Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1515/14
Головуючий у 1 інстанції: Омельчук
Суддя-доповідач: Стрелець
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу
Пологівського районного суду
Запорізької області від 17 лютого 2014
року по справі за скаргою ОСОБА_3 на дії
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Пологівського районного управління
юстиції Дяченко Наталії Вікторівни,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду зі скаргою на дії державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Пологівського
районного управління юстиції Дяченко
Н.В.

В скарзі ОСОБА_3 зазначав, що 13.03.2008 року
державним виконавцем Бадло А.Ю. було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження про стягнення
з ОСОБА_5 на його користь боргу у
розмірі 43 890 грн. 50 коп. за виконавчим
листом 2-228/20008.

Йому стало відомо, що 24.10.2008 року
державним виконавцем Дяченко Н.В. була
винесена постанова про повернення
виконавчого документа стягувачу у
зв'язку з тим, що у боржника відсутнє
майно на яке можливо було б звернути
стягнення в рахунок погашення боргу
перед стягувачем, а всі здійснені
державним виконавцем заходи щодо
розшуку такого майна виявилося
безрезультатними.

З даною постановою він не згоден,
оскільки на день винесення постанови
боржнику належало: 1/5 частина жилого
будинку АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_1.

Вказана постанова йому надіслана не
була та виконавчий лист йому
виконавець не повертав. Копію
постанови він отримав від КП "Імпульс".

В січні 2014 року він уточнив свої вимоги
та просив визнати неправомірною
бездіяльність державного виконавця
Дяченко Н.В. відділу ДВС Пологівського
районного управління юстиції під час
виконання виконавчого листа № 2-228 від
11.03.2008 року про стягнення з ОСОБА_5 на
його користь боргу у розмірі 43 890 грн. в
частині: невжиття заходів щодо розшуку
майна боржника; не накладення арешту на
майно боржника, не здійснення заходів
примусового виконання рішення суду, не
надіслання стягувачу постанови про
повернення виконавчого документа від
24.10.2008 року та виконавчого листа № 2-228
від 11.03.2008 року.

Просив визнати дії державного
виконавця Дяченко Н.В. під час
винесення постанови про повернення
виконавчого документа стягувачеві
неправомірними; визнати неправомірною
та скасувати постанову виконавця
Дяченко Н.В. від 24.10.2008 року; зобов'язати
державного виконавця відділу ДВС
скасувати постанову виконавця Дяченко
Н.В. та поновити арешт на майно
боржника, здійснити заходи щодо
виявлення наявності у боржника майна в
період з 13.03.2008 року по 24.10. 2008 року та
здійснити заходи виконання рішення
суду, по виконанню виконавчого листа
2-228 від 11.03.2008 року.

Ухвалою Пологівського районного суду
Запорізької області від 17 лютого 2014
року скарга задоволена частково.
Визнано неправомірними дії виконавця
Дяченко Н.В. в частині не направлення
ОСОБА_6 копії Постанови про повернення
виконавчого документу від 24.10.2008 року
та виконавчого листа № 2-228, виданого
Пологівським районним судом
Запорізької області 11.03.2008 року. В
задоволенні скарги в іншій частині
відмовлено.

В частині часткового задоволення
скарги вимог судом першої інстанції
ухвала суду першої інстанції ОСОБА_3 в
апеляційному порядку не оскаржене, а
тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України та роз'яснень п. 15 Постанови
Пленуму верховного Суду України № 12
від 24 жовтня 2008 року „Про судову
практику розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" апеляційним
судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що висновки суду не відповідають
обставинам справи, ухвала
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить її скасувати та
постановити нову ухвалу про
задоволення його скарги в повному
обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п.1 ч.2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК
України за наслідками розгляду скарги
на ухвалу суду першої інстанції
апеляційний суд має право постановити
ухвалу про відхилення апеляційної
скарги і залишення ухвали без змін,
якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Судом визначено характер спірних
правовідносин, вірно застосовано Закон
України «Про виконавче провадження»,
ст. ст. 383, 386 ЦПК України та обґрунтовано
скаргу задоволено частково.

За правилами ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
оскаржити до суду рішення, дії або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого в порядку
цивільного судочинства.

При розгляді скарги судом встановлено,
що рішенням Пологівського районного
суду Запорізької області від 26.02.2008
року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
стягнуто: борг за договором позики у
розмірі 41075 грн.. за прострочення
грошової зобов'язання 1232 грн. 25 коп.,
витрати на правову допомогу 1165 грн.,
судові витрати в розмір 418 грн. 25 коп., а
всього 43890 грн. 50 коп.

13.03.2008 року, відповідно до закону
України "Про виконавче провадження"
державним виконавцем Бадло А.Ю. було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження про стягнення
з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 боргу у
розмірі 43 890 грн. 50 коп. Цією ж
постановою, згідно матеріалів справи
було накладено арешт на майно боржника
ОСОБА_7

В обґрунтування скарги заявник
посилався на те, що виконавець Дяченко
Н.В. не вжила заходів щодо накладення
арешту на майно боржника, але при таких
обставинах виконавець Дяченко Н.В. не
повинна була виносити ще одну
постанову про накладення арешту на
майно так як це було зроблено державним
виконавцем Бадло А.Ю.

Вході виконання державними
виконавцями проводилися дії з розшуку
майна боржника ОСОБА_7. що підтвердив в
судовому засіданні заявник який
вказав, що він разом з виконавцем
виходив за місцем проживання ОСОБА_7,
але майна, яке б йому належало,
державним виконавцем майно не було
виявлене і він вважає, що той вивіз
майно та переховує до теперішнього
часу.

Оскаржуючи дії державного виконавця
заявник посилається на те, що
виконавець Дяченко Н.В. своєю
постановою 24.10.2008 року зняла арешт з кв.
АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_7, який в
подальшому продав її.

Проте судом встановлено, що дана
квартира перебувала в іпотеці ВАТ
"Райффайзен Банк Аваль" на підставі
іпотечного договору від 12.09.2006 року,
укладеного між банком та ОСОБА_7 в
забезпечення виконання зобов"язань за
кредитним договором № 014/1708/2580-10 від
11.09.2006 року. На квартиру приватним
нотаріусом Пологівського районного
нотаріального округу ОСОБА_9 була
накладена заборона на відчуження,
строк виконання зобов'язань за цим
договором був визначений до 10.09.2016 року,
що підтверджується витягом з
Державного реєстру обтяжень
нерухомого майна та витягом з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна (а.с. 92, 93).

Відповідно до ст. 62-1 ч.2 Закону України
"Про виконавче провадження" в редакції
закону від 08.03.2011 року було встановлено,
що майно, щодо якого встановлено
іпотеку чи накладено заборону на
відчуження, не може бути звернено
стягнення для задоволення вимог
стягувачів, які не є
іпотекодержателями.

Виходячи з наведених вимог закону суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
державний виконавець Дяченко Н.В. не
могла звернути стягнення на вказану
квартиру.

Таким чином довід скарги про те, що
державним виконавцем не було вжито
заходів для розшуку майна боржника не
знайшов свого підтвердження при
розгляді даної справи.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам п. 2 ч. 1 ст. 47
Закону України "Про виконавче
провадження" згідно якої виконавчий
документ, на підставі якого відкрито
виконавче провадження, за яким
виконання не здійснювалося або
здійснювалося частково повертається
стягувачу у разі, якщо у боржника
відсутнє майно, на яке може бути
звернено стягнення, а здійснені
державним виконавцем відповідно до
Закону заходи щодо розшуку такого
майна виявилися безрезультатними.

Судом встановлено, що постанова від
24.10.2008 року „Про повернення
виконавчого документа стягувачеві"
винесена виконавцем Дяченко Н.В. у
зв"язку з тим, що не було встановлено
майно на яке можливо було б звернути
стягнення.

За вказаних обставин, перевіряючи
законність та обґрунтованість дій
державного виконавця суд першої
інстанції дійшов обґрунтованого
висновку про те, що вказана постанова
не суперечить діючому закону і дії
державного виконавця є правомірними.

Доводи апеляційної скарги в цілому
повторюють доводи скарги на дії
державного виконавця, яка була
належним чином розглянута судом першої
інстанції.

З апеляційної скарги вбачається, що
заявник не наводить належного
обґрунтування у чому полягає порушення
вимог процесуального права щодо
розгляду скарги в порядку здійснення
судового контролю за виконанням
судових рішень, а тому не дають підстав
для висновку щодо незаконності чи
неправильності зазначеного судового
рішення.

З огляду на вищевикладене судова
колегія вважає, що відсутні підстави
для скасування ухвали суду першої
інстанції в оскаржуваній частині.

Керуючись ст. ст. 307,312 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Пологівського районного суду
Запорізької області від 17 лютого 2014
року в цій справі в оскаржуваній
частині залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: