У Х В А Л А

Іменем України

14 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Гаврилко В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Берегівського районного суду від 7
лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та визначення місця проживання дітей
та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и л а :

Зазначеним рішенням первісний позов
задоволено частково: шлюб,
зареєстрований 25 лютого 2006 року, у
відділі РАЦСу Берегівського районного
управління юстиції, за актовим записом
№ 24 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2- розірвано; в
задоволенні вимоги ОСОБА_1 про
визначення місця проживання
неповнолітніх дітей ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, з
батьком - відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2
в користь ОСОБА_1 судові витрати в
розмірі 114, 70 грн. Зустрічний позов
задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1
в користь ОСОБА_2, аліменти на утримання
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки
усіх видів його заробітку (доходу), але
не менше ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно починаючи з 12 грудня 2013 року
і до повноліття дітей; неповнолітніх
дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити
проживати з матір'ю дітей ОСОБА_2
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2
судові витрати в розмірі 229, 40 грн.

ОСОБА_1 оскаржив це рішення в
апеляційному порядку, порушив питання
про його скасування в частині
визначення місця проживання дітей, та в
цій частині ухвалити нове, яким
задовольнити його позовні вимоги щодо
місця проживання дітей.

Апеляційна скарга мотивована
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Апелянт судове засідання не явився,
подав до суду заяву, в якій просив
відкласти розгляд справи на інший день
у зв'язку з участю адвоката в іншій
справі, однак вказана обставина нічим
не підтверджена, а тому суд розглянув
справу у відсутності апелянта та його
представника, відповідно до ч. 2 ст.305
ЦПК України.

ОСОБА_2 та її представник вважали, що
підстав для задоволення скарги немає.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача та дослідивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Оскільки рішення Берегівського
районного суду від 7 лютого 2014 року
оскаржено апелянтом тільки в частині
визначення місця проживання дітей, то
колегія суддів відповідно до ч.1 ст.303
ЦПК України перевіряє законність та
обгрунтованісь рішення суду першої
інстанції тільки в цій частині.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
безпосереднім вихователем дітей
повинна бути їхня мати ОСОБА_2, яка може
забезпечити найбільш сприятливі умови
для їх виховання, однак батько дітей
ОСОБА_1 не втрачає своїх прав та
обов'язків щодо них; також враховуючи
матеріальне становище батька дітей та
те, що він має постійне місце роботи, то
з нього підлягають стягненню аліменти
на утримання дітей в розмірі 1/3 частки
усіх видів доходу, але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дітей
відповідного віку.

З таким висновком суду першої
інстанції можна погодитись на підставі
наступного.

Доводи апеляційної скарги
зводяться до тверджень апелянта про те,
що висновок органу опіки та піклування
не ґрунтується на ретельно обстежених
та вивчених відношеннях сторін до
виховання своїх дітей, не містить
детального аналізу умов їх проживання
при кожному з батьків, ставлення
кожного з батьків до дітей; вказує, що
суд не взяв до уваги покази свідків, які
підтвердили пристрасть ОСОБА_2 до
містицизму та те, що вона залишала
дітей самих, виїжджаючи за кордон;
стверджує, що забезпечує дітьми всім
необхідним та проводив з ними багато
часу; посилається на те, що дохід
відповідачки в місяць складає 686, 31 грн.,
що є недостатнім для утримання двох
малолітніх дітей.

Однак, вказані доводи не можуть
бути прийняті до уваги, на підставі
наступного.

З матеріалів справи вбачається,
що син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до грудня 2013
року проживав з матір'ю ОСОБА_2, потім
став проживати із батьком - позивачем
ОСОБА_1 в с. Дийда, де живе його
співмешканка ОСОБА_7, а син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає із матір'ю ОСОБА_2
в с. Астей, Берегівського району, у її
власному будинку, разом із старшою
донькою відповідачки від першого
шлюбу.

Згідно до ст. 161 Сімейного кодексу
України якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Згідно висновку Берегівської
райдержадміністрації, як органу опіки
і піклування щодо визначення місця
проживання малолітніх ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 від
11.12.2013 року №02-20/480, ОСОБА_2 проживає в с.
Астей, Берегівського району, в
житловому будинку садибного типу. Мати
прикладає зусилля для нормального
виховання та утримання своїх дітей,
характеризується добре, не зловживає
спиртними напоями і наркотичним
засобами, не займається забороненими
видами діяльності, не нехтує своїми
батьківськими обов'язками, а навпаки є
люблячою та турботливою матір'ю. ОСОБА_1
працює в Берегівському РВ УМВС на
посаді оперуповноваженого відділу
БНОН. З причин специфіки його роботи та
малолітнього віку дітей він не може
належним чином займатися їх
вихованням. Окрім цього, сину ОСОБА_3
через перенесену хворобу
рекомендовано дієтичне харчування та
звільнення від занять на уроках
фізкультури. Орган опіки та піклування
вважає, що малолітні діти ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2,
повинні жити з матір'ю ОСОБА_2, оскільки
вона може забезпечити найкращим чином
інтереси своїх дітей, надати їм належні
умови для виховання та розвитку. (а.с.
56-58).

Під час вирішення спору щодо місця
проживання малолітньої дитини
беруться до уваги ставлення батьків до
виконання своїх батьківських
обов'язків, особиста прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини, що
мають істотне значення.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини від 20 листопада 1959 року
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли є виключні обставини,
бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч. 1 ст.3 Конвенції про
права дитини, частини 7,8 ст.7 СК України
при вирішенні будь-яких питань щодо
дітей суд повинен керуватись
максимальним забезпеченням інтересів
дітей. Саме інтереси дітей є головними
при вирішенні таких питань.

Щодо доводу апелянта про те, що судом не
взято до уваги покази свідків, які
підтвердили пристрасть ОСОБА_2 до
містицизму та те, що вона залишала
дітей самих, виїжджаючи за кордон, то
слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.1, 4 ст.212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
грунтуються на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів і
результати оцінки цих доказів
відображається в рішенні, в якому
приводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

В оскаржуваному рішенні суду з
дотримання зазначеної норми ЦПК
України дана належна оцінка всім
забраним по справі доказам і на
підставі цього зроблено об'єктивний
висновок.

Також не приймається до уваги довід
апелянта про невеликий дохід
відповідачки, оскільки перевага в
матеріально-побутовому стані одного з
батьків сама по собі не є вирішальною
умовою для передачі йому дітей.

Крім, того згідно ст.180 СК України
батьки зобов'язані утримувати своїх
дітей до досягнення ними повноліття.
Такий обов'язок покладається на обох
батьків, а не тільки на того з них, з ким
проживають діти.

Враховуючи наведене, колегія
суддів констатує, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, правильно застосував
матеріальний закон, дотримався
процедури розгляду справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308,314 ЦПК України,
судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Берегівського районного суду
від 07 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного суду протягом
двадцяти днів з дня проголошення
шляхом подачі скарги безпосередньо до
цього суду.

Головуючий:

Судді :