Справа № 459/2551/13
Головуючий у 1 інстанції: Жураковський
Провадження № 22-ц/783/1687/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року

м.Львів

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області в складі:

головуючого - судді
Бойко С.М.,

суддів: Штефаніци
Ю.Г., Берези В.І.,

секретаря - Брикайло
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні без фіксування судового
процесу звукозаписувальним технічним
засобом цивільну справу за апеляційною
скаргою державного підприємства
«Львіввугілля» на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 05 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
державного підприємства
«Львіввугілля», публічного
акціонерного товариства
«Укрзахідвуглебуд» про стягнення
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я внаслідок професійного
захворювання,-

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 05 грудня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено частково,
стягнуто у користь позивача з ДП
«Львіввугілля» 8000 гривень, а з ПАТ
«Укрзахідвуглебуд» 4000 гривень
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров'я внаслідок професійного
захворювання. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржив відповідач - ДП
«Львіввугілля», просить його скасувати
з підстав порушення норм матеріального
та процесуального права і ухвалити
нове рішення, яким у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Свої доводи апелянт обґрунтовуває тим,
що в отриманні позивачем професійного
захворювання відсутня вина
роботодавця. На думку апелянта,
позивачем не надано жодних доказів на
підтвердження факту спричинення йому
моральної шкоди та медичного висновку
про те, що саме від професійного
захворювання він терпить моральні і
фізичні страждання, а не від загальних
захворювань. Просить врахувати, що
позивач, укладаючи з відповідачем
трудовий договір, був повідомлений про
важкі, шкідливі та небезпечні умови
праці, можливі негативні наслідки цих
умов праці на стан його здоров»я, однак,
свідомо погодився працювати в таких
умовах, за що отримував встановлені
законом пільги та компенсації, а
відтак, підстав для відшкодування йому
моральної шкоди апелянт не вбачає.
Окрім того, вважає, що позивачем
пропущено трьохмісячний строк на
звернення до суду із вказаним позовом.

В судове засідання сторони не
з"явились, про час та місце розгляду
справи були повідомлені у
встановленому законом порядку (а.с.94, 95),
клопотань про відкладення розгляду
справи від них не надходило, що дає
апеляційному суду право, у
відповідності до вимог ч.2 ст.197, ч.2 ст.305
Цивільного процесуального кодексу
(далі-ЦПК) України, розглянути справу у
їхній відсутності без фіксування
судового процесу звукозаписувальним
технічним засобом.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Судом встановлено, що у відповідності
до акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 19.02.2007
року (п.16), професійне захворювання
позивач отримав внаслідок роботи в
шкідливих умовах праці на
підприємствах і вугільних шахтах з
серпня 1989 року по січень 2007 року, в тому
числі й внаслідок роботи на
підприємствах відповідачів (а.с.25-26).

Останнім місцем праці позивача було
Монтажнопрохідницьке управління ДП
«Львіввугілля».

Висновком Львівської обласної МСЕК від
02.03.2007 року позивачеві вперше
встановлено 60% втрати працездатності
та третю групу інвалідності (а.с.27-28),
яку в результаті чергового переогляду
за висновком Львівської обласної МСЕК
від 10.03.2011 року підтверджено та
встановлено безтерміново (а.с.29).

У зв'язку з наявністю професійного
захворювання, позивач неодноразово
перебував на стаціонарному та
амбулаторному лікуванні.

Пунктом 27 статті 77 Закону України від
20.12.2005 року «Про державний бюджет
України на 2006 рік», який набрав
чинності з 01.01.2006 року, та пунктом 22
статті 71 Закону України «Про державний
бюджет України на 2007 рік» зупинено дію
абзацу 4 статті 1, підпункту «є» пункту 1
частини першої статті 21, частини
третьої статті 28 та частини третьої
статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якими обов»язок
відшкодування моральної шкоди було
покладено на Фонд соціального
страхування.

Законом України від 23.02.2007 року «Про
внесення змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», що набрав чинності з
30.03.2007 року, виключено частину третю
статті 34, яка передбачала право
потерпілого на відшкодування
моральної шкоди.

Таким чином, з 01.01.2006 року застраховані
громадяни, які потерпіли на
виробництві від професійного
захворювання, позбавлені права на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду соціального страхування.

Конституційний Суд України у своєму
рішенні від 08.10.2008 року вказані вище
зміни визнав конституційними з огляду
на те, що право цих громадян на
відшкодування моральної шкоди не
порушено, оскільки статтею 1167
Цивільного кодексу (далі-ЦК) України та
статтею 237-1 Кодексу законів про працю
(далі-КЗпП) України їм надано право
відшкодовувати моральну шкоду за
рахунок власника або уповноваженого
ним органу (роботодавця).

З огляду на викладене та враховуючи
факт встановлення позивачеві вперше
стійкої втрати працездатності 02.03.2007
року, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що відшкодування йому моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я
внаслідок професійного захворювання,
підлягає компенсації за рахунок
роботодавців ДП «Львіввугілля» та ПАТ
«Укрзахідвуглебуд» на підставі норм
ст.ст.23, 1167 ЦК України та ст.ст.153, 237-1
КЗпП України.

Правильним є також висновок суду про
непропущення позивачем строку
позовної давності, оскільки
відшкодування моральної шкоди позивач
пов»язує з отриманням ушкодження
здоров»я (п.3 ч.1 ст.268 ЦК).

Згідно з роз'ясненнями постанови
Пленуму Верховного Суду України №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику по
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» із змінами,
внесеними Постановою від 25.05.2001 року №5,
моральна шкода може полягати, зокрема,
у моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
способу життя, при настанні інших
негативних наслідків .

Рішенням Конституційного Суду від 27
січня 2004 року регламентовано, що
громадяни, яким встановлена постійна
втрата професійної працездатності
мають право на стягнення на їх користь
моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1
цього ж рішення, ушкодження здоров'я,
заподіяне потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
професійної працездатності,
заподіюють йому моральні та фізичні
страждання. У випадку каліцтва
потерпілий втрачає працездатність і
переносить значно більшу моральну
шкоду, чим працівник, що не втрачає
професійної працездатності

Таким чином, з урахуванням
конституційної значимості здоров'я як
невідчужуваного і непорушного блага,
що належить людині від її народження й
охороняється державою, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
заявлена вимога є обґрунтованою і факт
спричинення моральної шкоди
позивачеві ушкодженням здоров"я на
виробництві доведеним.

Колегія суддів погоджується з
визначеним судом розміром
відшкодування моральної шкоди,
оскільки він відповідає засадам
розумності та справедливості за
встановлених обставин у справі з
урахуванням тривалості роботи в
шкідливих умовах, встановленого
позивачеві ступеня стійкої втрати
працездатності, інвалідності,
характеру отриманого ушкодження
здоров"я та наслідків від такого
ушкодження для позивача.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив характер спірних
правовідносин, дав належну оцінку
доказам, які є в матеріалах справи,
встановив фактичні обставини справи,
правильно застосував матеріальний
закон, під час розгляду справи не
допустив порушень процесуального
закону, доводи апеляційної скарги є
необґрунтованими, а тому апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1
п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х
в а л и л а:

апеляційну скаргу державного
підприємства «Львіввугілля»
відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 05 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили ухвалою апеляційного
суду.

Головуючий:
________________ Бойко С.М.

Судді:
________________ Штефаніца Ю.Г.

________________ Береза В.І.