Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц778/1815/14
Головуючий у 1 інстанції: Федченко
Суддя-доповідач: Стрелець
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 р.
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізькій області у складі:

головуючого Савченко О.В.,

суддів
Стрелець Л.Г.,

Гончар М. С.

при секретарі:
Мосіній О. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 05 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4, 3-тя особа
Правобережний центр занятості м.
Запоріжжя про поновлення на роботі,
виплаті заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з позовом до ФОП ОСОБА_4, 3-тя
особа Правобережний центр занятості м.
Запоріжжя про поновлення на роботі,
виплаті заробітної плати за час
вимушеного прогулу, стягнення
матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що в
серпні вона була прийнята на посаду
старшого продавця непродовольчих
товарів до приватного підприємця
ОСОБА_4 07.10.2013 року їй було повідомлено,
що трудовий договір № від 01.08.2012 р
знято з реєстрації та звільнено з
займаної посади п. 4 ст. 40 КЗпП України.
Вказане звільнення її з посади
старшого продавця непродовольчих
товарів вважає незаконним та
безпідставним. Зазначає, що
відповідачем було порушено порядок
накладення дисциплінарного стягнення.
З наказом про звільнення з роботи а
також з наказом про прийняття на роботу
її ознайомлено не було та копії не
видавались, що є порушенням. Крім того,
стягнення оголошується в наказі і
повідомляється працівникові під
розписку. Причини її звільнення у листі
від відповідача, не відповідають
дійсним обставинам справи, тому що
прогулом може вважатись лише невихід
на роботу без поважних причин.

Починаючи з 29.04.2013 року по 05.05.2012 року
вона була відсутня на роботі з поважних
причин, а саме знаходилась на лікуванні
. При виході з лікарняного 06.05.2013 року у
магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1» по АДРЕСА_1 в
якому вона працювала та виконувала
адміністративні обов'язки, нею було
виявлено, що відбулися кардинальні
зміни, а саме було змінено увесь
робочий колектив, назначено нового
адміністратора магазина. Відповідач не
допустив її до робочого місця,
внаслідок чого вона не могла змоги
приступити до виконання своїх
обов'язків. Про данні дії вона одразу
звернулась до відповідача у письмовій
формі. Також і в подальші дні при виході
на робоче місце її не допускали до
роботи. Відповідач ігнорував її
неодноразові звернення про допущення
її до виконання обов'язків. 14.10.2013 року
їй стало відомо, що 07.10.2013 року
Правобережним центром занятості м.
Запоріжжя було знято з реєстрації
трудовий договір № 8 від 01.08.2012
року. Причини її невиходу на роботу є
поважними та не можуть вважатись
прогулом, тому звільнення її з цієї
підстави є незаконним.

Зазначає, що після її повернення на
робоче місце вона не була допущена до
роботи і постійні переживання через
невизначеність з подальшою роботою
призвели до загального погіршення
стану її здоров'я і тому вона у серпні
2013 року звернулась до Багатопрофільної
лікарні 'ГОВ « ВітаЦентр», де проходила
обстеження у фахівців, також проходила
різні обслідування. На виконання
рекомендацій лікарів в період з 05.08.2013
року по 26.08.2013 року позивач придбала в
аптечних закладах медичні препарати та
обладнання на загальну суму1643 грн.62
коп.

Посилаючись на вказані обставини,
просила суд визнати поважними причини
пропуску місячного строку для
звернення до суду з позовною заявою про
поновлення на роботі та поновити строк
на звернення до суду; поновити її на
посаді старшого продавця
непродовольчих товарів особи -
підприємця ОСОБА_4; стягнути з фізичної
особи -підприємця ОСОБА_4 на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу; а також стягнути моральну
шкоду в сумі 25000 грн . та матеріальну
шкоду в розмірі 2673 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 05 березня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає,
що недоведено обставин, що мають
значення для справи, які суд визнав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить його скасувати та
постановити нове рішення, яким
задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Стаття 308 ЦПК України передбачає, що
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Згідно ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

За положеннями ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 01.08.2012 року між
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 було укладено трудовий договір
відповідно до якого ОСОБА_3 була
прийнята на роботу на посаду старшого
продавця непродовольчих товарів,
договір було укладено безстроково на
невизначений термін.

Час виконання роботи встановлено з 09-00
до 13-00, та з І4-00 до 18-00, вихідні дні -
субота та неділя, привалість щорічної
відпустки 24 календарні дні. Зазначений
договір підписано та зареєстровано у
Правобережному центрі зайнятості м.
Запоріжжя за № 8.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадках прогулу(в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

В п.24 Постанови Пленуму Верховного суду
України № 9 від 06.11.1992 року із змінами,
внесеними згідно з Постановами пленуму
Верховного Суду України № 4 від 01.04.1994
року, №18 від 26.10.1995 року, №15 від 25.05.1998
року "Про практику розгляду судами
трудових спорів" роз'яснено, що при
розгляді позовів про поновлення на
роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП,
суди повинні виходити з того, що
передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних
причин(наприклад, у зв'язку з
поміщенням до медвитверезника,
самовільне використання без
погодження з власником або
уповноваженим ним органом днів
відгулів, чергової відпустки,
залишення роботи до закінчення строку
трудового договору чи строку, який
працівник зобов'язаний пропрацювати за
призначенням після закінчення вищого
чи середнього спеціального учбового
закладу).

Перевіряючи доводи та заперечення
сторін щодо звільнення ОСОБА_3 з
наведених у наказі підстав, суд
встановив, що 26.04.2013 року позивач не
була на роботі більше трьох годин, що
підтверджується актом про відсутність
на роботі. Відсутність на роботі ОСОБА_3
з 07.05.2013 року по 14.05.2013 року також
підтверджується актом складеним
трьома працівниками.

14 травня 2013 року було винесено наказ №
1405/1 про звільнення ОСОБА_3 за ст. 40 п. 4
КЗпІІ України за прогул без поважних
причин, копію цього наказу було
направлено з супровідним листом ОСОБА_3

Із акту від 07.05.2013 року, складеного та
підписаного працівниками магазину
„ІНФОРМАЦІЯ_1" та представником ФОП
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, вбачається, що ОСОБА_3
відмовилась надати пояснення з приводу
відсутності на роботі з 26.04.2013 року з 14-30
до 18.00 та 07.05.2013 року з 09.00 до 12.15 годин (
а.с.59).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не
заперечує факт відсутності в зазначені
дні на робочому місці, зазначає лише, що
відсутня була з поважних причин. Однак
доказів, передбачених ст.ст.57,58 УПК
Країни, які б містили інформацію щодо
предмета доказування та які б свідчили
про поважність причин відсутності на
робочому місці, ОСОБА_3 не надала, судом
такі докази не встановлено.

Посилання ОСОБА_3 на наявність
неприязнених стосунків з донькою ФОП
ОСОБА_4- ОСОБА_6, яка фактично здійснює
управління діяльністю підприємства, не
можуть бути взяті до уваги, оскільки
такі доводи не підтверджені належними
відповідними доказами. Крім того, факт
порушення позивачем трудової
дисципліни, що є підставою згідно ст.147
КЗпП України для застосування заходу
стягнення, встановлено судом і не
спростовано позивачем.

Встановивши відсутність порушень з
боку відповідача норм трудового
законодавства при звільненні позивача,
суд прийшов до правильного висновку
про відсутність підстав для захисту
права останнього і обгрунтовано
відмовив в задоволенні позову.

Правильним, є висновок суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог, щодо стягнення
моральної шкоди.

Доводи ОСОБА_3 про порушення
відповідачем норм трудого
законодавства при її звільненні
безпідставні та спростовуються
доказами у справі, яким суд дав оцінку
відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Таким чином, висновок суду про відмову
ОСОБА_3 в задоволення позову відповідає
обставинам справи та вимогам закону, що
регулює зазначені правовідносини,
підстав для скасування судового
рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Запоріжжя від 05 березня 2014 року в цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: