Справа № 130/3130/13-ц Провадження №
22-ц/772/906/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Порощук П. П.Категорія:
57Доповідач: Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2014 р. м. Вінниця Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області у складі:

головуючого:
Медвецького С.К.,

суддів:
Оніщука В.В., Панасюка О.С.,

при
секретарі Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Жмеринського міськрайоного
суду Вінницької області від 03 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 в
інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист
права на повагу до гідності та честі,
права на недоторканість ділової
репутації, спростування неправдивої
інформації та стягнення моральної
шкоди, -

встановила:

У жовтні 2013 року представник позивача
ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним
позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що
не відповідають дійсності, та є такими,
що принижують честь і гідність ОСОБА_3
відомості викладені відповідачем у
заяві та скарзі, адресованих на ім'я:

- Генерального прокурора України від 30
січня 2013 року: «…Про вчиненням ОСОБА_3,
як працівником органів прокуратури,
неправомірних дій, які пов'язані з
вимаганням у ОСОБА_4 особистих коштів в
сумі 87 500 грн.…»;

- Генерального прокурора України від 07
квітня 2013 року, яка була скерована в
прокуратуру Одеської області, а потім
прокурору Київського району м. Одеси:
«…Про притягнення працівників органів
прокуратури Вінницької та Одеської
областей до відповідальності за
ігнорування вимог законодавства
стосовно направлення ОСОБА_4
інформації про результати розгляду
його звернення, оскільки він не
отримував відповідей про їх розгляд…».

На думку позивача, висловлювання
викладені в заяві та скарзі є
систематичним, цілеспрямованим
поширенням у відкритому листуванні з
посадовими особами органів
прокуратури України неправдивих
відомостей, які порушують право ОСОБА_3
на повагу до гідності та честі, право на
недоторканість ділової репутації і
мають мету скомпроментувати його як
особистість, посадову особу органів
прокуратури.

Посилаючись на те, що зазначені
висловлювання порушують право ОСОБА_3
на повагу до честі та гідності,
створили необ'єктивну оцінку його
діянь як громадянина і посадової особи
органів прокуратури України з боку
пересічних громадян та працівників
прокуратури, представник позивача
ОСОБА_2 просила визнати такими, що не
відповідають дійсності, порушують
право ОСОБА_3 на повагу до честі та
гідності, недоторканість ділової
репутації відомості, які викладені
відповідачем у заяві від 30 січня 2013
року надісланій на ім'я Генерального
прокурора України; визнати такими, що
не відповідають дійсності, порушують
право ОСОБА_3 на повагу до честі та
гідності, недоторканість ділової
репутації відомості, які викладені
ОСОБА_4 у скарзі від 07 квітня 2013 року на
ім'я Генерального прокурора України;
зобов'язати ОСОБА_4 протягом місяця з
дня набрання чинності рішення
спростувати відомості, шляхом
надіслання відповідних листів на ім'я
Генерального прокурора України,
прокуратури Одеської області,
прокуратури Вінницької області,
прокуратури Київського району м. Одеси;
зобов'язати ОСОБА_4 погодити текст
спростування та принести ОСОБА_3
вибачення; стягнути на користь ОСОБА_3 20
000 грн. моральної шкоди та судові
витрати по справі.

Рішенням Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 03 лютого 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_2 просить рішення суду
скасувати і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 підтримала апеляційну
скаргу та просила її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 надіслав
заперечення, в яких просить відхилити
апеляційну скаргу.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає, що
вона не підлягає задоволенню з таких
міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову,
суд першої інстанції виходив із того,
що направлення відповідачем заяв та
скарг на ім'я Генерального прокурора
України, територіальних прокуратур не
є розповсюдженням інформації.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Установлено, що 30 січня 2013 року ОСОБА_4
звернувся до Генерального прокурора
України з заявою про вчиненням
позивачем, як працівником органів
прокуратури, неправомірних дій, які
пов'язані з вимаганням у нього
особистих коштів в сумі 87 500 грн.

07 квітня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
Генерального прокурора України зі
скаргою про притягнення працівників
органів прокуратури Вінницької та
Одеської областей до відповідальності
за ігнорування вимог законодавства
стосовно направлення йому інформації
про результати розгляду його
звернення.

Висловлювання, які є предметом позову,
на думку позивача, порушують його право
на повагу до честі та гідності,
оскільки фактично створили
необ'єктивну оцінку його діянь як
громадянина та посадової особи органів
прокуратури України з боку як
пересічних громадян, так і працівників
органів прокуратури, які звинувачують
його у порушенні моральних, етичних та
правових норм.

Негативна інформація, яка викладена
відповідачем в листах, викликала
резонанс серед працівників
прокуратури як Вінницької та Одеської
області, а також Генеральної
прокуратури України.

Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України
кожному гарантується судовий захист
права спростувати недостовірну
інформацію про себе та членів своєї
сім'ї, а також право на відшкодування
моральної шкоди, завданої, зокрема,
поширенням такої недостовірної
інформації.

Відповідно до частин 1, 2 статті 34
Конституції України кожному
гарантується право на свободу думки і
слова, на вільне вираження своїх
поглядів і переконань. Кожен має право
вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір.

Статтею 201 ЦК України визначено, що
особистими немайновими благами, які
охороняються цивільним
законодавством, є: здоров'я, життя,
честь, гідність і ділова репутація; ім'я
(найменування); авторство; свобода
літературної, художньої, наукової і
технічної творчості, а також інші
блага, які охороняються цивільним
законодавством. Відповідно до
Конституції України (254к/96-ВР) життя і
здоров'я людини, її честь і гідність,
недоторканість і безпека визнаються
найвищою соціальною цінністю.

За змістом частини 4 статті 277 ЦК
України спростування недостовірної
інформації здійснюється особою, яка
поширила інформацію.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен
має право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканими. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Статтею 299 ЦК України визначено, що
фізична особа має право на
недоторканість своєї ділової
репутації. Фізична особа може
звернутися до суду з позовом про захист
своєї ділової репутації.

Відповідно до роз'яснення Пленуму
Верховного суду України в п. 16
Постанови № 1 від 27 лютого 2009 року «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділову репутацію фізичної особи
та юридичної особи», що згідно положень
статті 40 Конституції України та з
урахуванням висновків, викладених у
Рішенні Конституційного Суду України
від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003, усі мають
право направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк. У випадку,
коли особа звертається до зазначених
органів із заявою, в якій міститься та
чи інша інформація, і в разі, якщо цей
орган компетентний перевірити таку
інформацію та надати відповідь, проте в
ході перевірки інформація не знайшла
свого підтвердження, вказана обставина
не може сама по собі бути підставою для
задоволення позову про спростування
недостовірної інформації, оскільки у
такому випадку мала місце реалізація
особою конституційного права, а не
поширення недостовірної інформації.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
направлення заяв та скарги
відповідачем ОСОБА_4 на ім'я
Генерального прокурора України,
прокуратури Одеської області,
прокуратури Вінницької області,
прокуратури Київського району м. Одеси
не є розповсюдженням інформації.

На думку колегії суддів, представник
позивача ОСОБА_2 не надала доказів того,
що відповідач ОСОБА_4 порушує право на
повагу до честі та гідності позивача.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності, сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження, та доведення перед судом
їх переконливості, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 5 ст. 55 Конституції України
«Кожен має право будь-якими не
забороненими законом засобами
захищати свої права і свободи від
порушень і протиправних посягань», а
ст. 4 Закону України "Про звернення
громадян" передбачено підстави, які
дають громадянам право оскаржувати
рішення, дії (бездіяльність) у сфері
управлінської діяльності.

Конституційний Суд України вважає, що
звернення громадян до правоохоронного
органу, що містять певні відомості про
недодержання законів посадовими або
службовими особами, передаються чи
повідомляються не з метою доведення
таких відомостей до громадськості чи
окремих громадян, а з метою їх
перевірки уповноваженими на це законом
іншими посадовими особами. Тому такі
звернення за змістом частини першої
статті 7 ЦК України не можуть вважатися
поширенням відомостей, які порочать
честь, гідність чи ділову репутацію або
завдають шкоди інтересам посадової чи
службової особи правоохоронного
органу.

Також представником позивача не надано
суду будь-яких доказів завдання
моральної шкоди ОСОБА_3

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що представником позивача
ОСОБА_2 не надано доказів завдання
ОСОБА_3 моральної шкоди.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються, а відтак не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,
313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області від 03 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
С.К. Медвецький

Судді: /підпис/
В.В. Оніщук

/підпис/
О.С. Панасюк

З оригіналом вірно: