Справа № 462/5250/13
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/593/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення
Залізничного районного суду м. Львова
від 09 жовтня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до
Публічного акціонерного товариства
"Кредобанк", третя особа: ОСОБА_4 про
визнання кредитного договору
недійсним.

Оскаржуваним рішенням в задоволені
позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржив представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
вважає, що рішення суду ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права при неповно
з'ясованих обставинах, що мають
значення для справи, а висновки суду не
відповідають дійсним обставинам
справи. Покликається на те, що під час
укладення кредитного договору
позивачу, як споживачу банківських
послуг не надана повна, необхідна,
доступна, достовірна та своєчасна
інформація про орієнтовну сукупну
вартість кредиту з урахуванням
вартості всіх супутніх послуг чим
банком порушено норми ч.2 ст.11 ЗУ "Про
захист прав споживачів". Крім цього, в
порушення вимог п.3.3 Правил надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, в кредитному
договорі не зазначені чиста сума
кредиту, тобто, сума яка видається
споживачу в момент видачі кредиту,
реальна процентна ставка та абсолютне
значне подорожчання кредиту, чим
апелянт вважає його введено в оману в
момент укладення договору. З наведених
підстав просить оскаржуване рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову.

Заслухавши суддю - доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що така не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення відповідає
зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визнання недійсним
кредитного договору, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що
оспорюваний кредитний договір
укладений з дотриманням вимог чинного
на час укладення договору
законодавства України, сторонами було
досягнуто згоди щодо істотних умов
договору, а саме, валюти кредитування,
валюти повернення кредитних коштів та
сплати відсотків за користування
кредитними коштами, права позивача, як
споживача, не порушені, у зв'язку з чим
відсутні підстави для визнання
кредитного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2008 року між
ВАТ "Кредобанк" (правонаступником якого
є ПАТ "Кредобанк") та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір №431/Ш,
згідно з яким ВАТ "Кредобанк" надав
ОСОБА_2 грошові кошти (кредит) у розмірі
76500 євро із сплатою 15,3 відсотків річних
на строк до 11.09.2023 року.

Згідно п.3.1 кредитного договору № 431/Ш
від 12.09.2008 року відповідач зобов'язався
сплачувати: за видачу кредиту
одноразово 1,7 % від суми кредиту, за
відтермінування погашення суми
кредиту - 200,00 грн. сплачується до видачі
кредиту. Згідно п.3.2 кредитного
договору за користування кредитом
відповідач зобов'язався сплачувати 15,3 %
річних. Згідно п.3.3 кредитного договору,
проценти за користування кредитом
нараховуються щомісячно на суму
заборгованості по кредиту за методом
"факт/360" (фактична кількість днів у
місяці, але умовно в році 360 днів), за
ставкою, визначеною у п. 3.2 договору з
моменту видачі кредиту до кінцевого
терміну. Згідно п.4.1 кредитного
договору, повернення суми кредиту
здійснюється щомісячними рівними
частинами починаючи з 4-го місяця
кредитування по 433,00 євро (176 траншів), в
останній місяць кредитування 292,00 євро
(1 транш), шляхом внесення готівки в касу
банку, або шляхом безготівкового
перерахунку не пізніше останнього
робочого дня поточного місяця, якщо
інше не передбачене договором. Згідно
п. 6.1. вказаного договору виконання
зобов'язань за ним забезпечується
неустойкою, іпотекою нерухомості,
порукою ОСОБА_4, страхуванням на
користь банку життя позичальника та
предмета іпотеки.

Згідно п.9.7 кредитного договору - шляхом
підписання договору позичальник
підтверджує, що ознайомився з умовами
кредитування, діючими тарифами банку
та загальною вартістю кредиту

Відносини споживчого кредитування
регулюються в тому числі і Законом
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг", згідно якого,
договір про фінансові послуги повинен
містити підтвердження надання
споживачу певної інформації щодо
надання послуг, та Правилами надання
банками України інформації споживачу
про умови кредитування та сукупну
вартість кредиту, затверджених
Постановою Правління НБУ від 10.05.2007
року №168, згідно яких споживачу також
повинна надаватися інформація про
умови кредитування та сукупну вартість
кредиту.

Як вбачається з кредитного договору
від 12.09.2008 року, зокрема п. 9.7 ОСОБА_2
укладаючи договір з ПАТ "Кредобанк"
ознайомився з умовами, на яких банк
здійснює кредитування, загальною
сукупною вартістю всіх витрат,
пов'язаних з отриманням кредиту;
сторони досягли згоди з усіх істотних
умов договору, банком була надано
ОСОБА_2 у письмовій формі всю
інформацію про умови кредитування та
інформацію, передбачену правилами
надання банками України інформації
споживачу про умови кредитування та
сукупну вартість кредиту,
затвердженими Постановою Правління
НБУ від 10.05.2007 року №168.

За наведеного, твердження апелянта про
те, що під час укладення оспорюваного
кредитного договору позивачу, як
споживачу банківських послуг, не
надана повна, необхідна, доступна,
достовірна та своєчасна інформація про
орієнтовну сукупну вартість кредиту з
урахуванням вартості всіх супутніх
послуг, а також інших фінансових
зобов»язань споживача, які пов»язані з
отриманням, обслуговуванням і
погашенням кредиту, що на думку
апелянта свідчить про порушення
відповідачем при укладенні кредитного
договору вимог ст.11 Закону України
«Про захист прав споживачів», пунктів
1.2, 3.2, 3.3 Правил надання банками України
інформації споживачу про умови
кредитування та сукупну вартість
кредиту, затверджених постановою
Правління Національного банку України
10.05.2007 р. №168, є голослівними, не
підтверджені належними та допустимими
доказами та спростовуються умовами
оспорюваного кредитного договору.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договорів та визначенні умов з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, вимог
розумності та справедливості, позивач
був вільним у виборі як фінансової
установи, так і валюти кредитування.

Слід зазначити, що позивач, маючи намір
укласти з відповідачем кредитний
договір, не був позбавлений можливості
до його укладення розрахувати реальну
процентну ставку, яку він вважає
більшою, ніж та, що зазначена у
кредитному договорі, орієнтовну
сукупну вартість кредиту, що на думку
апелянта суттєво перевищує чисту суму
кредиту.

А відтак доводи апелянта про порушення
його прав, як споживача кредитних
послуг, є необґрунтованими та
безпідставними і спростовуються
вищенаведеним, твердження апелянта
про те. що свідомі дії відповідача щодо
ненадання повної і достовірної
інформації свідчать про обман
споживача, є надуманими.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.
1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо
одна зі сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Згідно з роз»ясненнями п.п. 19, 20
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р.
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач
посилається на те, що оскільки
відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі, а його волевиявлення
внаслідок обману зі сторони банку під
час укладення кредитного договору не
було вільним і не відповідало його
внутрішній волі, оспорюваний кредитний
договір є недійсним.

На думку колегії суддів, посилання
апелянта на те, що, в оспорюваному
кредитному договорі не зазначені чиста
сума кредиту, тобто, сума яка видається
споживачу в момент видачі кредиту,
реальна процентна ставка та абсолютне
значне подорожчання кредиту, чим
апелянт вважає його в момент укладення
договору введено в оману щодо обставин,
які впливали на вчинення ним правочину,
не спростовують висновок суду про
відсутність підстав для визнання
недійсним кредитного договору з
підстав, передбачених ст. 230 ЦК України
і не є доказом того, що волевиявлення
позивача не було вільним і не
відповідало його волі.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись ст. ст.303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314,
315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 29 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.