Єдиний унікальний номер 250/3938/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1338/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:

Головуючого судді Санікової О.С.,

Суддів: Барсукової О.І., Канурної
О.Д.

при секретарі: Хохулі М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Донецьку цивільну справу
за позовом публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» на рішення
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області від 24 грудня 2013 року,
-

В С Т А Н О В
И В :

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
рішення Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від 24 грудня 2013
року, яким у задоволенні позовних
вимог публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено, - та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги задовольнити у
повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги ПАТ
КБ «ПриватБанк» посилається на
порушення норм матеріального та
процесуального права, недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи; апелянт не
погоджується з тим, що в якості
підстави для відмови у задоволенні
позовних вимог суд першої інстанції
посилається на пропуск позивачем
строку позовної давності,
встановленого для вимог про стягнення
заборгованості за договором; висновок
суду про те, що на спірні
правовідносини розповсюджується
положення статті 267 ЦК України щодо
застосування позовної давності за
заявою відповідача, апелянт вважає
помилковим, оскільки під час розгляду
справи судом було встановлено та не
заперечувалось відповідачем, що
невід'ємною частиною укладеного між
сторонами договору є Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка» (Стандарт), пунктом 5.5
якого сторони погодили, що термін
позовної давності по вимогам про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за даним
договором встановлюється у п'ять років.

У судовому засіданні
апеляційного суду представник
позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримав
доводи апеляційної скарги, просив її
задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні
апеляційного суду заперечував проти
доводів апеляційної скарги, вважаючи
рішення законним і обгрунтованим.

Судом першої інстанції
встановлено, що 12 вересня 2006 року
ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою
позичальника №DOK2RX00590139 до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про надання йому
споживчого кредиту в розмірі 2084 грн. 50
коп. на 12 місяців за умови сплати за
користування кредитом відсотків в
розмірі 2.00% в місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту, щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту в розмірі 28.14 грн. та
єдиноразової винагороди за надання
фінансового інструменту в розмірі 189
грн. 50 коп. в обмін на зобов'язання
позичальника по поверненню кредиту,
сплати відсотків, винагороди, комісії в
обумовленому в Заяві та Умовах надання
споживчого кредиту фізичним особам
строки. В Заяві також зазначено, що
погашення заборгованості здійснюється
щомісяця в період з «7» по «12» число
кожного місяця, коли позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячні платежі) в сумі 225 грн. 59 коп.
для погашення заборгованості за
кредитом, яка складається із
заборгованості за кредитом, відсотків,
винагороди, комісії, а також інших
витрат згідно Умов. В Заяві
позичальника в розділі «Перерахування
коштів» зазначено, що надання кредиту
відбувається шляхом перерахування
банком за дорученням позичальника
грошових коштів на поточний рахунок
продавця товару, що купується,
позичальником.

Суд дійшов висновку, що письмова
форма договору споживчого кредиту
дотримана, оскільки сторонами
підписана Заява позичальника №DOK2RX00590139
від 12 вересня 2006 року, яка містить певні
умови кредитування.

Поряд з цим, судом також
встановлено, що Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка» (Стандарт) підписані
головою Правління ПАТ КБ «ПриватБанк»,
не мають підпису позичальника, його
реквізитів, відсутня дата їх складання
або підпису, а також не мається жодної
ідентифікуючої ознаки на предмет їх
невід'ємності від конкретної Заява
позичальника. Крім того, Умови і
правила надання банківських послуг,
копія яких знаходиться в матеріалах
справи, надані правонаступником
Закритого акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» -
публічним акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк», який
діє на підставі ліцензії НБУ №22 від 5
жовтня 2011 року, а кредитний договір №
DOK2RX00590139 укладений між Закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 12 вересня
2006 року. Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт), з якими ОСОБА_1 ознайомився
та був згодний, про що зазначено в його
письмовій заяві від 12 вересня 2006 року,
позивачем не надано, у зв'язку з чим суд
дійшов висновку про відсутність
підстав вважати, що банком отримана
згода ОСОБА_1 на укладення кредитного
договору з урахуванням Умов, на які
посилається позивач і тому вважав, що
правовідносини між сторонами з приводу
кредитування регулюються тільки
Заявою позичальника №DOK2RX00590139 від 12
вересня 2006 року, строк виконання
зобов'язання за якою встановлений до 12
вересня 2007 року.

Вислухавши суддю-доповідача,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк»
у задоволенні позовних вимог суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач в порушення ст. 526 ЦК України
та умов кредитного договору
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, як боржник не звільняється
від відповідальності за неможливість
виконання грошового зобов'язання,
проте позивачем пропущений трирічний
строк позовної давності. Оскільки
кредитним договором від 12 вересня 2006
року встановлено кінцевий термін
повернення кредиту 12 вересня 2007 року,
то саме з цієї дати почав перебіг
строку позовної давності; позов про
стягнення заборгованості за цим
договором подано до суду лише 23 жовтня
2013 року, тобто поза межами загального
строку позовної давності; даних про
переривання перебігу позовної
давності матеріали справи не містять;
підстав для визнання поважними причини
пропуску строку позовної давності не
встановлено. При цьому суд виходив
також з того, що надані позивачем Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт) разом з
позовною заявою, в яких у п. 5.5
визначений строк позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту,
відсотків за користування кредитом,
винагороди, неустойки - пені, штрафів за
даним договором у п'ять років, не
містять даних, які б вказували на те, що
саме вони були чинними на час укладення
кредитного договору з відповідачем та
з ним був ознайомлений позичальник.

Такі висновки суду є правильними.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є
підставою для відмови в позові (ч.4 ст. 267
ЦК України). Якщо суд визнає поважними
причини попущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч.5 ст.
267 ЦК України).

Судом встановлено, що 12 вересня 2006
року ОСОБА_1 уклав з ЗАТ КБ «Приватбанк»
кредитний договір, за яким отримав
кредит у сумі 2084.50 грн.

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України
«Про захист прав споживачів» кошти, які
надані кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом. Таким чином, ОСОБА_1 отримав
споживчий кредит.

За умовами споживчого кредиту
ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит
та проценти за користування ним
щомісячними платежами згідно з
обумовленим в договорі графіком.
Останній платіж він повинен був
здійснити 13 вересня 2007 року.

З позовом до суду про стягнення з
ОСОБА_1 сум неповернутого кредиту та
процентів за користування ним ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося у жовтні 2013
року.

При цьому, як правильно зазначив
суд, позивачем не надано поважних
причин пропуску строку позовної
давності.

Доводи апеляційної скарги ПАТ КБ
«ПриватБанк» про помилковість
висновків суду про пропуск строку
позовної давності є безпідставними,
оскільки дійсно з матеріалів справи
вбачається, що позивачем не надано Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт), які
були підписані ОСОБА_1 при укладенні
договору 12 вересня 2006 року. Крім того,
позивачем пропущений навіть
п'ятирічний строк позовної давності, на
який посилається позивач.

Виходячи з викладеного
апеляційний суд вважає, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обгрунтованим і підстав для його
скасування немає.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 24 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Судді: