Справа № 191/4770/13-ц
Провадження № 2/191/166/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі :

головуючого - судді Порошиної
О.О.

при секретарі - Бутенко Н.О.

за участю позивача -
ОСОБА_1

за участю відповідача -
ОСОБА_2

представника
відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Синельникове
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з
вищевказаним позовом до відповідача
ОСОБА_2 обґрунтовуючи його тим, що з
відповідачем по справі вона перебувала
у зареєстрованому шлюбі з 12 червня 1993
року. Шлюб зареєстровано
Миролюбівською сільською радою
Синельниківського району
Дніпропетровської області, за актовим
записом № 6.

Від шлюбу з відповідачем мають двох
неповнолітніх синів: повнолітнього
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
неповнолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Шлюб сторін розірвано згідно рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 13.05.2011
року.

Під час подружнього життя подружжя
на спільні сумісні кошти на підставі
договору купівлі-продажу жилого
будинку посвідченого 31.07.2001 року
приватним нотаріусом
Синельниківського районного
нотаріального округу
Дніпропетровської області за реєстром
№981 та зареєстрованого в
Синельниківському бюро технічної
інвентаризації 05.09.2001 року в р.№ 2133/14,
придбали житловий будинок з надвірними
побудовами та спорудами, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
Правовстановлюючі документи оформлені
на ім»я відповідача ОСОБА_2. Ринкова
вартість всього житлового будинку
складає 64 000 грн., а вартість 2/3 його
частки 42 666 грн. згідно звіту про оцінку
наданого ТОВ «С-Тиматика» від 01 жовтня
2013 року.

Позивачка вказала, що 29 січня 2013 року
вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та
змінила прізвище «ОСОБА_1».

Відповідно до ст.ст.60, 70 Сімейного
кодексу України, майно набуте
подружжям за час шлюбу належить їм на
праві спільної сумісної власності і у
разі його поділу частки дружини та
чоловіка є рівними. Однак згідно ч.3 ст.70
Сімейного кодексу України за рішенням
суду частка майна дружини, чоловіка
може бути збільшена, якщо з нею, ним
проживають діти, а також непрацездатні
син, дочка, за умови, що розмір
аліментів які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування.

Після розірвання шлюбу з
відповідачем у травні 2011 року, двої
дітей проживають разом з позивачкою. На
підставі рішення Синельниківського
міськрайсуду відповідач сплачував
позивачці аліменти на утримання двох
синів у розмірі 33% заробітної плати. З
липня 2013 року позивачка отримує лише 25%
від заробітної плати, оскільки
старшому синові вже виповнилося 18
років. Тобто в 2013 році позивачка
отримувала на утримання сина ОСОБА_5 в
середньому 700 грн. щомісячно і вважає цю
суму недостатньою для забезпечення
фізичного, духовного розвитку
дванадцятирічного хлопчика, оскільки
зазначена сума менше ніж прожитковий
мінімум для дітей віком від 6 до 18 років
у 2013 році, який складає 1210 грн. на
місяць. Також, вказала позивачка, син
ОСОБА_5 перебуває на диспансерному
обліку в лікарні з діагнозом: хронічний
гастродуоденит Гербс езофагітом,
потребує диспансарного нагляду,
періодичних обстежень в умовах ОДКБ,
підтримуючої терапії та дієтичного
харчування, що потребує значних коштів.
Даний факт підтверджує довідкою
Іларіонівської селищної амбулаторії.
Відповідач жодного разу не надав
хворій дитині додаткових коштів на
лікування, більш того, він навіть
уникає спілкування з ним, не бере
участі у вихованні сина та його
духовному розвитку. Тому позивачка
вважає, що її частка у спільному майні
подружжя має бути збільшена до 2/3 ч.
Позивач зауважила, що запропонувала
відповідачу добровільно поділити
спільний житловий будинок, однак він
відмовився. Просить визнати за нею
ОСОБА_1, право власності на 2/3 частки
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних побудов і споруд,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка в судовому засіданні
позовні вимоги підтримала повністю та
просить їх задовольнити у повному
обсязі, дала суду пояснення аналогічно
тому як це викладено вище.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково,
згодний поділити будинок на дві рівних
частини, крім того відповідач не згоден
з вартістю будинку.

Представник відповідача в судовому
засіданні не вбачає підстав для
збільшення частки позивачки у
спільному сумісному майні подружжя
тому вважає за необхідне поділити
житловий будинок та господарські
будівлі на дві рівних частки, доповнив,
хоча відповідач і не згоден з вартістю
будинку заявлять клопотання про
проведення відповідної експертизи
вони не будуть.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх в сукупності, встановив
наступне.

Матеріалами справи підтверджується
та не заперечувалось сторонами, що вони
перебували в зареєстрованому шлюбі з
12.06.1993 року по 13.05.2011 року.

Факт перебування сторін у
зареєстрованому шлюбі підтверджується
копією свідоцтва про укладення шлюбу,
виданого 12 червня 1993 року
Миролюбівською сільською радою
Синельниківського району
Дніпропетровської області на а.с.3.

Згідно копії рішення
Синельниківсього міськрайонного суду
від 13 травня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2-розірвано. (а.с.50).

Той факт, що сторони від шлюбу мають
двох дітей - повнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 підвтерджується
копіями свідоцтв про народження,
відповідно: Серії НОМЕР_2 та Серії
НОМЕР_3 (а.с.5-6)

Згідно копії свідоцтва про шлюб
Серія НОМЕР_4, виконкомом
Іларіонівської селищної ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області 29 січня 2013
року зареєстровано шлюб ОСОБА_6 та
ОСОБА_1 після чого дружині присвоєно
прізвище «ОСОБА_1» (а.с.4).

Згідно копії заочного рішення
Синельниківського міськрайонного суду
від 02 грудня 2010 року з відповідача
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_1
стягнуто аліменти на утримання двох
синів ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини всіх
видів заробітку, щомісячно, але не
менше 30% прожиткового мінімуму на
дитину відповідного віку, до
досягнення повноліття, починаючи з
19.10.2010 року (а.с.38).

Ні підставі рішення
Синельниківського міськрайонного суду
від 03 квітня 2012 року з ОСОБА_2, стягнуто
аліменти на користь ОСОБА_1 на
утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
розмірі 1/3 частини з усіх видів
заробітку (доходу) але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, щомісячно,
починаючи з 13.02.2012 року і до припинення
сином навчання у навчальному закладі,
але не більше ніж до досягеннян ним
двадцяти трьох років. (а.с.39).

Згідно довідки № 190 від 25.11.2013 року
наданої Відокремленим структурним
підрозділом «Будівельно-монтажне
експлуатаційне управління
Нижньодніпровськ Вузол Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця», ОСОБА_2 працює на
зазначеному підприємстві та за період
з січня 2013 року по жовтень 2013 року сума
утриманих аліментів становить 7032 грн.40
коп., розмір заробітної плати належної
до виплати складав 16 650 грн. 87 коп. (а.с.47).

З довідки, виданої Іларіонівською
амбулаторією Синельниківського району
Дніпропетровської області (без дати та
вихідного номера) вбачається, що
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на
диспансерному обліку за діагнозом:
хронічний гастродуоденіт. Дитина
потребує диспансерного нагляду,
періодично обстеження в умовах ОДКБ,
потребує підтримуючої терапії. (а.с.48).

Відповідно до копії договору
купівлі-продажу жилого будинку від
31.07.2001 року продавець ОСОБА_11 від імені
ОСОБА_12 продала, а покупець ОСОБА_2
купив жилий будинок з надвірними
побудовами та спорудами, які
знаходяться в АДРЕСА_1. (а.с.8).

Факт належності ОСОБА_2 житлового
будинку АДРЕСА_1 підвтерджується
копією технічного паспорту, виданого
КП «Синельниківськ міжміське бюро
технічної інвентаризації» 04.06.2007 року
(а.с.9-11).

Згідно ч.1 ст.57 СК України особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
є: майно, набуте нею, ним до шлюбу;
майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але
на підставі договору дарування або в
порядку спадкування; майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але за кошти, які
належали їй, йому особисто; житло,
набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок
його приватизації відповідно до
Закону України "Про приватизацію
державного житлового фонду" ; земельна
ділянка, набута нею, ним за час шлюбу
внаслідок приватизації земельної
ділянки, що перебувала у її, його
користуванні, або одержана внаслідок
приватизації земельних ділянок
державних і комунальних
сільськогосподарських підприємств,
установ та організацій, або одержана
із земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених Земельним
кодексом України.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми,
хвороба тощо) самостійного заробітку
(доходу). Вважається, що кожна річ,
набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.61 СК України об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя може

бути будь-яке майно, за винятком
виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст.. 63 СК України дружина та
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч. 1 ст. 69 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно зі ст. 70 СК України у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

При вирішенні спору про поділ майна
суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема якщо
один із них не дбав про матеріальне
забезпечення сім"ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім"ї.

За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Відповідно до звіту про оцінку
жилого будинку АДРЕСА_1, виконаного
станом на 01 жовтня 2013 року ТОВ
«С-Тиматика» ринкова вартість об»єкта
оцінки склала 64 000 грн. (а.с.15-33).

Згідно повідомлення КП
«Синельниківське міжміське бюро
технічної інветаризації» від 10.01.2014
року №8 вбачається, що жилий будинок
господарські будівлі та споруди
розташовані за адресою: АДРЕСА_1
зареєстрований за ОСОБА_2 на підставі
договору купівлі-продажу жилолго
будинку посвідченого приватним
нотаріусом Синельниківського
районного нотаріального округу 31.07.2001
року за реєстровим № 981. Іншого
нерухомого майна на праві особистої
власності в м.Синельникове та
Синельниківському районі за ОСОБА_2 не
зареєстровано. (а.с.59).

В судових засіданнях було
встановлено та незаперечувалося
сторонами, що спірний житловий будинок
по АДРЕСА_1 є об»ктом права спільної
сумісної власності подружжя, так як був
придбаний сторонами за спільні сумісні
кошти за час перебування у
зареєстрованому шлюбі.

В судовому засіданні було
встановлено, що діти сторін проживають
разом з матір»ю-позивачкою, що не
заперечувалося відповідачем.

Суд визнає частки подружжя рівними,
оскільки вважає, що відсутні підстави
для відступлення від засади рівності
часток подружжя. Ті обставини на які
посилається позивачка, а саме, що
відповідачем сплачувалися аліменти на
утримання неповнолітніх дітей в обсязі
недостатньому для забезпечення
фізичного, духовного розвитку дітей,
документально нічим не
підтверджуються. Так, позивачка
стверджувала, що отримувала аліменти
за рішенням суду на двох дітей у
розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу
відповідача, а з липня 2013 року отримує
аліменти на одну дитину на утримання
сина ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_2 у середньому 700
грн. щомісмячно, що не задовольняє
потреб дванадцятирічного хлопчика,
який хворіє та перебуває на
диспансерному обліку з діагнозом
хронічний гостродуоденит. Але ж в
матеріалах справи відсутні докази
того, що позивачка дійсно потребувала
додаткової матеріальної допомоги від
відповідача на придбання ліків для
сина ОСОБА_5, проведення процедур,
обстежень. Крім того, позивачка не
надала суду доказів які
підтверджували, що вона зверталася до
суду з заявою про стягнення з
відповідача додаткових витрат на
лікування сина, або ж з заявою про
збільшення розміру стягнутих
аліментів. Заборгованості по аліментам
відповідач не має. З огляду на це, суд
вважає, що розмір аліментів які
отримувала позивачка на утримання двох
дітей повністю задовольняли матеріалі
потреби дітей. А отже, підстав для
збільшення частки позивачки ОСОБА_1 у
спільному сумісному майні подружжя з
підстав не надання відповідачем хворій
дитині-синові ОСОБА_5 додаткових
коштів на лікування та усунення від
виховання та спілкування, суд не
вбачає, оскільки зазначені обставини
не є підставою для відступлення від
засади рівності часток подружжя, а лише
можуть бути підставою для звернення до
суду з відповідним позовом.

Крім того, довідка Іларіонівської
амбулаторії, яку надала позивачка
(а.с.48) не містить ні дати не вихідного
номеру, що не дає можливості встановити
період звернення позивачки за такою
довідкою.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони вимагають поділу спільного
сумісного майна подружжя шляхом
визнання права власності на відповідну
частину житлового будинку з
господарчими будівлями та спорудами,
які розташовані за адресою: АДРЕСА_1,
при цьому ними не досягнуто згоди
стосовно поділу нерухомого майна.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму
ВСУ № 11 від 21.12.2007 року "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя", вартість майна, що підлягає
поділу визначається за погодженням між
подружжям, а при недосягненні згоди -
виходячи з дійсної його вартості на час
розгляду справи.

Згідно ч.1,3 ст.368 ЦК України спільна
власність двох або більше осіб без
визначення

часток кожного з них у праві власності
є спільною сумісною власністю. Майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1.2, ст.372 ЦК України майно, що
є у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ними або законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обгрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Статтею 60 ч.1 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона зобов"язана довесити
ті обставини, на які вона посилається,
як на підставу своїх вимог і заперечень
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, суд
вважає наявність фактів, якими позивач
обґрунтовує свої позовні вимоги ,
встановленою та приходить до висновку,
що позовні вимоги з урахуванням всіх
обставин передбачених ст.ст.70,71 СК
України, підлягають частковому
задоволенню, тобто суд вважає за
необхідне визнати за сторонами право
власності по ? частині житлового
будинку з відповідною частиною
господарських будівель та споруд які
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Частиною 1 ст.88 ЦПК України
передбачено, що стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

З огляду на це, суд стягує з
відповідача ОСОБА_2 на користь
позивачки ОСОБА_1 сплачений нею судовий
збір пропорційно задоволеної частини
позовних вимог про розділ майна
подружжя, який дорівнює 292,60 грн. із
розрахунку:

- вартість 2/3 частки нерухомого
майна складає 42 666 грн. Позовні вимоги
задоволені у розмірі ? частки, тобто на
суму 32.000 грн., так як загальна вартість
майна становить 64 000 грн. Сума судового
збору, яка сплачена позивачкою ОСОБА_1
при подачі позову до суду за 2/3 частки
вартості майна дорівнює 426,66 грн.

З огляду на це: 32 000 грн. (вартість
майна що задоволена судом) : 42 666
грн.(вартість майна яку просила
задовольнити позивачка) х 100% = 68,58 %
(відсоткова частина задоволених вимог).
Таким чином, 426,66 грн. х 68,58% = 292,60 грн.

Крім того, оскільки судом також
визнано за відповідачем право
власності на ? частину житлового
будинку з відповідною частиною
господарських будівель та споруд, суд
стягує з відповідача на користь
держави судовий збір у розмірі 320 грн.
що відповідає вартості ? частини
нерухомого майна.

На підставі викладеного, та ст.. ст..
57, 60, 61, 63, 69, 70, 71, п. п. 22, 25 Постанови
Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", ст.ст. 368,372 ЦК
України, керуючись ст.. ст.. 10, 11, 60, 88, 209,
212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
частину житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель та споруд, які розташовані за
адресою АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності
на ? частину житлового будинку з
відповідною частиною господарських
будівель та споруд, які розташовані за
адресою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН
НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 сплачений
судовий збір пропорційно задоволеної
частини позовних вимог у сумі 292 (
двісті дев"яносто дві) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН
НОМЕР_1, судовий збір у розмірі 320
(триста двадцять) грн. 00 коп. користь
держави в особі Отримувача: Управління
Державно- казначейської служби України
у м.Синельниковому Дніпропетровської
області, код ЗКПО 37016468, Банк ГУ ДКСУ у
Дніпропетровській області МФО 805012,
КБКД 22030001, р/р 0034, код ЄДРПО
Синельниківського міськрайонного
суду- 26509592.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:О. О. Порошина