Справа №591/6060/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Грищенко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/676/14 Суддя-доповідач -
Шевченко В. А. Категорія - 5
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Шевченка В. А.,

суддів - Кононенко О. Ю., Семеній Л. І.,

при секретарі судового засідання-
Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та скаргою ОСОБА_5

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 25 лютого 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,
треті особи: Відділ державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно реєстраційної служби Сумського
міського управління юстиції, Перша
Сумська державна нотаріальна контора,
про визнання права власності на
квартиру в порядку спадкування,
вселення та визначення порядку
користування жилим приміщенням

і за зустрічним позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5, третя особа - Перша Сумська
державна нотаріальна контора, про
усунення від права на спадкування,

в с т а н о в
и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду із зазначеним вище позовом, який у
подальшому доповнила і уточнила,
вказуючи на те, що по АДРЕСА_1
знаходиться квартира НОМЕР_1, яка
належала на праві спільної сумісної
власності її діду ОСОБА_6, бабі ОСОБА_7
та їхньому сину ОСОБА_8

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 діда вона
шляхом фактичного вступу у володіння
спадковим майном успадкувала 1/9
частину квартири, оскільки її батька
ОСОБА_9 - сина спадкодавця, на той час
вже не було в живих.

У серпні 2008 року померла баба,
внаслідок чого відкрилася спадщина на
4/9 частини квартири, з яких їй має
належати 2/9 частини.

У ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_8 - батько
відповідача, якому належала 1/3 частина
квартири, як співвласнику, і який теж
успадкував відповідні частки квартири
після смерті своїх батьків.

Посилаючись на вказані обставини,
виникнення спору з приводу
використання спірного майна та на
відсутність у неї з малолітнім сином
іншого житла, позивачка просила
визначити за ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
частки у праві спільної сумісної
власності на квартиру по 1/3 частині за
кожним; визнати за нею після смерті
діда та баби право на спадщину
відповідно на 1/9 та 2/9 частини квартири,
а всього на 1/3 частину цього майна;
вселити її з сином ОСОБА_10 в квартиру і
визначити порядок користування нею,
виділивши їй кімнату № 12 площею 17, 8 кв.
м., а відповідачу дві інші кімнати № 6
площею 15 кв. м. та № 9 площею 15, 2 кв. м.,
залишивши кухню № 5 площею 7, 9 кв. м.,
коридор № 1 площею 32, 05 кв.м., ванну
кімнату № 4 площею 3, 1 кв. м., санвузол № 3
площею 1, 5 кв. м. та кладовку № 2 площею 1,
2 кв. м. у їхньому спільному
користуванні.

У зустрічному позові ОСОБА_3 просив
усунути ОСОБА_5 від права на
спадкування, мотивуючи свої вимоги тим,
що вона умисно ухилялася від догляду за
спадкодавцями, фінансово не допомогала
їм і не була присутня на їх похованні.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 25 лютого 2014 року позов ОСОБА_5
задоволено частково, а в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Постановлено:

визначити частки в спільній сумісній
власності - квартирі АДРЕСА_1, по 1/3
частині за кожним із співвласників:
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8;

встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_5 після смерті її діда ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_4, та визнати за
нею право на спадщину 1/9 частки в
квартирі АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_5
право на спадщину за законом в розмірі
2/9 часток в квартирі АДРЕСА_1 після
смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5,
а всього право на спадщину на 1/3 частину
цієї квартири;

вселити ОСОБА_5 разом з малолітнім
сином ОСОБА_10 в квартиру АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду в частині задоволення вимог
ОСОБА_5 та відмови в його позові
скасувати та ухвалити нове про
відхилення первісного позову і
задоволення зустрічного.

ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі
вказує, що суд безпідставно відхилив її
вимоги щодо встановлення порядку
користування квартирою, тому просить в
цій частині рішення скасувати і
ухвалити нове про їх задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги підлягають частковому
задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
трикімнатна квартира АДРЕСА_1 належала
на праві спільної сумісної власності
подружжю ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та їхньому
сину ОСОБА_8 (а. с. 6, 7, 12, 93-94).

Іншим сином подружжя ОСОБА_8 і батьком
позивачки за первісним позовом був
ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а. с. 8, 15,
124).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, а ОСОБА_7 -
ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 9, 10).

Батько відповідача за первісним
позовом ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 (а. с.
11, 42).

Встановлюючи факт прийняття ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадщини після смерті її
діда ОСОБА_6, і визнаючи за нею право на
спадщину на 1/9 частину спірної
квартири, суд помилково керувався
нормами ЦК України, який набрав
чинності з 01 січня 2004 року, зокрема
статтями 1266, 1268 цього Кодексу, які на
дані правовідносини не
розповсюджуються.

Оскільки часом відкриття спадщини є
день смерті особи, суд мав вирішувати
дане питання за нормами ЦК УРСР,
частиною 2 ст. 529 якого передбачалося, що
онуки і правнуки спадкодавця є
спадкоємцями за законом, якщо на час
відкриття спадщини немає в живих того з
їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони
успадковують порівну в тій частині, яка
належала б при спадкоємстві за законом
їх померлому родителю.

Частнами 1 і 2 ст. 549 ЦК УРСР визнавалося,
що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом 6 місяців з дня
відкриття спадщини.

Сама ОСОБА_5 в ході розгляду справи
визнала, що на день смерті її діда вона
з ним не проживала.

Її доводи про те, що вона прийняла
спадщину шляхом вступу у володіння
державними нагородами діда,
фотоальбомом та пледом не можна
визнати доведеними.

Пояснення свідка ОСОБА_11 з приводу
передачі ОСОБА_7 цих речей ОСОБА_5 є
неконкретними. Крім того, ця особа,
будучи хрещеною матір'ю позивачки за
первісним позовом, є зацікавленою в
результатах розгляду справи на користь
останньої.

Крім того, ОСОБА_5 в судових засіданнях,
посилалася на те, що її баба передала їй
чотири державні нагороди ОСОБА_6, однак
указати їх назви вона не змогла і
визнала відсутність у неї будь-яких
документів на них.

На огляд апеляційному суду її
представник надав лише три нагороди
без документів, тоді як представник
ОСОБА_3 представив для огляду всі
нагороди ОСОБА_6 з документами, в тому
числі й такі, які надав представник
ОСОБА_5

Поряд із цим однією з обставин, яка має
істотне значення для вірного вирішення
спору, є те, що ОСОБА_7, як дружина
спадкодавця ОСОБА_6, та його син ОСОБА_8
тривалий час проживали з ним як до його
смерті, так і після.

У зв'язку з цим предмети звичайної
домашньої обстановки та вжитку,
зокрема й такі як фотоальбом та плед,
згідно зі статтею 533 ЦК УРСР, яка діяла
на час виникнення спірних
правовідносин, перейшли до спадкоємців
за законом, які не менше одного року до
відкриття спадщини проживали спільно з
спадкодавцем, незалежно від їх черги і
спадкової частки.

Подальше ж розпорядження такими
особами спадковим майном, передача
його іншим особам, як прийняття
останніми спадщини розцінюватися не
може.

Звідси рішення суду в частині
встановлення факту прийняття ОСОБА_5
спадщини після смерті її діда і
визнання за нею права на спадщину на 1/9
частину квартири не можна визнати
обгрунтованим.

У частині визначення у праві спільної
сумісної власності на квартиру по 1/3
частині за кожним з її бувших
співвласників рішення також є
незаконним.

З огляду на те, що ОСОБА_6, ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 є померлими особами, суд не
вправі був ухвалювати відносно них
рішення, так як у позовному провадженні
воно має стосуватися лише сторін чи їх
правонаступників або у визначених
законом випадках інших осіб, які беруть
участь у справі.

Заявивши таку вимогу, ОСОБА_5 обрала
неналежний спосіб судового захисту. У
даному випадку питання про розмір
часток померлих осіб у праві спільної
сумісної власності на майно при
вирішенні спору між їхніми
спадкоємцями має бути не предметом
позову, а однією з обставин, що має
значення для справи, і яка підлягає
доказуванню поряд з іншими фактами.

Тому оскаржене рішення суду в
зазначених частинах на підставі п. 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
ОСОБА_5 у задоволенні позовних вимог
про встановлення факту прийняття
спадщини після смерті ОСОБА_6, визнання
за нею права на спадщину 1/9 частину
квартири і про визначення у праві
спільної сумісної власності на
квартиру по 1/3 частині за ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_8

У той же час, з'ясовуючи дійсні
обставини справи, колегія приходить до
висновку, що після смерті ОСОБА_6, як
одного з трьох учасників спільної
сумісної власності на квартиру,
відкрилася спадщина на 1/3 її частину,
оскільки їхні частки за законом мають
визначатися рівними.

Отже вказану частку ОСОБА_6 згідно з п. 1
ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР успадкували порівну -
по 1/6 частині спадкового майна, його
спадкоємці першої черги: дружина
ОСОБА_7 та син ОСОБА_8, які продовжували
проживати у спірній квартирі (а. с. 14).

Таким чином, ОСОБА_7 на день її смерті
належала 1/2 частина квартири, яку в свою
чергу успадкувала відповідно до ч. 1 ст.
1266, ч. 1 ст. 1269 ЦК України її онука ОСОБА_5
за правом представлення шляхом подання
заяви до нотаріальної контори (а. с. 149),
а також син померлої ОСОБА_8, який
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК).

Зважаючи на те, що незалежно від часу
прийняття спадщини вона належить
спадкоємцеві з часу відкриття спадщини
(ч. 5 ст. 1268 ЦК), у ОСОБА_5 виникло право на
спадщину на 1/4 частину спадкової
квартири.

Внаслідок смерті ОСОБА_8 належні йому 3/4
частки у праві власності на квартиру
успадкував його син - відповідач за
первісним позовом ОСОБА_3, подавши
відповідну заяву до нотаріальної
контори (а. с. 156).

З урахуванням наведеного рішення суду
в частині визнання за ОСОБА_5 права на
спадщину за законом в розмірі 2/9 часток
у квартирі після смерті ОСОБА_7, а
всього - на 1/3 частину квартири,
стосовно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК слід
змінити, визнавши за нею після смерті
її баби право на спадщину за законом на
1/4 частину спірного майна.

У частині вирішення спору про вселення
ОСОБА_5 у квартиру рішення суду по суті
є правильним, так як відповідно до ч. 4
ст. 9, ст. ст. 150, 155 ЖК України власника (у
даному випадку - співвласника) не може
бути позбавлено права користування
квартирою, крім випадків, установлених
законом. У цій частині рішення суду
відповідає також приписам ч. 1 ст. 383 ЦК,
згідно з якими власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб і не має права
використовувати його для промислового
виробництва.

Водночас, ухвалюючи рішення про
вселення в квартиру разом з ОСОБА_5 її
неповнолітнього сина ОСОБА_10, суд не
врахував, що він як самостійна особа,
яка ще не здатна особисто здійснювати
цивільні процесуальні права та
виконувати свої обов'язки в суді,
участі у справі не брав, оскільки позов
від його імені у встановленому законом
порядку взагалі не заявлявся.

Тому в частині його вселення в квартиру
рішення необхідно скасувати без
ухвалення нового рішення.

Не може погодитися колегія і з відмовою
ОСОБА_5 у визначенні порядку
користування квартирою, так як в цій
частині рішення суперечить обставинам
справи і нормам ст. ст. 355, 356, 358 ЦК
України відносно права кожного із
співвласників на надання йому у
володіння та користування тієї частини
спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності.

Виходячи з того, що житлова площа
спірної квартири становить 48 кв. м.,
якою на законних підставах
користується лише відповідач (а. с. 291) ,
позивачці з метою мінімізації
конфліктних ситуацій доцільно
виділити на часткове задоволення даної
позовної вимоги кімнату площею 15 кв. м. ,
а відповідачеві - дві інші жилі кімнати
площею 15, 2 кв. м. та 17, 8 кв. м. із
залишенням допоміжних приміщень
квартири у їхньому спільному
користуванні.

При цьому перевищення виділеної їй
житлової площі порівняно з її часткою у
праві власності на квартиру буде
незначним.

Перевіривши рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3
колегія визнає, що суд ухвалив його з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 528 ЦК УРСР не мали
права стати спадкоємцями за законом
батьки і повнолітні діти, що злісно
ухилялися від виконання покладених на
них в силу закону обов'язків по
утриманню спадкодавця, якщо ці
обставини підтверджені в судовому
порядку.

Абзацом 2 ч. 3 та частиною 5 ст. 1224 ЦК
України передбачено, що не мають права
на спадкування за законом батьки
(усиновлювачі) та повнолітні діти
(усиновлені), а також інші особи, які
ухилялися від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця, якщо ця
обставина встановлена судом.

За рішенням суду особа може бути
усунена від права на спадкування за
законом, якщо буде встановлено, що вона
ухилялася від надання допомоги
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 7 від 30 травня 2008 року
«Про судову практику у справах про
спадкування» передбачено, зокрема, що
факт ухилення особи від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом за заявою
заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади). При цьому слід враховувати
поведінку особи, розуміння нею свого
обов'язку щодо надання допомоги, її
необхідність для існування
спадкодавця, наявність можливості для
цього та свідомого невиконання такою
особою встановленого законом
обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 266 СК України повнолітні
внуки, правнуки зобов'язані утримувати
непрацездатних бабу, діда, прабабу,
прадіда, які потребують матеріальної
допомоги і якщо у них немає чоловіка,
дружини, повнолітніх дочки, сина або ці
особи з поважних причин не можуть
надавати їм належного утримання, за
умови, що повнолітні внуки, правнуки
можуть надавати матеріальну допомогу.

На порушення ж ст. 60 ЦПК України позивач
за зустрічним позовом не надав
належних засобів доказування щодо
наявності передбачених зазначеними
вище нормами права підстав для
усунення ОСОБА_5 від спадкування після
смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Тому його
доводи суд обґрунтовано відхилив,
навівши в рішенні з цього приводу
відповідні мотиви.

Навпаки, він сам визнав, що
зазначеним вище особам надавали
належну допомогу їх син ОСОБА_8 та його
друга дружина ОСОБА_12, що також
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_13 і ОСОБА_14

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_5 необхідно стягнути 342
грн. 11 коп. на компенсацію сплаченого
судового збору та на користь держави 925
грн. 53 коп. недоплаченого судового
збору за розгляд справи в суді першої
інстанції.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 слід
стягнути 121 грн. 80 коп. на компенсацію
сплаченого судового збору за подання
апеляційної скарги та на користь
держави 570 грн. 37 коп. недоплаченого
судового збору за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції, а також з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_3 294 грн. 84 коп. на
компенсацію судового збору за подання
апеляційної скарги.

Витрати, понесені ОСОБА_5 на оплату
експертної оцінки спірної квартири в
сумі 600 грн., розподілу як судові
витрати не підлягають, так як виходячи
з положень ч. 3 ст. 79 ЦПК, вони не
пов'язані з вчиненням саме
процесуальних дій, необхідних для
розгляду справи, чи з проведенням
судових експертиз.

Тому, керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 308, п 4
ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України,
колегія

в и р і ш
и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 25 лютого 2014 року в даній справі
в частині визначення часток у праві
спільної сумісної власності на
квартиру АДРЕСА_1 по 1/3 частині за
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також у
частині встановлення факту прийняття
ОСОБА_5 спадщини після смерті діда
ОСОБА_6 і визнання за нею права на
спадщину на 1/9 частину в квартирі
АДРЕСА_1 скасувати і у задоволенні цих
вимог ОСОБА_5 відмовити.

У частині вселення малолітнього
ОСОБА_10 у вказану квартиру зазначене
вище рішення суду скасувати.

У частині визнання за ОСОБА_5 права на
спадщину за законом у розмірі 2/9 часток
у квартирі АДРЕСА_1 після смерті її баби
ОСОБА_7, а всього права на спадщину на 1/3
частину цієї квартири рішення суду
змінити, визнавши за ОСОБА_5 після
смерті ОСОБА_7 право на спадщину на 1/4
частину вказаної квартири.

У частині відмови ОСОБА_5 у
встановленні порядку користування
квартирою рішення суду першої
інстанції скасувати і ухвалити нове
про часткове задоволення цієї позовної
вимоги.

Виділити ОСОБА_5 у користування в
квартирі АДРЕСА_1 жилу кімнату № 6
площею 15 кв. м., а ОСОБА_3 - жилі кімнати №
9 площею 15, 2 кв. м. та № 12 площею 17, 8 кв. м.,
залишивши всі допоміжні приміщення
цієї квартири у спільному користуванні
сторін.

У частині вирішення інших позовних
вимог сторін рішення суду залишити без
змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 342
грн. 11 коп. на компенсацію сплаченого
судового збору та на користь держави 925
грн. 53 коп. недоплаченого судового
збору за розгляд справи в суді першої
інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 121
грн. 80 коп. на компенсацію сплаченого
судового збору за подання апеляційної
скарги та на користь держави 570 грн. 37
коп. недоплаченого судового збору за
розгляд справи в суді апеляційної
інстанції.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 294
грн. 84 коп. на компенсацію судового
збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і з цього дня
на нього може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -