У Х В А Л А

Іменем України

14 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
13 грудня 2013 року по справі за позовом
ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням частково
задоволено вищевказаний позов:
стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2
заборгованість за договором кредиту в
розмірі 52907 грн. та судові витрати.

ОСОБА_1 оскаржила це рішення в
апеляційному порядку, порушила
питання про його скасування та
ухвалення нового рішення про відмову в
задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник
позивача вважав, що підстав для
задоволення скарги немає.

Інші особи в судове засідання не
явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином, про
причини неявки неповідомили, а тому суд
розглянув справу у їх відсутності
відповідно до ч. 2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
згідно п.4 укладеного між сторонами
договору поруки у випадку невиконання
боржником своїх зобов'язань за
кредитним договором , боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники;
також суд прийшов до висновку про
зменшення суми нарахованої банком
пені, оскільки ОСОБА_1 ніде на працює та
має на утримані двох неповнолітніх
дітей.

З таким висновком суду першої
інстанції можна погодитись на підставі
наступного.

Доводи апеляційної скарги
зводяться до того, що банком пропущено
строк позовної давності, оскільки
термін дії кредитного договору був
встановлений до 26.04.2010 року, а позивач
звернувся до суду 03.10.2013 року.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_1 не виконала взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором та
допустила заборгованість, яка станом
на 03.09.2013 року складала 9716, 75 дол. США, з
яких: 3503, 16 дол. США - заборгованість за
кредитом, 2858,85 дол. США - заборгованість
по відсотках, 134, 51дол. США -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 3220, 23 дол.США -
пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань.

Також, в забезпечення виконання
вищевказаного кредитного договору між
банком та ОСОБА_2 було укладено договір
поруки №МКМОАА00000058, згідно якого у
випадку невиконання ОСОБА_1 своїх
зобов'язань за кредитним договором,
боржник та поручитель відповідають
перед банком як солідарні боржники.

Довід апелянта про те, що банком
пропущено строк позовної давності не
може бути прийнятим до уваги на
підставі наступного.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення рішення. Про це
зазначено і у постанові Пленуму ВССУ з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №7 від 7 лютого 2014 р. «Про внесення
змін і доповнень до постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
в якій п.31 викладено в такій редакції:
при застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не
передбачає заборони пред'явлення
окремих вимог у зв'язку з пропущенням
строку позовної давності, при
вирішенні таких спорів, суди повинні
враховувати положення ЦК про позовну
давність».

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутністю таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором не встановлено додаткову
відповідальність поручителя.

На підставі вищевказаного,
колегія суддів приходить до висновку,
що з відповідачів підлягає стягненню
солідарно сума заборгованості на
користь позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів
констатує, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, правильно застосував
матеріальний закон, дотримався
процедури розгляду справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308,314 ЦПК України,
судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 13 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів з дня проголошення
шляхом подачі скарги безпосередньо до
цього суду.

Головуючий:

Судді :