АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження:
22-ц/796/4122/2014 Головуючий у суді першої
інстанції: Кізюн Л.І. Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Білич І.М.
05 червня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого судді:
Суддів:
Кулікової С.В, Поліщук Н.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_4 на заочне рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 12 грудня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Експобанк» до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення
заборгованості за договором кредиту.
в с т а н о в и л а :
Заочним рішенням Солом'янського
районного суду м. Києва від 12 грудня 2013
року позов Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Експобанк» було задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Комерційний банк
«Експобанк» заборгованість за
договором кредиту у розмірі 61 729, 93
доларів США, що по курсу НБУ
еквівалентно 493 407,33 гривень та 18 227,47
Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.
Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року заяву
відповідача ОСОБА_4 про перегляд
заочного рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 12 грудня 2013
року залишено без задоволення.
Не погоджуючись із заочним рішенням
суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Де
ставив питання про його зміну та
ухвалення нового рішення з урахуванням
вартості заставного майна. Мотивуючи
свою вимогу тим, що судом порушені
норми матеріального та процесуального
Після оголошеної у розгляді справи
апеляційним судом перерви сторони у
судове засідання не з'явилися. ОСОБА_4
та представник ОСОБА_6 надавши до суду
клопотання про відкладення розгляду
справи, будь-яких доказів щодо
поважності причин своєї неявки суду не
подали. Колегія вважає за можливе
розглянути справу у їх відсутність в
силу вимог ст. 305 ЦПК України.
Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного судового рішення,
колегія суддів вважає, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Судом при розгляді справи було
встановлено, що між «КБ «Експобанк»,
яке перейменовано у ПАТ КБ «Експобанк»,
та відповідачем ОСОБА_4 20 грудня 2007 року
було укладено договір кредиту і
забезпечення №104/20071130, згідно з умовами
якого банк надав відповідачу кредитні
кошти в сумі 20 000 доларів США на умовах,
визначених договором, на строк до 19
грудня 2014 року, зі сплатою процентів за
користування кредитом у розмірі 12%
річних, комісії за кредитне
обслуговування у розмірі 0,2% від
залишку заборгованості за кредитом, на
придбання автомобіля.
13 лютого 2009 року між позивачем та
ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду
№1 до договору, якою перенесено термін
оплати тіла кредиту, відсотків та
комісії з 15 лютого 2009 року до 15 травня
2009 року, встановлено графік погашення
15 червня 2009 року між позивачем та
ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду
№2 до договору, якою перенесено термін
оплати тіла кредиту, відсотків та
комісії з 15 червня 2009 року до 15 вересня
2009 року, встановлено графік погашення
21 березня 2011 року між позивачем та
ОСОБА_4 було укладено угоду, якою було
встановлено черговість виконання
З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором 20
грудня 2007 року між ВАТ «Комерційний
банк «Експобанк», та відповідачами був
укладений договір поруки, за умовами
якого поручитель ОСОБА_5 зобов'язалася
відповідати перед банком за
невиконання ОСОБА_4 зобов'язань, що
випливають з кредитного договору.
Звертаючись до суду із позовом про
стягнення боргу за кредитним
договором, позивач вказував на те, що
відповідачі порушують умови
укладеного договору, тому просив
стягнути в солідарному порядку
заборгованість за договором кредиту у
розмірі 61 729, 93 доларів США та 18 227, 47
гривень, а всього 511 634, 83 гривень (станом
на 01 жовтня 2013 року), що включає в себе:
заборгованість по кредиту - 5 168,15
доларів США, прострочену
заборгованість по кредиту - 13 075, 03
доларів США, прострочену
заборгованість по процентах - 7 826, 52
доларів США, прострочена
заборгованість за комісією - 4 768, 64
гривень, пеню за несвоєчасне погашення
заборгованості по кредиту 19 348, 82
доларів США, пеню за прострочення
сплати процентів за користування
кредитом - 16 311, 41 доларів США, пеню за
несвоєчасну сплату комісії - 13 458, 83
гривень, а всього - 61 729, 93 доларів США, що
по курсу НБУ на день постановлення
рішення суду еквівалентно 493 407, 33
гривень (61 729, 93 х 7, 9930) та 18 227, 47 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з вимог
ст. 525 ЦК України, та зазначив, що
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і
відповідно до умов договору. А тому, з
урахуванням вимог ст. 1054 ЦК України,
позичальник повинен повернути кредит
та сплатити визначені умовами договору
додаткові витрати.

Вказуючи також що, згідно вимог ст.ст.
553, 554 ЦК України за договором поруки
поручитель поручався перед кредитором
за боржника за виконання ним свого
обов'язку та відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником у солідарному порядку у тому
ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату
основного боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною
скаргою, апелянт вказував на те, що
судом безпідставно не було зменшено
суму заборгованості нараховану
позивачем на суму заставного майна, яке
було передано ним позивачу на його
вимогу, що не суперечить пункту 2.3.3.
договору, а саме на вартість
заставного майна в сумі 100 400 гривень.

Колегія суддів вважає, що зазначені
вище доводи апеляційної скарги не
можуть бути підставою для зміни
судового рішення, так як у ході
розгляду справи відповідачем ОСОБА_4
(апелянтом) не було надано доказів щодо
звернення стягнення на предмет застави
( автомобіль ДЕО Ланос 2007 року зеленого
кольору, державний номерний знак
НОМЕР_1).

Передача автомобіля ( акт прийому
- передачі від 04.03.2013 року) сам по собі
не створює підстав для зарахування
зазначеної вище апелянтом вартості
заставного майна до погашення суми
заборгованості, так як зарахування
цієї суми можливо лише при виконання
сторонами умов договору кредиту і
забезпечення реалізації заставного
майна при несвоєчасному поверненні
кредиту.

З урахуванням вищевикладеного
колегія суддів вважає, що рішення суду
постановлено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування з доводів
викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314, 315,
317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 12 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: