Центрально-Міський районний суд
буд.111 м. м. Макіївка Донецька область
Справа № 270/3168/13-ц
Провадження № 2/270/42/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Центрально-Міський
районний суд м. Макіївки Донецької
області в складі:

головуючого судді Попшой М.О.

при секретарі Славінській Л.В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

представників третіх осіб Філіном Н.О.,
Гнезділової В.О., Чулкова Р.П.

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Макіївки цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за
участю третіх осіб - Макіївської
міської ради і Управління
Дерземагентства в м. Макіївці «Про
усунення перешкод у користуванні
нерухомим майном, поновлення порушених
прав землекористування, стягнення
моральної шкоди»,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, який є власником домоволодіння
і земельної ділянки, звернувся в суд з
позовом про поновлення порушених прав
на користування земельною ділянкою,
зобов'язати знести навіс і сарай, як
самовільні побудовані, частина яких
знаходиться на території належної йому
на праві власності земельної ділянки,
поновити за рахунок відповідачів
огорожу між земельними ділянками
АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 по лінії межі Б-В
протягом, стягнути солідарно моральну
шкоду в сумі 10000грн., а також понесені
судові витрати.

Свої вимоги він обґрунтував тим, що на
підставі свідоцтва про право на
спадщину по закону від 15 листопада 1996
року, виданого державним нотаріусом
Першої Макіївської нотаріальної
контори, яке зареєстровано 19 листопада
1996 року в Бюро технічної
інвентаризації м. Макіївки, йому на
праві власності належить житловий
будинок, який розташований за адресою:
АДРЕСА_2, відповідачі по справі його
сусіди. Вони є користувачами житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, та присадибної земельної
ділянки, на якій розташований вказаний
жилий будинок. Рішенням Макіївської
міської ради від 29 грудня 2008 року № 43/120
йому у приватну власність переданий
земельна ділянка площею 0,0421 га, яка
розташована у АДРЕСА_2, кадастровий
номер :03:005:0646. На підставі цього
рішення Макіївської міської ради йому
на вказану ділянку 19 лютого 2009 року
виданий Державний акт на право
власності на земельну ділянку серія ЯЖ
549181. Цільове призначення (користування)
земельною ділянкою, згідно Державного
акта - «будівництва та обслуговування
жилого будинку, господарських будов і
споруд (присадибна ділянка)». Кордони
земельної ділянки, його геометричні
розміри та відомості про суміжних
землекористувачах вказані у плані межі
земельної ділянки, приведеного у
Державному акті. Кордон земельної
ділянки позивача та земельної ділянки,
яка знаходиться в користуванні
відповідачів, проходить по лінії Б-В
згідно плану межі земельної ділянки,
приведеному у Державному акті.
Відповідачі самовільно порушили його
права землекористувача, а саме:
пристроїли на належній їм земельній
ділянці капітальну господарську
споруду - сарай, стіна якого
розташована на земельній ділянці
позивача на відстані 0,5 м від межі по
лінії Б-В; побудували капітальну
споруду - навіс, з горючих матеріалів,
частина якого розташована на його
земельній ділянці, займаючи його
земельну ділянку по лінії Б-В розмірами
від 0,4м до 1,2м. Причому, добові води від
атмосферних опадів стікають з криши
будинку відповідачів на вказаний
навіс, та з навісу стікають на земельну
ділянку позивача, в тому числі на стіну
житлового будинку, перезволожуючи
грунт фундаменту будинку. Розташування
відповідачами вищевказаних сараю та
навісу не відповідає Державним
будівельним нормам «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень. ДБН 360-92**», а саме п.
3.25 норм, яким встановлено, що для
догляду за будівлями та здійснення їх
поточного ремонту відстань до межі
сусідньої ділянки від найбільш
виступаючої конструкції стіни
необхідно приймати не менш 1,0 метра. До
того ж, розташування відповідачами
навісу на земельній ділянці не
відповідає вимогам вищевказаним
Державним будівельним нормам
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень. ДБН
360-92**», а саме: відстань від житлового
будинку до жилого будинку ІІІ ступеня
вогнестійкості повинно бути не менш 8м.
Частина земельної ділянки позивача, на
якій розташований вказаний «навіс»,
відповідачі використовують як нібито
їм належний, заасфальтувавши його,
влаштувавши капітальне його
освітлення, насадивши рослини -
виноград. При цьому, відповідачі прямо
заявляють йому, що ця частина земельної
ділянки належить їм. Крім того, під
вищенаведеним навісом відповідачі
залишають легковий автомобіль, який
знаходиться в їх користуванні,
проводять його технічне
обслуговування та заправляють
легкозаймистим паливом, що є
порушенням норм пожежної безпеки,
тобто у випадку займання палива
створюється загроза займання його
житлового будинку. Вищевказані
обставини порушення його прав
землекористувача підтверджуються
листами заступника Макіївського
міського голови з питань діяльності
виконавчих органів влади, голови
Центрально-Міської районної
адміністрації І.В. Матруса від 31.07.2012 р.
№ І-00210-34-ПО-12, та начальника відділу по
наглядово - профілактичному
обслуговуванню Центрально-Міського
району м. Макіївки Головного
Управління Держтехногенбезпеки в
Донецькій області О.В. Захарової № 504
від 18.04.2013 р. Таким чином, вищевказане
підтверджує грубе порушення
відповідачами його законних прав та
інтересів, оскільки вони самовільно, не
маючи на це ніяких законних підстав,
позбавили його частини належної йому
на праві власності земельної ділянки,
частково розташував на ній навіс та
сарай, хоча, згідно з Державними
будівельними нормами «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень. ДБН 360-92**» відстань
до межі сусідньої ділянки від найбільш
виступаючої конструкції стіни
необхідно приймати не менш 1,0 метру.
Вищевказане свідчить про порушення
відповідачами його прав та створення
ними перешкод в користуванні своїм
нерухомим майном. На його звернення з
пропозиціями усунути порушення його
прав власника земельної ділянки,
відповідачі не реагують, поводять себе
грубо та зухвало, в тому числі й
ображають його та висловлюють погрози
розправи у його адресу. Вищевказані дії
відповідачів свідчать про прояв ними
відкритої не поваги до нього та
Конституції України, в якій закріплені
права громадянина та людини та їх
захист. Вищевикладене спричиняє йому
значний душевний біль та переживання.
Крім того, через даний спір в його
адресу та його сім'ї регулярно
відповідачі висловлюють образи та
погрози. Так, в результаті вказаних
незаконних дій відповідачів був
порушений його та членів його сім'ї
звичайний уклад життя, постійні
конфлікти з цих підстав викликають
стреси у всіх членів його родини. В
результаті чого, в нього порушився сон
та з'явився головний біль,
роздратованість. Після кожного
скандалу з приводу вказаного порушення
відповідачами правил
землекористування, він повинен
викликати для себе швидку медичну
допомогу, придбати ліки для поновлення
розладу здоров'я. Крім того, він є
інвалідом другої групи та не має більше
сил терпіти образи та погрози зі
сторони відповідачів. Все
вищевикладене свідчить про
спричинення йому незаконним діями
моральної шкоди, яку він оцінює в 10 000
грн. Суму, в яку він оцінює спричинену
моральну шкоду необхідна йому не для
збагачення, а для подальшого
влаштування особистого життя,
порушеного незаконними діями
відповідачів, та для отримання
душевного спокою. Тому, на підставі
вищезазначеного просив задовольнити
заявлені вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні позивач підтримав
свої вимоги в обсязі, викладеному в
позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 до
судового засідання не з'явилися,
просили розглянути справу в їх
відсутності. /а.с.58-59/

Представник відповідачів позов не
визнав, оскільки позовні вимоги є
незаконними та необґрунтованими.

Позивач стверджує, що відповідачі
побудували на приналежній їм земельній
ділянці капітальну господарську
споруду - сарай , стіна якого
розташована на земельній ділянці
позивача на відстані 0,5м від межі по
лінії Б - В». Однак, таке ствердження не
відповідає дійсності, оскільки стіна
сараю, яка розташована по лінії Б - В
відносно межі із земельною ділянкою, що
належить позивачу, знаходиться на
земельній ділянці, що належить на праві
власності ОСОБА_2, що підтверджується
копією технічного паспорта. Сарай літ.
Г- 1 існує з часів радянського періоду.
Свідоцтво про право на спадщину за
законом на житловий будинок АДРЕСА_1, та
земельну ділянку площею 0,0425 га,
переданий для подальшого будівництва
та обслуговування індивідуального
житлового будинку, розміщений на
території міської Ради народних
депутатів АДРЕСА_1, було видано ОСОБА_2
Першою Макіївської державної
нотаріальної конторою 01.10.2007р. Державна
реєстрація права власності ОСОБА_2 на
вищевказане нерухоме майно була
здійснена КП «БТІ м. Макіївки» 16.10.2007р.,
отже, право власності ОСОБА_2 на
зазначені житловий будинок та земельну
ділянку виникло 16.10.2007р., згідно ст. 1299
ЦК України, і даний сарай був
побудований задовго до виникнення
права ОСОБА_2 на зазначені житловий
будинок та земельну ділянку. Крім того,
позивач стверджує, що відповідачі
побудували капітальну споруду - навіс з
горючих матеріалів, частина якої
розташована на земельній ділянці
позивача, займаючи земельну ділянку
позивача по лінії межі Б - В розмірами
від 0,4м до 1,2м, а стічні води від
атмосферних опадів стікають з даху
будинку відповідачів на вказаний
навіс, і з навісу стікають на земельну
ділянку позивача, в тому числі на стіну
житлового будинку, перезволожуючи
грунт фундаменту будинку. Таке
ствердження позивача також не
відповідає дійсності. Навіс не є
капітальною спорудою, побудований не з
горючих матеріалів, розташований на
земельній ділянці, що належить ОСОБА_2
на праві власності, стічні води з даху
будинку відповідачів ні на земельну
ділянку, ні на стіну житлового будинку,
що належать позивачеві , не
потрапляють. Установка навісу, яка була
здійснена в 2009 році, була узгоджена з
позивачем. Після установки навісу ним
була здійснена установка стоку з даху
будинку позивача з метою підтримки
добросусідських відносин з позивачем
та благоустрою житлового будинку
позивача, після чого позивачу були
задані питання, чи все його влаштовує, і
чи є у позивача будь-які претензії до
них, на що позивач відповів, що його все
влаштовує, і жодних претензій до них
він не має. Стік на житловий будинок, що
належить позивачу, був встановлений
ними з тієї причини, що стічні води, які
текли з даху житлового будинку, який
належить позивачу, рикошетили від
навісу, і бризки води потрапляли на
стіну житлового будинку, що належить
позивачу. Стік на житловий будинок, що
належить позивачу, встановлений таким
чином, що стічні води з даху житлового
будинку, який належить позивачу,
виводяться за межі земельної ділянки,
що належить позивачеві. Оскільки
позивачем не здійснюється поточний
ремонт стоку, стічні води з стоку
позивача стікають на стіну житлового
будинку, що належить позивачеві. Крім
того, навіс був встановлений в 2009 році.
Сарай був побудований за часів
радянського періоду. Свідоцтво про
право на спадщину за законом на
житловий будинок, що належить позивачу,
видано 15.11.1996р., державний акт на право
власності на земельну ділянку, що
належить позивачу, виданий 19.02.2009р.
Позивач проживає в житловому будинку
АДРЕСА_2 набагато довше, ніж з 1996р., знав
про порушення своїх прав більше трьох
років. Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, перебіг позовної
давності починається з дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання».
Відповідно до ст. 257 ГК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки. Позивач
звернувся до суду з вимогою про захист
свого права з пропуском строків
позовної давності. Закінчення позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови в позові. Таким чином, у
зв'язку з пропуском позивачем
загального терміну позовної давності,
відповідачем заявлено про
застосування загального строку
позовної давності щодо вимог ОСОБА_1
Також, позивач вважає, що сарай та навіс
розташовані з порушенням п. 3.25 ДБН 360-92
«Містобудування. Планування і забудова
міських і сільських поселень»
Державних будівельних норм України, на
що пояснює, що сарай був побудований до
1992 року (моменту набрання чинності
вищевказаного нормативно - правового
акта). Згідно ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно - правові
акти не мають зворотної дії в часі.
Оскільки стік на житловий будинок, що
належить позивачу, був ним
встановлений таким чином, що стічні
води з даху житлового будинку, який
належить позивачу, виводяться за межі
земельної ділянки, що належить
позивачу, порушення будь-якого права
позивача з даного питання також
відсутнє. Навіс представляє собою
конструкцію з металевих жердин,
вкопаних в землю, із закріпленою на
даних жердинах рівною поверхнею
прямокутної форми, і стін не має, тому п.
3.25 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування
і забудова міських і сільських
поселень» Державних будівельних норм
України до даного навісу не може
застосовуватися, оскільки в даній
правовій нормі йдеться про відстань 1м
саме від найбільш виступаючої
конструкції стіни до кордону сусідньої
ділянки. Оскільки стіни у навісу
відсутні, отже, відсутня і вихідна
точка для вимірювання відстані
розміром в 1м від найбільш виступаючої
конструкції стіни до кордону сусідньої
ділянки. Відстань від стіни житлового
будинку, що належить позивачу, до межі
сусідньої ділянки, що належить ОСОБА_2,
становить близько 1м, тому у позивача є
можливість доглядати за своїм житловим
будинком і здійснювати його поточний
ремонт. Посилання позивача на додаток
3.1, обов'язкове, «Протипожежні вимоги»,
таблиця 1 ДБН 360-92 «Містобудування.
Планування і забудова міських і
сільських поселень» Державних
будівельних норм України щодо
порушення протипожежних норм за умови
розташування навісу там, де навіс в
даний момент знаходиться, також є
неспроможною, оскільки дана правова
норма встановлює мінімально допустима
відстань між житловими будинками, а не
між житловим будинком і навісом. Таким
чином, посилання позивача на п. 3.25 ДБН
360-92 «Містобудування. Планування і
забудова міських і сільських поселень»
Державних будівельних норм України є
неспроможною, і дія даної правової
норми на правовідносини, що виникли між
позивачем та відповідачами з приводу
спірних сараю і навісу, не поширюється.
Згода позивача з розмірами земельної
ділянки, що належить ОСОБА_2,
відображено в акті погодження меж
земельної ділянки, який позивач, як
суміжний землекористувач, підписав у
2008р., в період, коли ОСОБА_2 оформляла
своє право власності на дану земельну
ділянку. Згідно акту погодження меж
земельної ділянки розмір і межі
земельної ділянки відображені в
технічній документації (технічному
паспорті на домоволодіння, який
містить план земельної ділянки).
Позивач посилається на лист Центрально
- Міської районної адміністрації
міської ради № І-00210-34-ПО-12 від 31.07.2012р. і
лист відділу з наглядово -
профілактичного обслуговування
Центрально - Міського району м.
Макіївки Макіївського міського
управління забезпечення діяльності
головного управління
держтехногенбезпеки в Донецькій
області № 504 від 18.04.2013р. як на докази
порушення своїх прав, на що пояснюю
наступне. У вищезгаданому листі
Центрально - Міської районної
адміністрації міської ради не вказано,
як саме порушені межі земельної
ділянки позивача. З тексту документа
незрозуміло, проводилися чи ні будь-які
виміри меж земельних ділянок, на
підставі яких документів візуально
встановлено, що власником
домоволодіння АДРЕСА_1, дійсно порушені
межі земельної ділянки. Обстеження
земельної ділянки позивача було
здійснено без його участі і без участі
ОСОБА_2 Ні до нього, ні до ОСОБА_2 з
питання спільного обстеження
земельних ділянок, ніхто не звертався.
Такий лист не є експертним висновком, з
нього не вбачається, що особи, які брали
участь в обстеженні земельної ділянки
позивача, є фахівцями у галузі
земельних відносин, також в листі не
вказана посада представника відділу з
регулювання земельних відносин
Макіївської міської ради, тому не є
допустимим доказом порушення прав
позивача. У листі відділу по наглядово -
профілактичному обслуговуванню
Центрально - Міського району м.
Макіївки Макіївського міського
управління забезпечення діяльності
головного управління
держтехногенбезпеки в Донецькій
області № 504 від 18.04.2013р. мова йде про
відстань між житловими будинками, що
належать позивачу та ОСОБА_2 У
зазначеному листі нічого не говориться
про навіс, тому даним листом не
встановлено порушення прав позивача. У
часи радянського періоду, коли
здійснювалося проектування забудови
сел. Котеджі м. Макіївки і подальша
забудова даного селища житловими
будинками, враховувалися, крім іншого,
і вимоги протипожежних норм. Паркан. На
який посилається позивач, між
земельними ділянками по лінії межи Б - В
протягом довжини стіни сараю і навісу
ніколи не існував. Виходячи з
вищевикладеного, порушення будь-яких
прав позивача як землекористувача з
боку відповідачів відсутні. Також
зазначив, що позивачем в порушення
ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надані суду
докази щодо знаходження стіни сараю
відповідачів на земельній ділянці, що
належить позивачу; здійснення
будівництва сараю саме відповідачами;
факту, що навіс, встановлений
відповідачами, є капітальною спорудою;
факту, що даний навіс побудований з
горючих матеріалів; факту розташування
навісу на земельній ділянці позивача;
факту стікання стічних вод від
атмосферних опадів з даху будинку
відповідачів на земельну ділянку
позивача, в т.ч. на стіну житлового
будинку, перезволоження грунту
фундаменту будинку позивача; факту
неможливості здійснювати догляд за
житловим будинком, іншими будівлями і
спорудами, проводити їх поточний
ремонт в умовах розташування спірних
сараю і навісу там, де вони розташовані;
факту заправки його автомобіля
легкозаймистою автомобільним паливом
саме під навісом; факту існування
забору між земельними ділянками по
лінії межи Б - В протягом довжини сараю.
Оскільки вимога про відшкодування
моральної шкоди є похідним щодо
стверджень позивача про порушення його
прав як землекористувача, дана вимога
також є необґрунтованою, обставини, на
які посилається позивач як на підставу
відшкодування моральної шкоди, не
відповідають дійсності і є
недоведеними, дана вимога також не
підлягає задоволенню.

Представники третьої особи -
Макіївської міської ради - зазначили,
що в ході обстеження земельної ділянки
позивача встановлено порушення її меж
зі сторони власника домоволодіння
АДРЕСА_1, і просили розглянути спір на
розсуд суду.

Ухвалою суду від 24.09.2013р. проведена
заміна третьої особи з Головного
управління Держземагентства в
Донецькій області на Управління
Держземагентства у м. Макіївці. /а.с.62/

Представник третьої особи - Управління
Держземагентства у м. Макіївці
зазначив, що порушення прав позивача
встановлено геодезичною зйомкою, тому
заявлені вимоги є обґрунтованими.

Суд, вислухав пояснення сторін і третіх
осіб, дослідив надані в справі докази,
встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 є власником жилого
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_2 /а.с. 7/

Згідно державному акту на право
власності на земельну ділянку від
19.02.2009р. останньому належить 0,0421га
земельної ділянки, розташованої за
адресою: АДРЕСА_2 /а.с.8/

ОСОБА_2 є власником жилого будинку,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1. /а.с.
48-49/

Земельна ділянка площею 0,0425га,
розташована за адресою: АДРЕСА_1,
належить ОСОБА_2, на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку. /а.с.46-47/

За матеріалами інвентаризаційної
справи на час проведення
інвентаризації 15.06.2007р. домоволодіння
належить ОСОБА_11 На земельній ділянці
самовільно побудовані: літня кухня літ.
«Б-1», вбиральня літ. «В-1» і сарай літ.
«Г-1» є тимчасовими спорудами, тому що
стелі дощаті.

Як зазначив позивач, саме сарай під літ.
Г-1, який за документами є тимчасовою
спорудою, на теперішній час є
капітальною спорудою, і як капітальний
навіс, є самочинними, внаслідок будівлі
яких, було здійснено самовільне
зайняття його земельної ділянки.

Відповідно до ч.1 ст. 103 Земельного
Кодексу України власники та
землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей /затінення, задимлення,
неприємні запахи, шумове забруднення
тощо/.

Положеннями статті 91 Земельного
Кодексу України визначені обов'язки
власників земельних ділянок, серед
яких обов'язок не порушувати прав
власників суміжних земельних ділянок
та землекористувачів /пункт г частина 1
зазначеної статті/

Відділом з наглядово-профілактичного
обслуговування Центрально-Міського
району м. Макіївки Головного
Управлення Держтехногенбезпеки у
Донецький області встановлено, що
протипожежний розрив від житлового
будинку АДРЕСА_2 до житлового будинку
АДРЕСА_1 не витримано згідно Державних
будівельних норм України 360-92**, тому що
відстань від житлового будинку до
житлового будинку ІІІ ступеню
вогнестійкості повинна бути не менше
8-12м /а.с. 10/

Порушення меж земельної ділянки
встановлено і представниками
Макіївської міської ради /а.с. 9/

За клопотанням позивача була
призначена геодезична зйомка його
земельної ділянки, а також земельної
ділянки ОСОБА_2 для з'ясування питань,
знаходиться чи ні земельна ділянка
відповідачів в межах відводу, виходячи
з геодезичних координат крапок,
обмежуючих ділянку, вказаних у
Державному акті на право власності на
земельну ділянку, і на якій відстані
від суміжної межі належної йому
земельної ділянки знаходяться споруди,
як внесені в план земельної ділянки,
так і не внесені, розташовані на
належній відповідачам земельній
ділянці.

В ході виконання ухвали суду була
проведена геодезична зйомка тальки
земельної ділянки, яка належить
позивачу, оскільки відповідача
категорично відмовилися оплачувати
послуги інженера-геодезиста.

Згідно геодезичної зйомки, проведеної
КП «Виробниче земельно-кадастрове
бюро» м. Макіївки /а.с. 82/, і пояснень
інженера-геодезиста ОСОБА_12, фактичні
розміри земельної ділянки , належної
ОСОБА_1 не відповідають /менше/ розмірам
земельної ділянки згідно Державного
акту на земельну ділянку.

За клопотанням позивача була
призначена і будівельна-технічна
експертиза. Експертом було заявлено
клопотання про надання додаткових
матеріалів стосовно фактичних меж
ділянок сторін. /а.с.112/. Але, стороною
відповідачів було категорично
відмовлено в надані таких матеріалів.

Відповідно до ст.. 146 ЦПК України у разі
ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

Оцінюючи вище приведені докази, в їх
сукупності, суд вважає, що відповідачем
ОСОБА_2 порушені права ОСОБА_1, як
власника земельної ділянки, тому що
капітальні споруди, якими є сарай літ.
«Г-1» і навіс, є самовільними і
знаходяться на частині земельної
ділянки, яка належить ОСОБА_1

Доводи представника відповідачів про
необхідність застосування строків
позовної давності є безпідставними,
тому що і сарай, і навіс, як капітальні,
споруджені самочинно і не внесені до
плану земельної ділянки.

Для поновлення прав власника земельної
ділянки ОСОБА_1, необхідно зобов'язати
відповідача ОСОБА_2 знести самовільні
будівлі навіс і сарай, поновити огорожу
між земельними ділянками АДРЕСА_1 і
АДРЕСА_2 по лінії межі Б-В.

Відповідач ОСОБА_3, який є сином ОСОБА_2,
ні є власником домоволодіння і
зареєстрований в іншому житловому
приміщенні. /а.с.14/.

Тому, пред'явлений до нього позов є
безпідставним.

Щодо вимог про стягнення моральної
шкоди, то такі вимоги не засновані на
нормах діючого земельного
законодавства України.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Зобов'язати ОСОБА_2 протягом одного
місяця з дня набрання рішення суду
законної сили знести навіс і сарай під
літерою Г-1, як самовільні споруди, і які
розташовані на земельній ділянці за
адресою:

АДРЕСА_2, зобов'язав поновити огорожу
між земельними ділянками АДРЕСА_1 і
АДРЕСА_2 по лінії межі Б-В.

У решті позовних вимог - відмовити.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3
- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Суддя

М.О. Попшой