Номер провадження № 22-ц/785/1448/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Троїцька Л. Л.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Троїцької Л.Л.,

суддів -Таварткіладзе О.М., Фальчука
В.П.,

при секретарі - Швець В.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ОСТРА»
про стягнення заборгованості по сплаті
страхового відшкодування в результаті
настання дорожньо-транспортної
пригоди за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_3, що діє в інтересах
ОСОБА_2, на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2013
року, -

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до ПАТ «СК «ОСТРА», який
неодноразово уточнював і остаточно
просив стягнути на його користь з
відповідача матеріальну шкоду,
заподіяну йому в наслідок ДТП з
урахуванням подвійної облікової
ставки НБУ за період прострочення у
розмірі 9 748,01 грн.; моральну шкоду у
сумі 2 550 грн.; сплачений судовий збір
в розмірі 690,00 грн. та витрати на правову
допомогу - 4 000 грн.

Позов обґрунтований тим, що 04.09.2011 року
на вул. Балківська, 28 в м. Одесі сталася
ДТП в результаті якої, автомобілю «NISSAN
Qashqai», д/н НОМЕР_5, під його керуванням
нанесені механічні пошкодження. Винною
особою в скоєнні ДТП визнана ОСОБА_4,
цивільна відповідальність якої на той
час була застрахована відповідачем.

Вартість відновлювального ремонту
відповідно до автотоварознавчого
дослідження складає 41 774,93 грн.

В процесі розгляду справи відповідачем
частками сплачена сума в розмірі 35 302,20
грн.

Заборгованість по відшкодуванню
матеріальної шкоди залишилась в
розмірі 6 972,63 грн.

Посилаючись на викладене, позивач
просив стягнути з відповідача вказану
суму заборгованості та пеню в розмірі 2
775,38 грн., яка складається із подвійної
облікової ставки НБУ за період
прострочення, а всього 9 748,01 грн.

Оскільки внаслідок пошкодження засобу
пересування, він був змушений змінити
звичайний уклад життя і користуватися
громадським та іншим транспортом, не
мав змоги для реалізації своїх звичок і
бажань, у нього значно звузилося коло
товарищів, виникли конфлікти у родині,
які привели до істотного розладу з
рідними та близькими, позивач просив
також стягнути з ПАТ «СК «ОСТРА»
моральну шкоду у розмірі 2 550 грн. (а.с. 2-6,
49-50, 86-87,105-107).

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 09.10.2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 146-148).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, ухвалити нове
про задоволення позовних вимог в
повному обсязі, посилаючись на те, що
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої

інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Колегія суддів, заслухав
суддю-доповідача, який виклав зміст
рішення, перевіривши матеріали справи
в межах апеляційної скарги, заперечень
на неї, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
рішення суду скасуванню, з ухваленням
нового з наступних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Вказаній нормі права рішення суду не
відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції, з ухваленням нового
рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Судом апеляційної інстанції
встановлені наступні обставини.

04.09.2011 року на вул.. Балківська, 28 в м.
Одесі ОСОБА_4, керуючи автомобілем «NISSAN
TIІDA» н/з НОМЕР_4, не витримала безпечну
дистанцію руху, внаслідок чого
допустила зіткнення з автомобілем «NISSAN
Qashqai», н/з НОМЕР_5, під керуванням ОСОБА_2
В результаті ДТП транспортні засоби
отримали механічні пошкодження.

Постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 4 жовтня 2011 року ОСОБА_4
визнана винною в чиненні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпП України та на
неї накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу (а.с.41).
Завірена копія даної постанови була
оглянута в судовому засіданні.

Відповідно до полісу № АА/6142914
обов`язкового страхування
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 була застрахована 27 серпня 2011
року ПАТ «СК «ОСТРА». Сума франшизи
становить 1 000, 00 грн. (а.с. 70).

У день скоєння ДТП ОСОБА_4 звернулася з
заявою до страхової компанії про
настання страхового випадку.

08.09.2011 року ПАТ «СК «ОСТРА» звернулося
до Е.К.О.ГРУПП з заявою про проведення
автотоварознавчого дослідження для
визначення вартості заподіяної
внаслідок ДТП матеріальної шкоди
позивачу.

Згідно висновку
фахівця-автотоварознавця №198 від 06
жовтня 2011 року вартість матеріальної
шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, у
зв'язку з пошкодженням автомобіля
ОСОБА_2, встановлена в розмірі 41 774,93
грн. Вартість проведення дослідження
склала 500, 00 грн. (а.с.23-34).

11.01.2012 року позивач звернувся до ПАТ «СК
«ОСТРА» з заявою про виплату йому
страхового відшкодування (а.с.21).

07.02.2012 року аварійний комісар ПАТ «СК
«ОСТРА» склав аварійний сертифікат про
виплату страхового відшкодування в
сумі 35 802,20 грн.(а.с.58).

02.04.2012 року на підставі вказаного
сертифікату страховою компанією було
прийнято рішення про виплату
страхового відшкодування в розмірі 35
302,20 грн.(а.с.66).

04.04.2012 року ПАТ «СК «ОСТРА» здійснила
перерахунок частини страхового
відшкодування в сумі 3 000, 00 грн. на
банківський рахунок позивача,
зазначений в його заяві від 11.01.2012 року.

09.04.2012 року перераховані кошти були
повернуті на банківський рахунок
відповідача в наслідок невірно
зазначеного ідентифікаційного коду
отримувача (а.с.61).

Повторну заяву про виплату страхового
відшкодування позивач надав ПАТ «СК
«ОСТРА» 26.04.2012 року (а.с.20).

В період з 27.04. по 27.09.2012 року відповідач
виплатив власнику транспортного
засобу 35 302,20 грн. та 644,32 грн. за
порушення терміну виплати страхового
відшкодування (а.с.62-65).

Вказані обставини підтверджені
матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивача, суд 1-ої інстанції
виходив з того, що ПАТ «СК «ОСТРА» було
виплачено страхове відшкодування у
повному обсязі.

Різницю між фактичним розміром
відновлюваного ремонту та страховим
відшкодуванням, позивач має право
стягнути з винної особи.

При цьому суд керувався вимогами ст.ст.
979,1194 ЦК України та відповідними
нормами Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі-Закон).

Між тим, колегія суду не погоджується з
висновками суду 1-ої інстанції про
визначення 90-денного терміну з 26.04.2012
року, на протязі якого страхова
компанія мала право прийняти рішення
про виплату страхового відшкодування
та провести його виплату, оскільки вони
суперечать вимогам ч.36.2 ст.36
вищевказаного Закону і фактичним
обставинам, згідно яких позивач
звернувся до страхової компанії 11.01.2012
року; рішення про виплату страхової
суми відповідачем прийнято 02.04.2012 року
і сума відшкодування у розмірі 3 000, 00
грн. направлялася на рахунок позивача
04.04.2012 року.

Після уточнення банківських
реквізитів, страхова компанія
здійснила першу виплату 27.04.2012 року.

Таким чином, 90-денний термін,
передбачений вищезазначеною нормою
права, сплив 10.04.2012 року, тобто до
вказаного строку компанія повинна була
виплатити страхове відшкодування.
Однак, виплата відповідачем страхової
суми здійснена в період з 27.04. по 27.09.2012
року.

Також колегія не погоджується з
висновками суду, що стосуються розміру
страхового відшкодування.

При встановленні розміру в сумі 35 802,20
грн. та фактично завданого позивачу
збитку в сумі 35 302, 20 грн., суд за основу
прийняв аварійний сертифікат і не
звернув уваги на те, що в порушення
вимог ч.34.2 ст. 34 Закону, він був
складений через п`ять місяців після ДТП
(а.с.58).

При цьому суд 1-ої інстанції помилково,
в порушення ст. 59 ЦПК України, не
прийняв як доказ висновок
автотоварознавчого дослідження № 198
від 06.10.2011 року, якій був зроблений на
замовлення саме ПАТ «СК «ОСТРА». Згідно
вказаного висновку дослідження
транспортного засобу проводилося
08.09.2011 року у присутності як володільця
автомобіля ОСОБА_2, так і працівника
страхової компанії - ОСОБА_5 -
страхового комісара (а.с.23-24).

Твердження представника відповідача
про те, що вказане дослідження
проводилося на замовлення позивача,
спростовуються висновком
автотоварознавчого дослідження №198 та
поясненнями експерта -
автотоварознавця - ОСОБА_6, який був
допитаний в суді апеляційної інстанції
в якості свідка (а.с.24).

Посилення представника на те, що у
висновок товарознавчого дослідження
включені пошкодження, які не пов'язані
з ДТП, нічим не підтверджені.

Колегія вважає, що при викладених
обставинах вказаний висновок не
викликає ніяких сумнівів, так як він
складений у відповідності до вимог п.4.14
розділу IV Інструкції Про призначення
проведення експертиз та експертних
досліджень, затвердженої Наказом
Міністерства юстиції України від 08.10.1998
року № 53/5 і погоджується з
встановленою цим висновком сумою
відновлюваного ремонту в розмірі 41
774,93 грн.

Згідно ст. 29 Закону, у зв`язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу, з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством.

Висновок №198, укладений з урахуванням
коефіцієнту фактичного зносу
автомобіля позивача.

Напроти, застосування судом 1-ої
інстанції ст. 7 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність в
Україні» для оцінки доказової сили
висновку автотоварознавчого
дослідження, на думку колегії, є
безпідставні.

Оскільки страховою компанією фактично
виплачено ОСОБА_2 страхове
відшкодування в розмірі 35 302,20 грн., то
його вимоги про стягнення з
відповідача заборгованості, з
урахуванням пені, в розмірі 9 748,01 грн.
підлягають задоволенню. При цьому
колегія погоджується з розрахунком,
зробленим представником позивача
19.06.2013 року (а.с.105-106).

Посилення представника страхової
компанії в суді апеляційної інстанції
на те, що автомобіль, на якому ОСОБА_4
скоїла ДТП і який зазначений
працівниками ДАЇ при складенні схеми
ДТП, за наявними базами данних не
значаться, що підтверджується довідкою
заступника начальника Центру №1 УДАЇ
ГУМВС України в Одеській області від
01.02.2014 року, колегія до уваги не приймає,
оскільки вказані факти спростовуються
постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 04.10.2011 року, яка
набрала законної сили.

Крім того, ніхто з учасників ДТП, в тому
числі і страхова компанія, яка
виплачувала страхове відшкодування, не
оспорювали факт скоєння ДТП ОСОБА_4 під
керуванням забезпеченим транспортним
засобом «NISSAN TIІDA», н/з НОМЕР_4,
цивільно-правова відповідальність
якої була застрахована Полісом
№АА/6142914 (а.с.70).

Колегія також вважає, що відповідно до
вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь ОСОБА_2
підлягають стягненню, підтверджені
квитанцією судові витрати в розмірі
690,24 грн. (а.с.1).

Вимоги про стягнення моральної шкоди
задоволенню не підлягають, оскільки
вони суперечать ч. 22.3 ст. 22 та 23 Закону.

Згідно вказаних норм права, моральна
шкода відшкодовується потерпілому при
на явності у нього тілесних ушкоджень,
отриманих при ДТП. Таких ушкоджень
ОСОБА_2 при ДТП не отримував.

Що стосується вимог про стягнення з
відповідача на користь позивача витрат
на правову допомогу в розмірі 4 000, 00
грн., то з ними також погодитись не
можна.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що
витрати на правову допомогу входять до
витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Виходячи із змісту ст. ст. 56, 84 ЦПК
України, ці витрати мають бути
пов'язані з оплатою правової допомоги
адвоката або іншого фахівця в галузі
права, які допускаються до участі в
розгляді справи ухвалою суду за заявою
особи, яка бере участь у розгляді
справи.

Представник позивача у суді першої
інстанції здійснював представництво
інтересів ОСОБА_2 на підставі
довіреності від 17.12.2012 року (а.с.85).

Відомості проте, що він був допущений
при розгляді справи ухвалою суду, як
особа, що надає правову допомогу -
відсутні.

За таких обставин, у суда не має підстав
для стягнення з відповідача на корить
ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в
розмірі 4 000, 00 грн.

З урахуванням викладеного і керуючись
ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.317 ЦПК України,
колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3,
що діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 09 жовтня 2013 року - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ОСТРА»
на користь ОСОБА_2 заборгованість по
сплаті страхового відшкодування в
розмірі 9 748,01 грн. та судові витрати в
розмірі 690, 24 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили негайно, однак може бути
оскаржено в касаційному порядку
протягом 20-ти днів з дня набрання
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді апеляційного суду

Одеської області:

Л.Л.Троїцька

О.М.Таварткіладзе

В.П.Фальчук