Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/2102/14
Головуючий у 1 інстанції Кучеренко
Суддя-доповідач Ломейко В.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.,

Суддів Ломейка В.О.,

Кухаря С.В.,

При секретарі Камінській О.Є

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу з апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» на заочне рішення
Мелітопольського міськрайонного суду
Запорізької області від 22 серпня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У липні 2013 року ПАТ КБ «Акцент-Банк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що 13 травня 2008 року між ПАТ
«Акцент-Банк» та ОСОБА_3 був укладений
кредитний договір № АВ51RX03100041, на суму
3743, 63 грн., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12, 00 %
на рік на суму залишку заборгованості.

Відповідач підтвердила свою згоду,
підписавши заяву разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка».

Відповідач належним чином не виконував
свої зобов'язання за кредитним
договором, тому станом на 20 червня 2013
року утворилась заборгованість в сумі
38428, 86 грн., з них: заборгованість за
кредитом 3184, 89 грн., заборгованість за
відсотками 357, 45 грн., заборгованість по
комісії за користування кредитом - 1707, 15
грн., пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 30873, 23 грн.,
штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн.,
штраф (процентна складова) - 1806, 14 грн.

На підставі викладеного, позивач
просив суд, стягнути з ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Акцент-банк»
заборгованість за кредитним договором
в сумі 38428, 86 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 серпня 2013 року позов ПАТ
«Акцент-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ
«Акцент-Банк» заборгованість за
кредитним договором в сумі 3184, 89 грн.,
заборгованість за відсотками за
користування кредитом в розмірі 357, 45
грн., а також заборгованість по комісії
за користування кредитом у розмірі 1707,
15 грн. та судовий збір в розмірі 229, 40
грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ
«Акцент-банк» подало апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
районного суду змінити в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про стягнення суми неустойки в розмірі
33179, 37 грн. і ухвалити нове рішення про
задоволення в цій частині позовних
вимог. В іншій частині рішення залишити
без змін.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької
області від 06 листопада 2013 року заочне
рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 серпня 2013 року у цій
справі залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого Суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 березня 2014р.
ухвалу апеляційного суду від 06
листопада 2013 ухвалу скасовано, справу
передано на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
представника апелянта, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального права.

Задовольняючи позов частково без
врахування пені та штрафних санкцій
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено без поважних
причин спеціальний, річний строк
позовної давності.

Проте, такий висновок суду першої
інстанції не відповідає обставинам
справи та положенням матеріального і
процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що 13
травня 2008 року між ПАТ «Акцент-Банк» та
ОСОБА_3, був укладений кредитний
договір № АВ51RX03100041, на суму 3743, 63 грн.,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12, 00 % на рік на суму
залишку заборгованості.

Відповідач підтвердила свою згоду,
підписавши заяву разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка».

ОСОБА_3, належним чином не
виконувались свої зобов'язання за
кредитним договором, тому станом на 20
червня 2013 року утворилась
заборгованість в сумі 38428, 86 грн., з них:
заборгованість за кредитом 3184, 89 грн.,
заборгованість за відсотками 357, 45 грн.,
заборгованість по комісії за
користування кредитом - 1707, 15 грн., пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором - 30873, 23 грн.,
штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн.,
штраф (процентна складова) - 1806, 14 грн.

Відповідно до ст. 639 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції
однієї сторони укласти договір (оферти)
і прийняття пропозиції (акцепту) другою
стороною.

Зі змісту договору про надання
споживчого кредиту, укладеного між
сторонами, убачається, що позичальник
ознайомлений з Умовами надання
споживчого кредитуфізичним особам
("Розстрочка") (Стандарт), які були
надані йому у письмовій формі, що
засвідчив своїм підписом.

Отже, Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам є невід'ємною
частиною кредитного договору і
підписувати їх як окремий документ не є
необхідним.

Згідно з п. 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
строки позовної давності по вимогам
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється сторонами у
п'ять років.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України
встановлена спеціальна позовна
давність в один рік до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір поки
зобов'язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що
позовна давність до вимог про її
стягнення обчислюється по кожному дню
(місяцю), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день (місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму, а
позовна давність обчислюється з того
дня (місяця), коли кредитор дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що
зі спливом позовної давності до
основної вимоги вважається, що позовна
давність спливла і до додаткової
вимоги (стягнення неустойки,
накладення стягнення на заставлене
майно тощо).

Стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

У матеріалах справи відсутня заява
відповідача про застосування строків
позовної давності.

Погодитись з висновком суду першої
інстанції, що за п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону
України "Про захист прав споживачів",
згідно з яким позовна давність за
позовом про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі. При
цьому суд послався на п. 31 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 "Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин", не можна, оскільки в ній
роз'яснюється застосування судами ч. 13,
а не ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист
прав споживачів".

Разом з тим, у відповідності до
правової позиції, викладеної в
постанові Верховного Суду України від
20 листопада 2013 року № 6-126цс13, яка
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, є
обов'язковою для всіх судів України, п. 7
ч. 11 ст. 11 Закону України "Про захист
прав споживачів", яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою частиною 11 статті 11 зазначеного
Закону стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України,
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення ухвалою Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05 березня 2014р, є обов'язковими
для суду апеляційної інстанції при
новому розгляді справи.

Таким чином встановлено, що сторони
узгодили всі умови кредитного
договору, які отримавши кредит
відповідач, в односторонньому порядку,
належним чином не виконувала, а отже
утворилась заборгованість, яка
добровільно не погашається, в тім числі
пеня, штрафні санкції відповідно до
умов Договору.

Оскільки апелянт оскаржує рішення
суду першої інстанції лише в частині
незадоволення позову про стягнення
заборгованості по пені - 30873, 23 грн.,
штрафу (фіксована частина) - 500, 00 грн.,
штрафу (процентна складова) - 1806, 14 грн
та виходячи з вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що доводи Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
обґрунтовані і дають підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції в частині незадоволення
позову та ухвалення рішення про
задоволення позову і в цій частині.

Також колегія суддів вважає за
необхідне, відповідно до ст.88 ЦПК
України, достягнути на користь
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» судові витрати, судовий
збір 154.89гр та 269.00гр, за подачу
апеляційної та касаційної скарг.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 309, 313-314, 316-317
ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Акцент-Банк»
задовольнити.

Заочне рішення Мелітопольського
міськрайонного суду Запорізької
області від 22 серпня 2013 року у цій
справі, в частині відмови в стягненні
пені та штрафів скасувати і в цій
частині ухвалити рішення наступного
змісту: «Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Акцент-Банк» пеню за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором -
30873, 23 грн., штраф (фіксована частина) - 500,
00 грн., штраф (процентна складова) - 1806, 14
грн та судовий збір 423.89гр.»

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: