Справа № 522/3577/14-ц
Номер провадження 4с/1522/75/14
УХВАЛА

28 березня 2014 року
Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого
судді - Науменко А.В.,

при секретарі -
Шияновської Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Одесі
цивільну справу по скарзі ОСОБА_1 на
дії державного виконавця Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Перчика В.О. з
вимогами про скасування постанови про
відмову у відкриті виконавчого
провадження, визнання дії виконавця
неправомірними, зобов'язання відкрити
виконавче провадження, суд, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі
скаргою на рішення, дії державного
виконавця Другого Приморського
відділу державної виконавчої служби
Одеського міського управління юстиції
Перчика В.О., посилаючись на те, що
28.01.2013 року Апеляційним судом Одеської
області винесено заочне рішення у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні
житловим приміщенням, визнання порядку
користування, яким позов задоволено.
На підставі зазначеного рішення був
оформлений виконавчий лист у якому
зазначено встановити на користь ОСОБА_1
постійний безоплатний сервітут на
безперешкодній прохід цілодобово
через кімнату що належить ОСОБА_3.
Виконавчий лист був поданий ОСОБА_1 до
виконання, але постановою від 07.11.2013
року відмовлено у відкритті
виконавчого провадження з посиланням
на те, що нормами Закону України «Про
виконавче провадження» не
передбачений спосіб та порядок
примусового виконання встановлення
постійного безоплатного сервітуту. У
зв'язка у з чим звернувся до суду зі
скаргою, після звернення зі скаргою
безпосередньо до відділу виконавчої
служби.

В судове засідання ОСОБА_1 з'явився
просив скаргу задовольнити.
Представник відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції не з'явився, був
сповіщений належним чином.

Суд, вивчивши матеріали скарги, вважає,
що в задоволенні скарги слід відмовити,
оскільки судом не встановлено
будь-яких фактів порушення вимог
Закону України «Про виконавче
провадження», а також прав скаржника.

Виконавчим листом № 2-2869/11 зазначено
встановити на користь ОСОБА_1 постійний
безоплатний сервітут на
безперешкодній прохід цілодобово
через кімнату що належить ОСОБА_3… Зі
змісту рішення Апеляційного суду
Одеської області від 28.01.2013 р.
вбачається, що сервітут встановлений
на користь ОСОБА_1 на підставі положень
ст.. 401-404 ЦК України та є фактичним
визнанням судом права останнього на
сервітут, тобто право на користування
чужим майном.

Згідно ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження», цей Закон
визначає умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку. Виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно ч. 1 ст. 26 Закону
Державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі: 8) наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

Згідно п. 1.5 " Інструкції про
проведення виконавчих дій" Мінюсту, від
15.12.1999, № 74/5 1.5. Державний виконавець
уживає заходів примусового виконання,
якщо боржник не виконує добровільно
рішення у встановлений виконавцем
строк відповідно до статті 24 Закону.
Заходами примусового виконання рішень
є: звернення стягнення на грошові
кошти боржника; звернення стягнення на
інші види майна боржника; звернення
стягнення на заробітну плату
(заробіток), доходи, пенсію, стипендію
боржника; вилучення в боржника й
передача стягувачеві певних предметів,
зазначених у рішенні; відібрання
дитини; інші заходи, передбачені
рішенням.

Виходячи з наведеного
положеннями Закону не передбачені
будь-яки заходи (спосіб та порядок
примусового виконання) по примусовому
встановленню сервітуту на користь
стягувача.

Суд звертає увагу, що одночасно
вказаним рішенням зобов'язано ОСОБА_3
не чинити перешкод ОСОБА_1 у
користуванні житловою кімнатою в
квартирі спільного користування,
зобов'язавши останнього надати ключі
від металевих дверей, через яки
здійснюється прохід до кімнати ОСОБА_1
з загального коридору квартири. В
судовому засіданні ОСОБА_1 підтвердив,
що в цієї частині рішення в порядку
виконавчого провадження виконане, тому
суд робить висновок, що рішення в
частині встановлення сервітуту на
користь останнього виконане ОСОБА_3, а
саме ОСОБА_1 користується визначеним
судом обсягом прав за сервітутом.

Таким чином, доводи викладені в скарзі
спростовуються матеріалами справи, а
тому суд вважає вимоги скарги є
необґрунтованими, та такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки дії
державного виконавця, по відмові у
відкритті виконавчого провадження по
виконавчому листу про встановлення
сервітуту, тобто визнання права, були
вчинені з додержанням вимог Закону
України «Про виконавче провадження», в
межах повноважень державного
виконавця, при яких права чи свободи
скаржника не були порушені.

У відповідності до ч. 1 ст. 385 ЦПК скарга
на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця може бути подана
до суду у 10-денний строк з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення її прав чи
свобод.

Суд вважає, що матеріалами справи не
доведені будь-яки поважні причини
пропуску ОСОБА_1 строку звернення до
суду зі скаргою на дії державного
виконавця, а тому у суду відсутні
законні підстави для повновлення цього
строку.

Керуючись ЗУ "Про виконавче
провадження ", ст. 209, 377-1 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії
державного виконавця Другого
Приморського відділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Перчика В.О. з
вимогами про скасування постанови про
відмову у відкриті виконавчого
провадження, визнання дії виконавця
неправомірними, зобов'язання відкрити
виконавче провадження - відмовити у
повному обсязі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
А.В. Науменко

28.03.2014