Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р. Іллічівський
районний суд м. Маріуполя Донецької
області під головуванням судді
Пустовойт Т. В., при секретарі Сакалош
О.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів за
договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2013 року позивачка звернулася
до суду з зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 15.07.2009 року між нею
та ОСОБА_2 було укладено в письмовій
формі договір позики, згідно якого
позивачка надала в борг суму в розмірі
3937,50грн., строком до 15.01.2011 року. У
встановлений договором строк та по
теперішній час борг відповідачка не
повернула, на прохання повернути кошти
добровільно не реагує. В зв'язку з
вищевикладеним позивачка була
вимушена звернутись до суду та просила
стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі
3937,50грн., інфляційні витрати в розмірі
42,95грн., 3% річних в розмірі 277,02грн.,
судовий збір в розмірі 230,00грн. та
витрати на правову допомогу в розмірі
600,00грн.

Позивачка в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі, просила їх задовольнити та
пояснила, що між нею та відповідачкою
внаслідок оформленого договору
кредиту для відповідачки на її ім'я,
15.07.2009 року було укладено договір
безпроцентного займу на суму 3937,50грн.,
13.01.2010 року відповідачка в її
присутності сплатила в повному обсязі
основний борг за кредитом та відсотки,
однак залишились нараховані штрафні
санкції.

Відповідачка в судовому засіданні
позовні вимоги не визнала, просила в їх
задоволенні відмовити та пояснила, що
13.01.2010 року нею погашено суму боргу в
повному обсязі, підтвердження чого
мається у позивачки.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
надані докази у справі, приходить до
висновку, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменті передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст.1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 цього
кодексу.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості і кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому
засіданні зазначила, що сума боргу за
договором позики нею повністю сплачена
в присутності ОСОБА_1 ще 13.01.2010 року,
вказаний факт позивачка повністю
підтвердила, вказала, що борг в розмірі
3937,50грн. відповідачкою дійсно
сплачений 13.01.2010 року.

У відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України,
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто обов'язок відповідача сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення та 3-х процентів річних
від простроченої суми, виникає лише у
випадку прострочення виконання
основного грошового зобов'язання.

В даному випадку, встановлено, що сума
позики за договором від 15.07.2009 року
відповідачкою сплачена ще до спливу
кінцевого терміну дії договору, таким
чином, не йде мови про прострочення
виконання нею грошового зобов'язання, а
таким чином і сплати індексу інфляції
та 3-х відсотків річних від
простроченої суми.

Отже, встановивши в судовому засіданні
обставини і дослідивши докази, суд
відмовляє в задоволені позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за договором позики.

Керуючись ст.ст.10, 60, 130, 209 ЦПК України,
ст.ст.625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів
за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана в апеляційній суд
Донецької області через Іллічівський
районний суд м.Маріуполя протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

З повним текстом рішення можливо буде
ознайомитися після 02.05.2014 року.

Суддя:
Т. В. Пустовойт