У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Закропивного О.В.,
Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, третя особа - приватний
нотаріус Тячівського районного
нотаріального округу ОСОБА_6 про
визнання частково недійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності на частину нерухомого майна,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 19 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати
ОСОБА_7, після смерті якої відкрилась
спадщина на 1/2 частку житлового будинку
у АДРЕСА_1. Вона та її батько - ОСОБА_5
прийняли спадщину шляхом вступу в
управління та володіння спадковим
майном, проте 26 червня 2008 року виконком
Тернівської сільської ради оформив
право власності на весь будинок за її
батьком, який 16 червня 2009 року продав
його ОСОБА_4 У зв'язку з цим
позивачка просила визнати за нею право
власності на 1/4 частку спірного
житлового будинку у порядку
спадкування та визнати в цій частині
недійсним договір купівлі-продажу
будинку, укладений 16 червня
2009 року її батьком та ОСОБА_4

Рішенням Тячівського районного суду
Закарпатської області від 25 лютого 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 19 грудня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
часткове задоволення позову. Визнано
недійсним у 1/4 його частині договір
купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_1,
укладений 16 червня 2009 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Тячівського
районного нотаріального округу за № 202.
В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, виходив із того, що
позивачка не надала належних доказів,
які б підтверджували її право
власності на ј спірного будинку, і
відповідно право вимоги щодо визнання
недійсним договору-купівлі продажу
вказаного будинку.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що при укладенні 16 червня 2009 року
договору купівлі-продажу будинку
батько позивачки окрім належних йому 3/4
частки відчужив також 1/4 частку
спірного будинку, яку успадкувала
позивачка.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Судом установлено, що батьки позивачки
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі з
1970 по 1998 роки (а. с. 7-8).

За цей час вони побудували житловий
будинок АДРЕСА_1 (а. с. 13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла (а. с. 7).

26 червня 2008 року виконком Тернівської
сільської ради прийняв рішення № 46,
яким оформив право власності на увесь
житловий будинок за батьком позивачки
ОСОБА_5 (а. с. 12).

Дане рішення виконкому було скасоване
рішенням Тячівського районного суду
від 28 серпня 2013 року, яке набуло
чинності (а. с. 138-139).

16 червня 2009 року ОСОБА_5 за договором
купівлі-продажу продав спірний
житловий будинок ОСОБА_4 (а. с. 5-6).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР України
(у редакції Закону 1963 року)
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: 1) якщо він фактично вступив
в управління або володіння спадковим
майном; 2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Апеляційний суд, задовольняючи
частково позов, вважав доведеним факт,
що позивачка ОСОБА_3 та її батько ОСОБА_5
після смерті ОСОБА_7 у 1998 році
успадкували кожний по 1/4 частині
спірного житлового будинку.

При цьому суд не звернув уваги, що у
матеріалах справи є лише довідка
Тернівської сільської ради від 18 липня
2008 року, згідно якої за даними
погосподарської книги № 23 особовий
рахунок НОМЕР_1, власником цілого
домогосподарства по АДРЕСА_2 є ОСОБА_5
(а. с. 13) та довідка Тячівської
державної нотаріальної контори № 294/02-14
від 20 травня 2013 року, згідно якої після
смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1,
спадкова справа не відкрита, ОСОБА_3 із
заявою про прийняття спадщини до
Тячівської державної нотаріальної
контори не зверталась (а. с. 122).

Тобто суд апеляційної не дослідив, чи
було за життя ОСОБА_7 спірне
домоволодіння введене в експлуатацію,
чи оформлялося на нього право
власності, а відповідно чи могло воно
ввійти до спадкової маси померлої.

Крім того, суд не перевірив, чи була
зареєстрована та чи проживала
ОСОБА_3 на день смерті матері - ОСОБА_7 у
спірному будинку, що є необхідною
умовою для прийняття позивачкою
спадщини, оскільки заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини позивачка не подала.

За таких обставин апеляційний суд
передчасно, посилаючись на
ч. 3 ст. 215 ЦК України, дійшов
висновку про часткову недійсність
договору-купівлі продажу спірного
будинку, укладеного між ОСОБА_5 та
ОСОБА_4

Оскільки суд апеляційної інстанції на
вищевикладені обставини уваги не
звернув, у порушення вимог ст. ст. 212-214
ЦПК України не врахував норм
матеріального та процесуального права,
які регулюють спірні правовідносини,
не встановив обставини, які мають
значення для правильного вирішення
справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалене у справі судове
рішення підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Закарпатської області від 19 грудня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
С.Ф. Хопта

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко