., Європейською
конвенцією про здійснення прав дітей
від 25.01.1996 р. та виходив саме із
інтересів дитини, з'ясованих обставини
справи та оцінки зібраних у справі
доказів; враховував:

- бажання дитини - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який через 3 місяці
досягне чотирнадцяти років, та матиме
право самостійно визначати своє місце
проживання, який любить і поважає обох
батьків та має можливість на
теперішній час проживати як із батьком,
так й з матір'ю, та який просив орган
опіки та піклування і суд дати йому
можливість вільно обирати своє місце
проживання з кожним із батьків;

- висновок районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Ленінському району, як органу опіки та
піклування, №05-01-25/1133 від 29.11.2013 р., який
є обов'язковим при розгляді справ такої
категорії, про доцільність надати
право ОСОБА_5 на самостійний вибір щодо
визначення місця проживання з одним із
батьків;

- прийняв до уваги позицію батьків,
кожний з яких просив суд встановити
місце проживання дитини саме з ним,
однак за однією адресою АДРЕСА_2, де
саме дитині - ОСОБА_5 належить 3/100 частки
жилого будинку АДРЕСА_2.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
привільно встановлено, що з 19.09.1997 року
(свідоцтво про одруження, копія а.с.6) по
24.10.2011 року (набрання законної сили
рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 13.10.2011 року про
розірвання шлюбу, копія а.с.7) сторони у
цій справі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували
у зареєстрованому шлюбі.

Від цього шлюбу сторони мають
неповнолітню дитину - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження,
копія а.с.5).

Відповідно до ст. 141 СК України мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Також судом першої інстанції
встановлено, що з 07.09.2012 року ОСОБА_4
перебуває у шлюбі із ОСОБА_8 (свідоцтво
про шлюб, копія а.с.12).

Від цього шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_8 мають
малолітню дитину - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3
(свідоцтво про народження, копія а.с.13).

Дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрована та мешкає за адресою:
АДРЕСА_2 (довідка №197 від 04.10.2013 року
квартального комітету №42 Ленінського
району м. Запоріжжя, копія а.с.11) та є
власником 3/100 частин зазначеного
жилого будинку (літ. «А» жила кімната 1-6
площею 9,6 кв.м) на підставі договору
дарування від 25.03.2003 року, укладеного з
власником цього будинку ОСОБА_10
(а.с.52-53), зазначене право власності
дитини зареєстровано у ЗМБТІ (а.с.54).

Дитина ОСОБА_5 також є власником
земельної ділянки площею 3/100 з 0.1000 га,
розташованої по АДРЕСА_2 (а.с.66).

Батько дитини - ОСОБА_4 також
зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_2 (довідка №197 від 04.10.2013 року
квартального комітету №42 Ленінського
району м. Запоріжжя, копія а.с.11).

Мати дитини - ОСОБА_2 зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с.57), але фактично на
теперішній час проживає за іншою
адресою:. АДРЕСА_1 (а.с. 89-91).

Також у жилому будинку АДРЕСА_2
зареєстровані ОСОБА_10 - дідусь дитини,
ОСОБА_11 - бабуся дитини, ОСОБА_12 - сестра
батька дитини, ОСОБА_13 - бабуся батька
дитини (довідка №102 від 15.08.2011 року
квартального комітету № 42 Ленінського
району м. Запоріжжя а.с.60)

Відповідно до вимог ст. 160 СК України
місце проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків. Місце проживання дитини, яка
досягла десяти років, визначається за
спільною згодою батьків та самої
дитини. Якщо батьки проживають окремо,
місце проживання дитини, яка досягла
чотирнадцяти років, визначається нею
самою.

Так, ч. 1 ст. 161 СК України передбачено,
якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що обидві сторони у цій
справі - батьки дитини - ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 працюють (а.с.55, 89-91), мають дохід,
позитивно характеризуються за місцем
роботи та проживання (а.с.56-57, 59), на
диспансерному обліку в КУ «Обласна
психіатрична лікарня» (м. Запоріжжя) не
перебувають (а.с.61).

Доводи ОСОБА_4 викладені в позовній
заяві, що ОСОБА_2 зловживає спиртними
напоями, не прийняті судом першої
інстанції до уваги, так як не
підтверджені будь-якими доказами у цій
справі.

Відповідно до характеристики від 21.10.2013
року на учня 7-А класу ОШ №69 ОСОБА_5, він
позитивно характеризується. До жовтня
2011 року ОСОБА_6 виховувався в повній
соціально благополучній сім'ї, в якій
отримував все необхідне для свого віку.
Після розлучення батьків ОСОБА_6
проживав з матір'ю ОСОБА_2. Мати
регулярно відвідувала школу,
батьківські збори, цікавилась успіхами
сина, підтримувала зв'язок з класним
керівником, завжди прислуховувалась до
його порад по вихованню дитини. По мірі
необхідності класний керівник
зверталась і до батька ОСОБА_6, який
правильно реагував на прохання
вчителя. З квітня 2013 року мати ОСОБА_6
працювала у м. Києві. Незважаючи на те,
що мати знаходилась в іншому місці,
вона постійно спілкувалась з класним
керівником у телефонному режимі та
цікавилась успіхами дитини. В вересні
2013 року була присутньою на
батьківському зборі. Контакти з
вчителями у мати добрі (а.с.62-63).

Відповідно до висновку №05-01-25/1133 від
29.11.2013 року Районної адміністрації
Запорізької міської ради по
Ленінському району, як органу опіки та
піклування, наданого в силу вимог ст. 19
СК України з метою захисту прав та
інтересів малолітньої дитини, Районна
адміністрація Запорізької міської
ради по Ленінському району, як орган
опіки та піклування, беручи до уваги
ставлення батьків до виконання
батьківських обов'язків, особисту
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення,
на підставі ч. 2,3 ст. 11 Закону України
«Про охорону дитинства», ст. 153, ст. 160
Сімейного кодексу України, п. 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12.06.1998 року №16 «Про
застосування судами деяких норм про
шлюб і сім'ю», дійшла висновку надати
малолітньому ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 право
на самостійний вибір щодо визначення
місця проживання з одним із батьків;
попередити батьків про правові
наслідки за підбурювання дитини проти
одного з батьків (а.с.89-91).

Декларацією прав дитини, прийнятою
Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада
1959 року, у принципі 6 проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості.

Як роз'яснено у постанові Пленуму
Верховного Суду України у п. 18
постанови №11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ майна
подружжя», при вирішенні спору про
місце проживання дитини належить
звертати особливу увагу на її вік та
з'ясувати, з ким із батьків вона бажає
проживати.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина
має право на те, щоб бути вислуханою
батьками, іншими членами сім'ї,
посадовими особами з питань, що
стосуються її особисто, а також питань
сім'ї. Дитина, яка може висловити свою
думку, має бути вислухана при вирішенні
між батьками, іншими особами спору щодо
її виховання, місця проживання, у тому
числі при вирішенні спору про
позбавлення батьківських прав,
поновлення батьківських прав, а також
спору щодо управління її майном. Суд
має право постановити рішення всупереч
думці дитини, якщо цього вимагають її
інтереси.

Згідно ст. 12 Конвенції ООН про права
дитини від 20 листопада 1989 року,
Держави-учасниці забезпечують дитині,
здатній сформулювати власні погляди,
право вільно висловлювати ці погляди з
усіх питань, що торкаються дитини,
причому поглядам дитини приділяється
належна увага згідно з її віком і
зрілістю. З цією метою дитині, зокрема,
надається можливість бути заслуханою в
ході будь-якого судового чи
адміністративного розгляду, що
торкається дитини, безпосередньо або
через представника чи відповідний
орган у порядку, передбаченому
процесуальними нормами національного
законодавства. Закріплення цього права
підкреслює, що дитина є особистістю, з
якою слід рахуватись, особливо при
вирішенні питань, які безпосередньо її
стосуються.

Згідно ст. 6 Європейської конвенції про
здійснення прав дітей від 25 січня 1996
року під час розгляду справи, що
стосується дитини, перед прийняттям
рішення судовий орган надає можливість
дитині висловлювати її думки і
приділяє належну увагу думкам,
висловленим дитиною.

В судовому засіданні у суді першої
інстанції дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка майже досягла чотирнадцяти років,
пояснила, що любить та поважає обох
батьків, і на даний час спокійно може
проживати як із батьком так із матір'ю,
тому не готова та не бажає вибирати між
батьками, з ким із них їй проживати, та
бажала б, щоб суд залишив їй можливість
самостійно визначати своє місце
проживання. Також син пояснив, що
батько ОСОБА_4 разом із сім'єю проживає
по АДРЕСА_2, там же більшу частину часу
проживав і він, в той час коли мама
перебувала у м. Києві, однак на час
розгляду справи мама ОСОБА_2 заборонила
йому проживати з батьком. Однак він
бажає самостійно вирішувати та
визначати своє місце проживання,
оскільки через декілька місяців йому
виповнюється 14 років. Крім того
зазначив, що обоє батьків зазначають
адресу для проживання АДРЕСА_2, а саме
йому належить 3/100 частки жилого будинку
АДРЕСА_2. Таким чином, він вважає, що між
батьками виник матеріальний конфлікт,
однак він не бажає приймати участь у
з'ясуванні матеріальних стосунків між
батьками, оскільки у нього гарні та
люблячі батьки, і яких він також дуже
любить і бажає проживати як із батьком
так із матір'ю.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2 9 ЦК України
фізична особа, яка досягла
чотирнадцяти років, вільно обирає собі
місце проживання, за винятком обмежень,
які встановлюються законом.

Крім того, відповідно до ст. 2 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» громадянам України, а також
іноземцям та особам без громадянства,
які на законних підставах перебувають
в Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.
Реєстрація місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не можуть бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України, або підставою для їх
обмеження.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 в
особі її представника ОСОБА_3 є такими,
що не спростовують висновків суду
першої інстанції, а лише відображають
позицію сторони, висловлену нею у цій
справі і яку вона вважає такою, що є
єдино вірною та єдино можливою.

Так, у рішенні Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 13.10.2011 року про
розірвання шлюбу сторін у цій справі
(а.с.7) дійсно у мотивувальній частині
було зазначено, що за домовленістю між
сторонами син залишиться проживати
разом з позивачкою (матір'ю) та ОСОБА_4
зазначене рішення не оскаржував.

Однак, це не позбавляло ОСОБА_4 права на
звернення з вищезазначеним позовом до
суду у цій справі для вирішення спору
щодо місця проживання сина, якій виник
у подальшому між сторонами, як батьками
дитини.

Оскільки, за вищезазначеним рішенням
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 13.10.2011 року місце
проживання дитини саме судом не
визначалось.

Та суд вправі вирішувати такий спір в
силу вимог ст. 161 ч. 1 СК України, якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина.

Визначення місця проживання дитини не
позбавляє батьків обов'язку утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Судом першої інстанції надано належну
оцінку усім доказам сторін у цій
справі, у тому числі щодо фактичного
місця проживання батька дитини - ОСОБА_4

Адресна довідка щодо реєстрації нової
дружини ОСОБА_4 - ОСОБА_8 за іншою
адресою (а.с.120), ніж зазначена у довідці
№197 від 04.10.2013 року квартального
комітету №42 Ленінського району м.
Запоріжжя щодо місця реєстрації та
проживання самого ОСОБА_4 (АДРЕСА_2,
копія а.с.11), не спростовує останньої.

Надана у цій справі довідка № 197 від
04.10.2013 року квартального комітету № 42
Ленінського району м. Запоріжжя не
відкликана особою, яка її видала, та
остання або викладена у ній інформація
не визнані недійсними.

Наявність у ОСОБА_4 другого шлюбу та
другої дитини не виключає можливість
приділення останнім достатньої уваги
дитині від першого шлюбу - ОСОБА_6.

Крім того, ця обставина не була
встановлена судом першої інстанції та
не була підставою для відмови судом
першої інстанції у позові ОСОБА_4 у цій
справі.

При вирішенні цієї справи судом першої
інстанції були взяті до уваги, як
ставлення батьків до виконання своїх
батьківських обовязків, так й особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоровья та інші
осбтавини, що мають істотне значення, у
тому числі враховано думку дитини та
висновок органу опіки та піклування.

Оскаржуємим рішенням суд не розлучив
дитину із матір'ю, рішення суду першої
інстанції ухвалене в інтересах дитини.

Оскільки, у тому числі судом першої
інстанції було прийнято до уваги
позицію батьків, кожний з яких просив
суд встановити місце проживання дитини
саме з ним, однак за однією адресою
АДРЕСА_2 (яка співпадає з місцем
реєстрації кожного з батьків та
дитини), де саме дитині - ОСОБА_5, якій
вже майже виповнилось чотирнадцять
років, щодо місця визначення
проживання якої має місце спір батьків,
належить 3/100 частки зазначеного жилого
будинку.

Згідно із ст. 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» № 1382-IV від
11.12.2003 року реєстрацією є внесення
інформації до Єдиного державного
демографічного реєстру про місце
проживання або місце перебування особи
із зазначенням адреси, за якою з особою
може вестися офіційне листування або
вручення офіційної кореспонденції.

При вищевикладених обставинах, рішення
суду першої інстанції, що є предметом
оскарження у цій справі, ухвалено судом
першої інстанції з додержанням вимог
ст. ст. 213-214 ЦПК України, є законним та
обгрунтованим.

Суд першої інстанції правильно
встановив правовідносини, які склалися
між сторонами по справі, дав їм належну
правову оцінку, а також дослідив надані
сторонами докази і відповідно їх
оцінив. Суд першої інстанції вірно
застосував норми матеріального та
процесуального права та прийняв
рішення, яким спір знайшов своє належне
вирішення.

Крім того, суд першої інстанції з
додержанням вимог ст. 88 ЦПК України
правильно вирішив питання про судові
витрати, залишивши їх за сторонами, що
їх понесли.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для зміни рішення суду першої
інстанції або ж його скасування.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_2 у
задоволенні його апеляційної скарги на
рішення суду першої інстанції у
повному обсязі у цій справі, остання не
має права на компенсацію за рахунок
ОСОБА_4 судових витрат, понесених нею у
зв'язку із розглядом справи у суді
апеляційної інстанції (а.с. 166).

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі
представника - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 03 березня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.