Єдиний унікальний номер 271/6976/13-ц
Номер провадження 2/271/254/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року Червоногвардійський
районний суд міста Макіївки Донецької
області у складі:

головуючої
Кононихіної Н.Ю.,

при секретарі
Кулініч Н.О.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Остроухової Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Червоногвардійського райсуд в місті
Макіївка цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Державного підприємства
«Макіїввугілля» про відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовною
заявою про відшкодування відповідачем
моральної шкоди, завданої пошкодженням
здоров'я при виконанні трудових
обов'язків.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач перебував у трудових
відносинах майже 25 років з ВП
«Шахта Бутівська» ДП Макіїввугілля».
За час виконання професійних
обов'язків він працював на різних
посадах, пов'язаних з виконанням робіт
у шахті. У результаті впливу шкідливих
умов праці, відповідно до «Акту
розслідування хронічного професійного
захворювання» за формою П.4 від 04.01. 1997
року, позивачу було встановлено
професійне захворювання за діагнозом:
«хронічне обструктивне захворювання
легенів третя стадія, важкий перебіг.
Легенева недостатність другого
ступеня». Був звільнений з
підприємства 02.02.1997 року за власним
бажанням у відповідності зі ст. 38 КЗпП
України. При первинному висновку МСЕК
йому було встановлено 40% стійкої втрати
професійної працездатності
безстроково. Пошкодженням здоров'я
позивачу завдано моральну шкоду, яку
відповідач відмовляється
відшкодовувати. З наведених підстав
позивач просить суд стягнути з
відповідача на його користь 40 000 грн. в
порядку відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1, який діє на підставі
довіреності, підтримав заявлені
позовні вимоги, в обґрунтування яких
посилався на факти і обставини,
викладені у позовній заяві, та
зазначив, що позивач перебував у
трудових відносинах з ВП «Шахта
Бутівська» ДП «Макіїввугілля» та був
звільнений з підприємства за власним
бажанням у відповідності зі ст. 38 КЗпП
України. Відпрацювавши у шкідливих
умовах майже 25 років при виконанні
своїх службових обов'язків він заробив
професійне захворювання, а саме:
«хронічне обструктивне захворювання
легенів третя стадія, важкий перебіг.
Легенева недостатність другого
ступеня». При первинному висновку МСЕК
йому було встановлено 40% стійкої втрати
професійної працездатності
безстроково. Причиною погіршення
стану здоров'я відповідно до п. 14 акту
стало підвищена запиленість повітря
робочої зони. Таким чином, ОСОБА_3
отримав професійне захворювання та
вважає, що йому спричинена моральна
шкода, яка виражається не тільки в тому,
що він постійно відчуває тривалу
фізичну біль, страждання, але й в
психологічних стражданнях, які
негативно впливають на образ його
життя, а саме: з моменту встановлення
професійного захворювання і до
теперішнього часу він живе з відчуттям
сильного душевного хвилювання, має
проблеми зі сном, постійно
роздратований, відчуває загальну
слабкість, сильний біль отриманої
травми підсилюється при
психоемоційному навантаженні, зміні
погодних умов, які негативно впливають
на отриману травму. Враховуючи
тяжкість отриманого ним каліцтва,
позивач оцінює спричинену йому
моральну шкоду у розмірі 40000 гривен, яку
просить стягнути на його користь з
відповідача.

Представник відповідача - ДП
«Макіїввугілля» - Остроухова Н.О., яка
діяла на підставі довіреності позов не
визнала та суду пояснила, що позивач
дійсно працював на ВП «Шахта
Бутівська» ДП «Макіїввугілля», у
наслідок чого, отримав професійне
захворювання. Заявлені вимоги позивача
про відшкодування моральної шкоди
відповідачем, у зв'язку з отриманням
професійного захворювання, на його
думку, не доведені. Позивач не надав
доказів щодо того, у чому саме
виявляється протиправність поведінки
відповідача, яка призвела до втрати
професійної працездатності та,
укладаючи трудовий договір відповідач
не приховував, що умови праці є
небезпечними та шкідливими, а також
настання можливих шкідливих наслідків.
Таким чином, вважає, що позов не
підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вислухавши пояснення
представника позивача, пояснення
представника відповідача, вивчивши
матеріали справи і дослідивши надані
докази, суд у межах заявлених позовних
вимог (стаття 11 ЦПК України) установив
наступне.

Приписами статті 46 Конституції України
закріплено, що громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

У відповідності зі ст. 1167 ЦК моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

В судовому засіданні відповідними
документами підтверджено, що позивач, з
24.07.1972 року працював машиністом
гірничих виїмкових машин шахти з
повним робочим днем у шахті на ВП
«Шахта Бутівка», яка на теперішній час
не є юридичною особою, а входить до
складу ДП «Макіїввугілля». 02 лютого 1997
року був звільнений за власним
бажанням у відповідності зі ст. 38 КЗпП
України, відповідно до наказу № 78к від
03 лютого 1997 року, що підтверджується
копією трудової книжки позивача.

За час виконання трудових обов'язків,
відповідно до Акту розслідування
хронічного професійного захворювання
від 04.01.1997 року ОСОБА_3 отримав
професійне захворювання за діагнозом:
«хронічне обструктивне захворювання
легенів третя стадія, важкий перебіг.
Легенева недостатність другого
ступеня».

Відповідно до виписного епікризу №7571,
позивач хворіє хронічним
обструктивним захворювання легень
багато років. Постійно лікується у
пульмонологічному відділенні, останнє
стаціонарне лікування відбулося у
грудні 2011 року. Постійно приймає
інгаляції, стероїди і бронхолитики.

Стаж праці ОСОБА_3 в умовах дії
шкідливого фактору - 25 років.

Згідно висновку МСЕК від 14.01.1997 року
ОСОБА_3 встановлено 55% стійкої втрати
працездатності, з наступним
переоглядом 14.01.1998 року. Отже,
пошкодженням здоров'я позивачеві
завдано моральну шкоду, що є підставою
для задоволення даного позову.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» від 31
березня 1995 року, до вимог про
відшкодування моральної шкоди,
заподіяної поширенням відомостей, що
не відповідають дійсності і порочать
честь, гідність чи ділову репутацію
фізичної або юридичної особи, згідно з
ч.3 ст.7 ЦК застосовується строк
позовної давності в один рік. До вимог
про відшкодування моральної шкоди у
випадках, передбачених трудовим
законодавством, - тримісячний строк (ст.
233 КЗпП). До інших вимог про
відшкодування моральної шкоди, як
вимог, що випливають з порушення
особистих немайнових прав, строки
позовної давності відповідно до ст.83 ЦК
не застосовуються. ( Пункт 16 із змінами,
внесеними згідно з Постановою Пленуму
Верховного суду N 5 від 25.05.2001 )

Згідно вимог ст. 2371 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя".

Законом України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" було
передбачене стягнення моральної шкоди,
але Законом України „Про внесення змін
до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 23.02.2007 року,
який набрав чинності 20.03.2007 року, ця
норма виключена. У зв'язку з наведеним,
суд вважає, що відшкодування моральної
шкоди можливо на загальних підставах,
тобто згідно вимог ст. 1167 ЦК України та
вимог законів про працю. Крім того,
норма ст. 23 ЦК містить загальні
підстави відшкодування моральної
шкоди. Моральна шкода полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншім ушкодженням
здоров'я.

Відповідно до ст. 1, 3, 21, 43, 46 Конституції
України, Україна як соціальна держава,
зміст і спрямованість якої визначають
права і свободи людини та їх гарантії,
проголосила право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціального захисту, що включає право
на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності тощо.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму
Верховного суду України „Про судову
практику у справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995
року (зі змінами від 25.05.2001 року № 5)
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач та з урахуванням
інших обставин. Зокрема, враховується
стан здоров'я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його життєвих та
виробничих стосунках, ступінь зниження
престижу, ділової репутації, час та
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому, суд має
виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Позивачеві, в результаті ушкодження
здоров'я, заподіяна моральна шкода, яка
полягає в наступному.

В результаті отриманого професійного
захворювання позивач переносить як
фізичні так і моральні страждання. Його
моральні страждання пов'язані з тим, що
він не може у зв'язку з професійним
захворюванням виконувати важку
фізичну роботу. Позивач потребує
постійного лікування у медичних
закладах та амбулаторного нагляду, що
викликає порушення його нормальних
життєвих зв'язків. Позивачеві
протипоказана тяжка фізична праця,
робота у підземних несприятливих
метеоумовах.

Вирішуючи питання про розмір
відшкодування моральної шкоди, суд
бере до уваги, що інвалідність
позивачеві встановлена не безстроково,
а до 14.01.1998 року із черговим
переоглядом, а також з урахуванням
ступеню втрати професійної
працездатності, стану здоров'я
позивача, характеру та обсягу фізичних
та душевних страждань позивача,
тяжкості вимушених змін у його
життєвих та виробничих стосунках,
ступеню зниження престижу, ділової
репутації, а отже, виходячи з принципу
розумності, виваженості та
справедливості, можливим стягнути з
відповідача на користь позивача
моральну шкоду у розмірі
2550,00 гривень.

Позивачем при зверненні до суду за
захистом порушеного права не понесені
судові витрати. Таким чином, відповідно
до положень підпункту 6 пункту 1 статті 4
Закону України «Про судовий збір» з
відповідача підлягає стягненню сума
судового збору у розмірі
243 гривень 60 копійок на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.
237-1 КЗпП, ст. 268, 1167,1168 ЦК України, ст. 213-215
ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ДП «Макіїввугілля»
про відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства
«Макіїввугілля» на користь ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Макіївки,
Донецької області відшкодування
моральної шкоди у розмірі 2550 (дві
тисячі п'ятсот п'ятдесят) гривень 00
копійок.

Стягнути з Державного підприємства
«Макіїввугілля» на користь держави
судовий збір у розмірі 243 (двісті сорок
три) гривні 60 копійок.

В решті позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Кононихіна Н.Ю.