Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Рівненської області в складі:
головуючого судді Рожина Ю.М., судів -
Максимчук З.М., Григоренко М.П.,
секретаря судового засідання Демчук
Ю.Ю., за участю позивача ОСОБА_3 її
представника ОСОБА_4, відповідача
ОСОБА_5 її представника ОСОБА_6,
розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Рівненської області цивільну
справу за апеляційною скаргою
відповідача ОСОБА_5 на рішення
Рівненського міського суду від 26
лютого 2014 року у цивільній справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про усунення
від права на спадкування.

Колегія суддів заслухавши
суддю-доповідача, учасників судового
розгляду, що з'явились у судове
засідання, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду
від 26 лютого 2014 року позов задоволено
та усунуто ОСОБА_5 від права на
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В апеляційній скарзі відповідач вказує
на те, що обставини на які посилається
суд у рішенні є сумнівними та не можуть
буди належними та допустими доказами,
висновки суду не відповідають
фактичним обставинам справи, рішення
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Вважає, що у судовому засіданні не
встановлено факту ухилення чи вчинення
умисних дій чи бездіяльності
спрямованих на уникнення від обов'язку
щодо неї для забезпечення допомоги та
підтримки спадкодавцеві. Судом не
встановлено, чи потребував
спадкодавець допомогу саме від неї, при
тому, що він проживав з дружиною, яка
доглядала спадкодавця. Спадкодавець,
яким є батько, відмовлявся від її
матеріальної допомоги, при цьому
усвідомлював, що в неї скрутне
матеріальне становище в сім'ї,
пов'язане із смертю чоловіка та
відсутності постійної роботи. Вважає,
що покази свідків, які покладенні в
обґрунтування рішення суду не є
достовірними, побудовані на
припущенням, а тому не є доказами у
справі. Покликається на судову
практику з даної категорії справ, що
позивачем підлягає доведенню факт
ухилення спадкоємця у наданні допомоги
спадкодавцеві. Доводить, що позивачка
чи сам батько жодного разу не
звертались до неї про необхідність в
допомозі. В той же час, на її звернення
та готовність завжди прийти на
допомогу, їй відмовляла сама позивачка,
яка стверджувала, що справляється і
допомоги не потребує. За викладених
обставин просить рішення суду
скасувати та прийняти нове рішення про
відмову у позові повністю.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачка ОСОБА_5 народилась
ІНФОРМАЦІЯ_2, що засвідчено свідоцтвом
про народження серії НОМЕР_1 виданого 1
лютого 1956 року міськвідділом ЗАГС
м.Ровно, батьками якої зазначені ОСОБА_7
та ОСОБА_8

7 лютого 1969 року ОСОБА_7 уклав шлюб з
ОСОБА_3, що засвідчено свідоцтвом про
одруження серії НОМЕР_2 виданого
відділом ЗАГС м.Рівне, дружині
присвоєно прізвище ОСОБА_3, яка є
позивачкою у справі.

Спадкодавець ОСОБА_7 з 1994 року
перебував на диспансерному обліку в
Рівненській міській поліклініці №1 з
приводу ішемічної хвороби серця,
атеросклеротичного кардіосклерозу,
гіпертонічної хвороби ІІ степеня,
ожиріння ІІІ, проходив лікування за
іншими хворобами. З 15 по 30 квітня 2013
року перебував у реанімаційному
відділенні Рівненської центральної
міської лікарні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, що
стверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_3, виданого відділом
державної реєстрації актів цивільного
стану реєстраційної служби
Рівненського міського управління
юстиції за відповідним актовим записом
№712.

Спадкоємцями першої черги, відповідно
до приписів ст.1261 ЦК України, є сторони
у справі, позивачка ОСОБА_3, яка
постійно проживала із спадкодавцем в
АДРЕСА_1, та подала 12 серпня 2013 року
нотаріально посвідчену заяву про
прийняття спадщини та дочка
спадкодавця, відповідачка ОСОБА_5, яка 31
жовтня 2013 року подала до першої
Рівненської державної нотаріальної
контори заяву про прийняття спадщини
після смерті батька ОСОБА_7

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку, що відповідачка ухилялась
від надання допомоги спадкодавцеві,
який потребував її допомоги,
покликаючись на показами свідків, При
цьому суд вказав на бездіяльність
відповідачки, спрямовану на ухилення
від обов'язку забезпечити підтримку та
допомоги своєму батькові, а позивачка
не чинила перешкод у наданні такої
допомоги відповідача.

Однак з таким висновком суду погодися
не можна з наступних підстав.

За приписами ч.3 ст.1224 ЦК України не
мають право на спадкування за законом
повнолітні діти, а також інші особи, які
ухилялися від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця, якщо ця
обставина встановлена судом.

Згідно з ч.5 ст.1224 ЦК України особа може
бути усунена від права на спадкування
за законом, якщо судом буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво перебував у безпорадному
стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішення такої справи
згідно з вимогам ст.ст.212-214 ЦПК України
повинен встановити як факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, так і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та потребу спадкодавця в допомозі саме
цієї особи, або покладення на цю особу
такого обов'язку у встановленому
законом порядку відповідним рішенням.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично чи
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку з чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.

На необхідність з'ясування судом таких
обставин звернув увагу Верховний Суд
України у п. 6 постанови Пленуму № 7 від
30 травня 2008 року „Про судову практику у
справах про спадкування".

Для прийняття рішення про усунення від
спадкування у справі повинні бути
надані належні та допустимі докази, які
б свідчили про те, що спадкодавець
потребував допомоги відповідача,
останній мав можливість її надати,
проте ухилявся від обов'язку щодо її
надання.

Ухилення особи від надання
допомоги спадкодавцеві, який її
потребував, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
ухилення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю.
Тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню
судом питання, чи потребував
спадкодавець допомоги від спадкоємця
за умови отримання її від інших осіб, чи
мав спадкоємець матеріальну та фізичну
змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у
справах про усунення від права на
спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК
України має значення сукупність
обставин: ухилення особи від надання
спадкодавцеві допомоги при можливості
її надання, перебування спадкодавця в
безпорадному стані, потреба
спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Лише при одночасному настанні
наведених обставин і доведеності
зазначених фактів в їх сукупності
спадкоємець може бути усунений від
спадкування.

Суд на зазначені вище положення закону
уваги не звернув та не з'ясував, чи
вчинив відповідач умисні дії чи
бездіяльність, що свідчать про
невиконання обов'язку, усунення від
обов'язку надати підтримку батькові та
чи мала вона можливість надавати йому
таку підтримку.

В порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України,
позивачка ОСОБА_3 з цього приводу
безспірних доказів суду не надала, хоча
це є її обов'язком.

Показам свідків суд не надав належної
оцінки, відповідно до ст.212 ЦПК України.

Суд мав з'ясувати, чи потребував
спадкодавець допомоги від спадкоємця
за умови отримання її від інших осіб і
чи мав спадкоємець матеріальну та
фізичну змогу надавати таку допомогу.

Суд встановив, що спадкодавець ОСОБА_7,
перебував у безпорадному стані
внаслідок хвороби та потребував
сторонньої допомоги, яку надавала йому
дружиною, позивачка у справі.

Позивачкою у судовому засіданні не
доведено свідоме ухилення відповідача
від виконання обов'язку по догляду та
надання допомоги спадкодавцю, а
неналежне виконання таких обов'язків
носить оціночний характер, що за своїм
критерієм не може бути віднесене до
умисних дій чи бездіяльності,
спрямованих на умисне ухилення від
обов'язку надання допомоги
спадкодавцю, у розумінні ст.1224 ЦК
України.

З'ясування та належна оцінка цих
обставин мають значення для
правильного вирішення справи, а тому
ухвалення судом рішення без такого
з'ясування призвело до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги спростовують висновки суду
першої інстанції, яке прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, рішення суду
першої інстанції належить скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог за
недоведеністю.

На підставі викладеного,
відповідно до ст.1224 ЦК України,
керуючись ст.ст.303,307,309,314,316,324-325 ЦПК
України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від
26 лютого 2014 скасувати та відмовити
ОСОБА_3 у позові про усунення ОСОБА_5 від
права на спадкування після смерті
батька ОСОБА_7.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним чинності.

Головуючий:
Ю.М. Рожин

Судді: З.М.
Максимчук М.П. Григоренко