Провадження № 2/127/1999/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29.04.2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі : головуючого судді Федчишена
С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

встановив:

ТОВ «Кредитні ініціативи»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором. Позов мотивуючи
тим, що 28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк»,
який є правонаступником АКБ
«ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою
компанією «Вектор Плюс» укладено
договір факторингу. Відповідно до п. п.
2.1, 2.2 договору банк відступає Фактору
свої права вимоги заборгованості по
кредитних договорах ,укладених з
боржником, право на вимогу якої
належить банку на підставі
документації. З моменту відступлення
банком Фактору прав вимоги
заборгованості від боржників, всі
гарантії, надані боржником щодо
заборгованостей, стають дійсними для
Фактора та вважаються наданими
Фактору. Разом з правами вимоги до
Фактора переходять всі пов'язані з ними
права, зокрема права грошової вимоги,
щодо нарахованих та несплачених
боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів. 28.11.2012 року між ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи» укладено договір
факторингу. Відповідно до п. п. 2.1, 2.2
договору клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс»)
відступає Фактору (ТОВ «Кредитні
ініціативи») свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з боржниками, право на вимогу
якої належить клієнту на підставі
документації. З моменту відступлення
клієнтом Фактору прав вимоги
заборгованості від боржників, всі
гарантії, надані боржниками щодо
заборгованостей, стають дійсними для
Фактора та вважаються наданими
Фактору. Разом з правами вимоги до
Фактора переходять всі пов'язані з ними
права, зокрема права грошової вимоги
щодо нарахованих та несплачених
боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів. Внаслідок укладених
договорів відбулася заміна кредитора,
а саме ТОВ «Кредитні ініціативи»
набуло статусу нового кредитора/
стягувача за договором від 27.02.2007 року
№ 0101/0207/88-025 позичальником якого є
ОСОБА_1 27.02.2007 року ВАТ «Сведбанк» та
ОСОБА_1 уклали кредитний договір №
0101/0207/88-025, відповідно до умов якого банк
зобов'язується надати позичальнику
кредит у сумі 50000 доларів США, а
відповідач зобов'язується повернути
кредит і сплатити проценти за
користування в сумі, строки та на
умовах передбачених кредитним
договором. Банк свої зобов'язання за
договором виконав надав відповідачу
кредит в сумі 50000 доларів США.
Відповідач неналежно виконує свої
зобов'язання в результаті чого
утворилась заборгованість станом на
20.02.2013 року в розмірі 71110,76 доларів США,
що еквівалентно 568388,30 гривень, з яких:
35124,25 доларів США, що еквівалентно 280748,13
гривень - сума боргу, 5860,48 доларів США,
що еквівалентно 46844,42 гривень -
відсотки, 30125,83 доларів США, що
еквівалентно 240795,75 гривень - пеня.
Просять стягнути з відповідача на
користь позивача борг в розмірі 568388,30
грн., з яких: 280748,13 гривень - сума боргу,
46844,42 гривень - відсотки, 240795,75 гривень -
пеня.

В судове засідання представник
позивача не з'явився надав суду заяву
про розгляд справи у його відсутність.
Позовні вимоги підтримав за обставин
викладених в позові, просив позов
задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, заперечив щодо його
задоволення та надав письмові
пояснення.

Враховуючи думку представника
відповідача, вимоги ст. 158 ЦПК України,
суд вважає за можливе розглянути
справу у відсутність представника
позивача.

Заслухавши пояснення
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, оцінивши докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позову, з наступних
підстав.

При розгляді справи судом
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 27.02.2007 року
між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 уклали
кредитний договір № 0101/0207/88-025,
відповідно до умов якого банк
зобов'язується надати позичальнику
кредит у сумі 50000 доларів США, а
відповідач зобов'язується повернути
кредит і сплатити проценти за
користування в сумі, строки та на
умовах передбачених кредитним
договором (а.с.19-20).

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є
правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк»
та Факторинговою компанією «Вектор
Плюс» укладено договір факторингу.
Відповідно до п. п. 2.1, 2.2 договору банк
відступає Фактору свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з боржником, право на вимогу
якої належить банку на підставі
документації. З моменту відступлення
банком Фактору прав вимоги
заборгованості від боржників, всі
гарантії, надані боржником щодо
заборгованостей, стають дійсними для
Фактора та вважаються наданими
Фактору. Разом з правами вимоги до
Фактора переходять всі пов'язані з ними
права, зокрема права грошової вимоги,
щодо нарахованих та несплачених
боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів. 28.11.2012 року між ТОВ «ФК
«Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні
ініціативи» укладено договір
факторингу. Відповідно до п. п. 2.1, 2.2
договору клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс»)
відступає Фактору (ТОВ «Кредитні
ініціативи») свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах,
укладених з боржниками, право на вимогу
якої належить клієнту на підставі
документації. З моменту відступлення
клієнтом Фактору прав вимоги
заборгованості від боржників, всі
гарантії, надані боржниками щодо
заборгованостей, стають дійсними для
Фактора та вважаються наданими
Фактору. Разом з правами вимоги до
Фактора переходять всі пов'язані з ними
права, зокрема права грошової вимоги
щодо нарахованих та несплачених
боржниками процентів, комісій,
штрафних санкцій та інших обов'язкових
платежів (а.с.4-18).

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно розділу IV п. 3.2 Інструкції про
ведення касових операцій банками в
Україні, затвердженої Постановою
Правління Національного банку України
№ 174 від 01.06.2011 року банк (філія,
відділення) видає з операційної каси
готівку національної валюти за такими
видатковими касовими документами: за
заявою на видачу готівки-фізичним
особам з поточних, вкладних(депозитних)
рахунків та фізичним і юридичним
особам переказ без відкриття рахунку (з
представленням юридичною особою
довіреності на уповноважену особу), за
операціями з клієнтами (видача кредиту,
відшкодування сумнівних банкнот, які
за результатами дослідження визнані
справжніми, інше).

В судовому засіданні відповідач та
його представник підтвердили що 28.11.2012
року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1
був укладений кредитний договір, однак
заперечили щодо отримання коштів по
даному договору, та наполягали на
отриманні від представника позивача
оригіналу заяви на видачу готівки з
відміткою, що саме ОСОБА_1 отримав
кошти. Представником позивача даний
доказ суду надано не було, в заяві про
розгляд справи у його відсутність,
представник позивача зазначив, що
заяву на видачу готівки надати не може
за її відсутності.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

В силу статей 58,59 ЦПК України, належними
є докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування. Суд не бере до
уваги докази, які одержані з порушенням
порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК).

Позивачем та його представником не
було надано суду належного та
допустимого доказу укладення
трудового договору, таким чином суд
приходить до висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позову.

Враховуючи викладене, та те, що
представник позивача не надано суду
належного та допустимого доказу
отримання ОСОБА_1 коштів, суд приходить
до висновку що підстав для стягнення
коштів, процентів та штрафних санкцій з
відповідача не має, а тому в задоволені
позову слід відмовити.

На підставі викладено та згідно ст. ст.
1047, 1049 ЦК України, Інструкції про
ведення касових операцій банками в
Україні, затвердженої Постановою
Правління Національного банку України
№ 174 від 01.06.2011 року та керуючи ст. ст. 10,
11, 60, 61, 208, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: