Справа № 395/1710/13-ц
Провадження № 2/395/18/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 рокум. Новомиргород

Новомиргородський районний суд
Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді ЩЕНЮЧЕНКА С.В.,

при секретареві РУДЕНКО І.М.,

за участю відповідача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
Акціонерного Товариства «Дельта Банк»
(далі - заявник, позивач, ПАТ «Дельта
Банк») до ОСОБА_1 (далі - відповідач,
ОСОБА_1) про стягнення заборгованості
за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2013 р. до Новомиргородського
районного суду надійшла позовна заява
ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Заявник вказав, що 01.11.2007 р. між
сторонами було укладено кредитний
договір № 001-10061-011107.

Всупереч згаданому договору ОСОБА_1
станом на 22.10.2013 р. порушив умови
кредитного договору і має прострочену
заборгованість.

Оскільки у добровільному порядку
нарахована сума боргу відповідачем не
сплачена, посилаючись на ст. ст. 3, 11, 15-16,
22, 526, 530, 1046-1056 ЦК України, просить суд
стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за
кредитом на загальну суму 1.326,00 грн., а
також судові витрати у справі.

Оповіщений у встановленому порядку про
час і місце розгляду справи
представник позивача жодного разу у
судове засідання не з'явився, про
причини неявки суд не повідомив..

Як вбачається з резолютивної частини
позовної заяви представника позивача,
вона просить суд розглянути справу в її
відсутність, позовні вимоги підтримує
у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у суді не визнав
позов повністю і пояснив, що насправді
він уклав кредитний договір з
позивачем на один рік. Протягом року
кредит було повернуто у встановленому
договором порядку. Інша кредитна
картка йому не надавалась. Окрім цього,
банк жодного разу не інформував його
про стан рахунку.

У червні 2009 р. йому надійшло письмове
повідомлення позивача про наявність
заборгованості у сумі 1.326 грн. Коли він
спробував з'ясувати по телефону
причину виникнення такої
заборгованості, бо відділення ПАТ
«Дельта Банк» у м. Новомиргороді було
ліквідовано, то у позивача
спрацьовував лише автовідповідач.
Ніхто з представників банку до
надіслання позову йому жодного разу не
телефонував, хоча він працював і
проживав у тому ж місці, що зазначено в
анкеті позичальника.

Вважає, що позивач пропустив строк
позовної давності без поважних причин.
Тому просить суд відмовити у позові
повністю.

Суд вважає можливим розглянути справу
у відсутність представника позивача на
підставі наявних доказів, оскільки у
справі мається достатньо матеріалів
про права та взаємовідносини сторін.

Заслухавши вказані пояснення та
безпосередньо дослідивши докази в
справі: оглянувши письмові докази та
інші матеріали справи, суд вважає за
необхідне відмовити у позові повністю
із таких міркувань.

У судовому засіданні безспірно
з'ясовано, що 01.11.2007 р. між сторонами
було укладено кредитний договір №
001-10061-011107.

Відповідно вказаній угоді позивач
зобов'язався надати відповідачу
платіжну картку, кошти якої
використовуються на товари чи послуги.

Відповідач був зобов'язаний щомісяця в
строки, визначені правилами,
здійснювати погашення частини суми
заборгованості за кредитною лінією,
яка виникла за попередній звітній
місяць, а також здійснювати погашення в
повному обсязі заборгованості за
Овердрафтом, яка виникла за попередній
звітній місяць, сплачувати всю суму
процентів, нарахованих за користування
кредитною лінією та/або Овердрафтом за
попередній звітній місяць та всю суму
пені, яка нарахована за попередній
звітній місяць у разі порушення
строків сплати заборгованості за
кредитною лінією та Овердрафтом і
процентів за користування кредитною
лінією та/або Овердрафтом.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу
України передбачено, що позичальник
зобов'язаний повернути кредитору
надані грошові кошти (кредит) та
сплатити проценти у строки та на
умовах, встановлених договором.

Позивач стверджує, що, уклавши з ПАТ
«Дельта Банк» кредитний договір та
отримавши грошові кошти на умовах
повернення, строковості та платності,
ОСОБА_1 систематично порушував свої
договірні зобов'язання і призвело до
виникнення заборгованості.

У зв'язку з виникненням заборгованості
по оплаті передбачених Договором
платежів ПАТ «Дельта Банк» повідомило
ОСОБА_1 про факт виникнення
заборгованості та її розмір.

Таким чином, на думку позивача, станом
на 22.10.2013 р. за відповідачем по
укладеному з ПАТ «Дельта Банк»
Кредитному договору № 001-10061-011107 від
01.11.2007 р. рахується заборгованість на
загальну суму 1.326,00 грн., яка
складається з наступних сум:
прострочене тіло кредиту - 800,00 грн.,
заборгованість за комісіями - 526,00 грн.

В добровільному порядку нарахована
сума боргу відповідачем не сплачена.

Відповідно до вимог згаданої угоди, а
також ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі
невиконання або неналежного виконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором кредитор має право вимагати
дострокового погашення кредиту у
повному обсязі зі сплатою всіх сум,
належних до сплати на дату пред'явлення
вимоги, включаючи проценти за кредит (в
тому числі прострочені відсотки), пеню.

Згідно до ст. ст. 40, 47 Закону України
"Про банки і банківську діяльність", ст.
ст. 509, 526, 530, 536, 543, 548, 572, 590, 625, 1046, 1048-1050 ЦК
України вказане порушення тягне
цивільну відповідальність.

Відповідач не заперечує одержання
письмового повідомлення позивача у
червні 2009 р., проте стверджує, що
висновки представника позивача
безпідставні, бо він сплатив кредит
протягом першого року.

Відповідач також наголошує, що позивач
не виконав умови договору про
щомісячне повідомлення про стан
рахунку (п. 3.12 вказаного Договору).

Позивач не надав суду жодного
письмового підтвердження про
надіслання відповідачеві повідомлення
про розмір заборгованості, а також про
своєчасне увідомлення ОСОБА_1 про стан
його рахунку.

Як вбачається з вимог ЦК України:

ст. 257 - загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

п. 1 ч. 2 ст. 258 - позовна давність в один
рік застосовується, зокрема, до вимог
про стягнення неустойки (штрафу, пені).

ч. 1 ст. 259 - позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.

ч. 4 ст. 267 - сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Із наданих сторонами документів
витікає, що договір було укладено 01.11.2007
р. строком на 364 календарних дні.

В той же час відповідач перестав
сплачувати кошти за кредит з серпня 2008
р., що зазначено у розрахунках позивача.

За правилами ч. 1 та ч. 5 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила,
а за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання.

У даному випадку відповідач у серпні 2008
р. порушив власні зобов'язання ще до
закінчення терміну угоди, тобто у
позивача виникло право на пред'явлення
позову більше п'яти років тому.

Оскільки договір було укладено строком
на 364 календарних дні, а позивач
пред'явив позов лише 04.12.2013 р., тобто
пізніше ніж через 5 років після
закінчення строку дії угоди, та не
клопотав перед судом про поновлення
позовної давності і не навів поважних
причин для такого поновлення, у
вказаному позові потрібно відмовити
повністю.

Адже у п. 31 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року "Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин"
зазначено, що, враховуючи положення
пункту 7 частини тринадцятої статті 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Оскільки зі спливом строків позовної
давності до основної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини тринадцятої
статті 11 Закону України «Про захист
прав споживачів» застосовуються й до
додаткових вимог банку (іншої
фінансової установи).

Окрім пояснень відповідача, вказані
обставини також підтверджуються:
кредитним договором між сторонами,
розрахунком заборгованості, іншими
матеріалами справи.

Ураховуючи наведене, на підставі
кредитного договору від 01.11.2007 р. за №
001-10061-011107, ст. ст. 40, 47 Закону України
«Про банки і банківську діяльність»,
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», ст. ст. 3, 11, 15-16, 22, 257, 261, 267,
509, 526, 530, 536, 543, 548, 572, 590, 625, 1046, 1048-1050 ЦК
України, керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 208-215, 223,
292, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити у позові Публічному
Акціонерному Товариству «Дельта Банк»
до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитним договором у сумі 1.326 грн. 00
коп. повністю.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Кіровоградської
області через Новомиргородський
районний суд.

Головуючий:

суддя - підпис -
С.ЩЕНЮЧЕНКО