№2-0/756/7/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року
Оболонський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого судді -
Шевчука А.В.,

народних засідателів:
Волинець Н.А.,

Ліскович І.М.,

при секретарі -
Субіну М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
заявою ОСОБА_2, заінтересована особа -
Оболонська районна в м. Києві державна
адміністрація як орган опіки та
піклування, Пуща-Водицький
психоневрологічний інтернат про
обмеження дієздатності ОСОБА_3
попередньо визнаного судом
недієздатним,

в с т а н
о в и в:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 як опікун
визнаного недієздатним 06.04.2006 року
ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про
зміну статусу останнього з
недієздатного на обмежено дієздатного.

В обґрунтування заяви вказував, що
після визнання рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 06.04.2006 року
ОСОБА_3 недієздатним останній проживає
та зареєстрований у Пуща-Водицькому
психоневрологічному інтернаті.
Починаючи з 24.04.2008 року лікування
ОСОБА_3 психотропними засобами не
проводилось. На даний час у останнього
відмічаються значні покращення у
психологічному стані та можливості в
обмеженій мірі розуміти свої вчинки і
керувати ними.

У зв»язку із цим, ОСОБА_2 просив
скасувати рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 06.04.2006 року,
обмежити цивільну дієздатність ОСОБА_3
та призначити заявника його
піклувальником.

В судовому засіданні заявник та його
представник вимоги заяви підтримали.

Представник Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації як орган
опіки та піклування, а також
представник Пуща-Водицького
психоневрологічного інтернату
підтримали заяву.

Суд, заслухавши заявника та його
представника, представників
зацікавлених осіб перевіривши
матеріали справи встановив наступне.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано
недієздатним за рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 06.04.2006 року у
цивільній справі №2-0-97.

З матеріалів цивільної справи №2-0-97
вбачається, що питання визнання
недієздатним ОСОБА_3 перед судом
ініційовано Пуща-Водицьким
психоневрологічним інтернатом м. Києва
у січні 2006 року оскільки за станом
здоров»я останній не здатний
усвідомлювати значення своїх дій і
неспроможний керувати ними та потребує
постійного стороннього догляду, а
психічний розлад його здоров»я є
хронічним і стійким.

Факт наявності у ОСОБА_3 захворювання
психіки підтверджується довідкою МСЕК
про наявність хронічного захворювання
і визнання його інвалідом ІІ групи
безстроково та його історією хвороби.

Зі змісту ст. 36 ЦК України вбачається,
що хронічний, стійкий психічний розлад
є підставою для визнання фізичної
особи недієздатною, якщо вона
внаслідок цього нездатна
усвідомлювати значення своїх дій та
(або) керувати ними.

З Акту судово-психіатричної експертизи
№459 ОСОБА_3 від 07.03.2006 року проведеної
Київським міським центром
судово-психіатричної експертизи у
справі №2-0-97 вбачається, що ОСОБА_3
психічно хворий з 1985 року, неодноразово
лікувався в психіатричних стаціонарах
з загостренням
галюцінаторно-параноїдної
симптоматики. Хворий є інвалідом ІІ
групи по психічному захворюванню
безстроково. Діагноз: «Шизофренія,
параноїдна форма,
безперервно-прогредієнтне протікання,
виражений апатикодисоціативний
дефект/ МКБ-10:F 20.0/». В цьому ж висновку
зазначено, що станом на 02.03.2006 року
ОСОБА_3 має задовільний стан,
контактний, орієнтований повністю,
мислення диссоціроване, активне,
схильний до резонерства, в трудові
процеси не включається, їздить у місто
де в переходах грає на гітарі і співає,
настрій знижений. При цьому, ОСОБА_3 не
може усвідомлювати значення своїх дій
і керувати ними. Потребує встановлення
над ним опіки.

У 2013 році за рішенням Оболонського
районного суду м. Києва від 13.02.2013 року
ОСОБА_2 призначено опікуном над
недієздатним ОСОБА_3

Підставою для звернення до суду із
заявою про зміну статусу ОСОБА_3 з
недієздатного на обмежено дієздатного
ОСОБА_2 зазначає покращення у
психічному стані ОСОБА_3, його
можливість в обмеженій мірі розуміти
свої вчинки та керувати ними.

Згідно Акту амбулаторної комісійної
судово-психіатричної експертизи №992
від 05.12.2013 року проведеної Київським
міським центром судово-психіатричної
експертизи ОСОБА_3 за станом свого
здоров»я не потребує встановлення над
ним опіки, а потребує встановлення
піклування. При цьому, згідно вказаного
висновку ОСОБА_3 страждає психічною
хворобою у вигляді Резидуальної
шизофренії з незначно вираженим
дисоціативним дефектом на тлі
органічного ураження головного мозку
резидуального ґенезу з
психоорганічним синдромом (F20.5, F07.9
згідно МКХ-10), виявляє наявність таких
психічних порушень, які за ступенем
своєї вираженості істотно впливають на
його здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними. ОСОБА_3
виявляє наявність таких психічних
порушень, які за ступенем своєї
вираженості істотно впливають на його
здатність усвідомлювати значення
своїх дій та керувати ними, обмежуючи
цю здатність.

Аналіз зазначених Актів
судово-психіатричних експертиз ОСОБА_3
від 07.03.2006 року №459 у справі №2-0-97 та від
05.12.2013 року №992 у даній справі
проведених Київським міським центром
судово-психіатричної експертизи
свідчить про наявність у ОСОБА_3
хронічної психічної хвороби та ІІ
групи інвалідності по психічному
захворюванню встановленої
безстроково.

Відповідно до Закону України «Про
психіатричну допомогу», психічні
розлади класифікуються із дотриманням
вимог чинної в Україні Міжнародної
статистичної класифікації хвороб,
травм і причин смерті (МКХ -10).

Кожен із зазначених висновків
судово-психіатричних експертиз у
дослідницькій частині містить
відомості про аналогічний діагноз
ОСОБА_3 та посилання на аналогічну
класифікацію психічного розладу, при
цьому не дивлячись на підтвердження
виявів психічних порушень, які за
ступенем своєї вираженості істотно
впливають на здатність останнього
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними, містять протилежні
висновки щодо необхідності
встановлення опіки.

Суд не бере до уваги посилання
представника заявника в обґрунтування
заяви на те, що свідченням покращення
стану здоров»я ОСОБА_3 і можливості
усвідомлювати значення своїх дій є
його поїздки в місто і орієнтація в
обстановці з огляду на те, що кожен з
досліджуваних Актів Київського
міського центру судово-психіатричної
експертизи із суперечливими
висновками містить відомості про те, що
стан ОСОБА_3 задовільний, він правильно
орієнтований в обстановці, доступний
формальному контакту, здійснює поїздки
в місто.

Ст.ст. 38, 42 ЦК України, пов»язує
можливість поновлення цивільної
дієздатності із видужанням або значним
поліпшенням психічного стану такої
особи та поновленням її здатності
усвідомлювати значення своїх дій та
керування ними.

Таким чином, за відсутності доказів
видужання ОСОБА_3, поновлення його
здатності усвідомлювати значення
своїх дій та керування ними, з огляду на
наявність безстрокової інвалідності
та стійких, хронічних розладів по
психічному захворюванню,
суперечливість висновків
судово-психіатричних експертиз щодо
потреби в опіці, суд вважає вимоги
ОСОБА_2 про зміну статусу ОСОБА_3 з
недієздатного на обмежено дієздатного
передчасними.

У зв'язку із вищевикладеним та
керуючись ст.ст. 36,38, 42 ЦК України,
Законом України «Про психіатричну
допомогу», ст.ст. 10,57-60, 209, 212-218, 240, 241 ЦПК
України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_2,
заінтересована особа - Оболонська
районна в м. Києві державна
адміністрація як орган опіки та
піклування, Пуща-Водицький
психоневрологічний інтернат про
обмеження дієздатності ОСОБА_3
попередньо визнаного судом
недієздатним - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду міста Києва через Оболонський
районний суд міста Києва шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення суду апеляційної
скарги.

Рішення суду набирає
законної сили після закінчення строку
для подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя
А.В.
Шевчук

Народні засідателі
Н.А. Волинець

І.М. Ліскович