Справа № 360/2429/13ц Головуючий у І
інстанції Додатко В.ДПровадження №
22-ц/780/2344/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Київської області у
складі :

головуючого судді - Білоконь О.В.,

суддів: Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

при секретарі Химинець Н.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Бородянського районного
суду Київської області від 11 лютого 2014
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості ,-

встановила:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду із вказаним позовом,
посилаючись на таке.

За кредитним договором від 19 квітня 2011
року ОСОБА_1 отримав кредит на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30 %
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки.

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання
перед відповідачем виконав.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання
перед банком не виконав і має
заборгованість в сумі 23836 гривень, які,
на підставі ст.ст. 526, 527, 530, 554, 610, 1050, 1054
ЦК України позивач просив суд стягнути
з відповідача на його користь.

Рішенням Бородянського районного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року
позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» заборгованість у розмірі
23836 гривень та судовий збір в сумі 238, 36
гривень.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в
якій просить його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову в
позові, посилаючись на, що суд неповно
з'ясував обставини, які мають істотне
значення для справи, порушив норми
матеріального і процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт посилається на те, що між
сторонами не укладався у письмовій
формі договір кредиту, крім того,
стверджує про неправильність
розрахунків заборгованості, що надані
позивачем.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив із того, що відповідач не
виконував належним чином своїх
зобов'язань перед банком щодо
повернення кредитних коштів та сплати
відсотків за користування кредитом.

Колегія суддів із вказаними висновками
погоджується, оскільки вони є
обґрунтованими і відповідають
вимогам закону.

Суд першої інстанції встановив, що 16
квітня 2011 року між ОСОБА_1 ПАТ КБ
«Приватбанк» укладено кредитний
договір шляхом заповнення ОСОБА_1
анкети-заяви позичальника про
приєднання до Умов та Правил надання
банківських послуг. Відповідно до умов
цього договору відповідачу надано
кредит на платіжну картку, зі сплатою
відсотків за користування кредитом; 22
червня 2011 року кредитний ліміт
збільшено до 15000 грн. (а.с. 8-18).

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої
зобов'язання перед відповідачем
виконав, надавши кредитні кошти.

Відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання
перед банком не виконав і станом на
31.08.2013 року має заборгованість у сумі
23836 гривень, яка складається з
наступного: - 12931,45 грн. - заборгованість
за кредитом; - 7132,97 грн. заборгованість
по процентам за користування кредитом;
- 2160,34 гривень - заборгованість по
комісії за користування кредитом; - 500
гривень-штраф (фіксована частина);- 111,24
гривень - штраф (процентна складова).

Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору. Одностороння відмова від
зобов'язання або одностороння зміна
його умов не допускається.

Згідно ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 ЦК України.

У відповідності до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк та інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд обґрунтовано виходив з
положень ст.ст. 526, 1054 ЦК України та
дійшов правильного висновку про
доведеність позовних вимог, оскільки
відповідач не виконував належним чином
своїх зобов'язань перед банком щодо
повернення кредитних коштів та сплати
відсотків за користування кредитом.

Враховуючи викладене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
щодо задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_1 не укладав договору кредиту у
письмовій формі колегія суддів вважає
необґрунтованими, скільки вони
спростовуються анкетою - заявою ОСОБА_1
до відповідача про надання кредиту, в
якій зазначено, що він погоджується про
те, що вказана заява разом з Умовами і
Правилами надання банківських послуг,
а також тарифами становить між ним та
банком договір про надання
банківських послуг ( а.с.9).

З наведеного слідує, що позивач та
відповідач при підписанні вказаних
договорів погодились з їх умовами,
позивач не скористався правом
відкликання згоди на укладення
договору та не заперечував проти
надання відповідної суми кредиту.

Доводи апелянта про незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, на думку апеляційного суду,
не знайшли свого підтвердження при
розгляді справи, оскільки повністю
спростовуються зазначеними належними
та допустимими доказами по справі, а
саме розрахунком заборгованості за
договором №б/н від 19.04.2011 станом на
31.08.2013 року та випискою по рахунку
ОСОБА_1, з кого вбачається, що він
отримав кредитні кошти.

Зокрема, як вбачається з виписки по
рахунку ОСОБА_1, наданої позивачем,
ОСОБА_1 отримав готівкою 20 квітня 2011
року - 7600 грн., 20 травня 2011 - 70 грн., 28
травня 2011 року - 1000 грн., 29 травня 2011
року - 3000 грн., 14 червня 2011 року - 500 грн., 17
червня 2011 року - 450 грн., 18 червня 2011 року
- 150 грн., 23 червня 2011 року - 300 грн., 25
червня 2011 року - 350 грн., 27 червня 2011 року
- 2000 грн., 28 червня 2011 року 0 350 грн.. 01
липня 2011 року 350 грн., 3 липня 2011 року 510
грн., 4 липня 2011 року - 2000 грн., 9 липня 2007
року - 315 грн., 10 липня 2007 року - 300 грн., 12
липня 2011 року - 2800 грн., 13 липня 2011 року -
100 грн., 001 серпня 2011 року - 300 грн., 28
жовтня 2011 року - 200 грн. (а.с.5-7,103-117).

Таким чином, доводи апеляційної
скарги про порушення судом норм
матеріального права та
необґрунтованість рішення суду -
безпідставні, спростовуються
матеріалами справи та висновками суду,
викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги,
то вони теж не спростовують висновків
суду.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
враховуючи, що обставини справи судом
встановлені відповідно до наданих
пояснень сторін та письмових доказів,
що містяться в матеріалах справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення постановлене з дотриманням
вимог матеріального і процесуального
права, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити, а рішення суду залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду
Київської області від 11 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
її проголошення.

Головуючий

Судді :