Справа № 135/2230/13-ц Провадження №
22-ц/772/1319/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Патраманський І. О.Категорія:
48Доповідач: Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі:

головуючого:
Медвецького С.К.,

суддів:
Оніщука В.В., Чорного В.І.,

при
секретарі Богацькій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на
рішення Ладижинського міського суду
Вінницької області від 11 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про стягнення неустойки за
прострочення по сплаті аліментів, -

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_4
звернулася до суду з указаним позовом,
мотивуючи вимоги тим, що рішенням
апеляційного суду Вінницької області
від 08 листопада 2012 року стягнуто з
ОСОБА_3 на її користь аліменти на
утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 500 грн.

Відповідач належним чином не
сплачував аліменти на утримання
дитини, у зв'язку з чим виникла
заборгованість по сплаті аліментів.

Посилаючись на зазначені
обставини, ОСОБА_4, урахуванням
змінених позовних вимог, просила
стягнути з відповідача на її користь
неустойку (пеню) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів, за період з листопада 2012
року по лютий 2014 року включно, в сумі 1
472, 10 грн.

Рішенням Ладижинського міського суду
Вінницької області від 11 березня 2014
року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
неустойку прострочення по сплаті
аліментів на утримання сина ОСОБА_5, за
період з заборгованості з листопада 2012
року по лютий 2014 року в сумі 1 472, 10 грн.
та вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_2 просить рішення
суду скасувати, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та ухвалите
нове рішення, про відмову в задоволенні
позову.

Сторони в судове засідання не з'явилися
без поважних причин, хоча завчасно були
повідомлені про час та місце розгляду
справи, про що свідчать розписки про
вручення повісток, тому колегія суддів
вважає за можливе справу розглянути у
їх відсутність, відповідно до вимог ст.
305 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає, що
вона не підлягає задоволенню з таких
міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим; законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом; обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були дослідженні в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги.

За змістом ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права;
не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив із того, що
відповідач належним чином не виконує
обов'язків по сплаті аліментів на
утримання неповнолітнього сина,
внаслідок чого виникла заборгованість,
а відтак одержувач аліментів має право
на стягнення неустойки (пені) у розмірі
одного відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що суд першої інстанції повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом установлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі до
25 лютого 2010 року. У шлюбі у них
народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням апеляційного суду Вінницької
області від 08 листопада 2012 року
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
аліменти на утримання сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн.

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

У пункті 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківства,
материнства та стягнення аліментів»
роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК
України відповідальність платника
аліментів за прострочення їх сплати у
виді неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками. В
інших випадках стягується неустойка за
весь час прострочення сплати
аліментів.

Звертаючись до суду з позовом, позивач
посилалася на те, що відповідач сплачує
аліменти не регулярно та в неповному
обсязі, у зв'язку з чим, станом на 28
лютого 2014 року виникла заборгованість
по сплаті аліментів у розмірі 11 676 грн. 66
коп., що підтверджується розрахунком
заборгованості по аліментах,
здійсненим державним виконавцем
(а.с.41-42).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
вірно встановив, що за період з
листопада 2012 року по лютий 2014 року в
ОСОБА_3 існує заборгованість по сплаті
аліментів та дійшов правильного
висновку про необхідність стягнення за
цей період, з відповідача на користь
позивача пені в сумі 1 472, 10 грн., навівши
в судовому рішенні відповідний
розрахунок.

Доводи представника відповідача про
відсутність вини ОСОБА_3 в тому, що він
не має постійного місця роботи та
заробітку, колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки у відповідача обов'язок
сплачувати аліменти виник з моменту
набуття рішенням про стягнення
аліментів законної сили, останній був
обізнаний про свій обов'язок
сплачувати аліменти, сплачував
аліменти не регулярно та в неповному
обсязі. При цьому підтвердженням
відсутності вини можуть бути лише такі
обставини, за яких заборгованість
утворилася з незалежних від платника
аліментів причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками.

Разом з тим суд може зменшити розмір
неустойки з урахуванням матеріального
та сімейного стану платника аліментів.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються, а відтак не дають підстав
для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, які призвели
або могли призвести до неправильного
вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах
ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ладижинського міського
суду Вінницької області від 11 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/
С.К. Медвецький

Судді: /підпис/
В.В. Оніщук

/підпис/
В.І. Чорний

З оригіналом вірно: