Справа № 442/1194/14-ц
Провадження № 4-с/442/12/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області

у складі:

головуючої - судді Курус Р.І.

з участю секретаря - Тацишин Г.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Дрогобичі
цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на
дії державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
- Литвиненко Наталії Володимирівни при
здійсненні розрахунку заборгованості
по аліментах та скасування такого
розрахунку, -

в с т а н о в и в:

18.02.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі
скаргою, в якій просить визнати
неправомірними дії державного
виконавця Н. Литвиненко при здійснені
розрахунку заборгованості по
аліментах від 21.11.2013 року, за період - з
01.01.2003 року по 07.11.2011 року, скасувавши
такий розрахунок. В обґрунтування
наведеного покликається на те, що
згідно рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 07 березня 2002 року, повинен
був сплачувати на користь ОСОБА_3
аліменти на дочку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1,
в розмірі 1/4 частини зі всіх видів свого
заробітку, починаючи з 28 лютого 2002 року
і до її повноліття. Зазначає, що
розрахунок його заборгованості по
аліментах з 01.01.2003 року по 08.09.2005 року
державним виконавцем Н. Литвиненко
проводився у розмірі 30 % прожиткового
мінімуму для дитини у відповідності до
нової редакції ч. 2 ст. 182 СК України, яка
була прийнята Законом України від
22.09.2005 року № 2901-ІУ та набрала законної
сили з 15.10.2005 року. Незаконність такого
розрахунку була встановлена ухвалами
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 30.09.2011 року та
від 01.04.2013 року, залишеними без змін
ухвалами апеляційного суду Львівської
області від 05.06.2012 року та від 05.06.2013
року відповідно.

Вказує, що такі дії державного
виконавця суперечать чинному
законодавству, зокрема ст. 58
Конституції України та Рішенню
Конституційного Суду України від 09
лютого 1999 року, в якому зазначено, що
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність. Крім
того, вказує, що аліменти стягуються з
фактичного заробітку (доходів),
отриманого на момент визначення
заборгованості, а державним виконавцем
- Н. Литвиненко при здійснені
оспорюваного розрахунку
заборгованості по аліментах враховано
суму розміру середньомісячної
заробітної плати одного штатного
працівника в м. Дрогобич, а не
фактичного його прибутку як фізичної
особи, чим порушено вимоги ст. 74 Закону
України "Про виконавче провадження".
Посилається на те, що приймав участь в
утриманні їхньої спільної доньки
ОСОБА_4, як в грошовій так і в
натуральній формі, про що свідчать
квитанції, які знаходяться в
матеріалах виконавчого провадження
державного виконавця. Також, звертає
увагу суду на те, що відділом ДВС
Дрогобицького МРУЮ, 29.04.2013 року
проведено розрахунок заборгованості
по аліментах ОСОБА_1 за період з 01.01.2003
року по 07.11.2011 року, в якому зазначено,
що загальна сума переплати по
аліментах становить - 1395,03 грн. Даний
розрахунок є чинним та не був
оскаржений у встановленому
законодавством порядку. У зв'язку з чим,
була винесена постанова про закінчення
виконавчого провадження від 29.04.2013 року
ВП №4778508, яка також не була оскаржена, а
виконавчий лист повернутий до
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області.

В судовому засіданні скаржник вимоги
скарги підтримав та дав пояснення, які
по суті та змісту відповідають
зазначеним доводам.

Державний виконавець ВДВС
Дрогобицького МУЮ у Львівській області
- Литвиненко Н.В. з приводу задоволення
скарги покладається на думку суду. Не
заперечила, що постанова про
закінчення виконавчого провадження
від 29.04.2013 року та розрахунок
заборгованості по аліментах від цієї ж
дати є чинними і ніким не скасовані. Їй
не було відомо про наявність судових
рішень між сторонами виконавчого
провадження з приводу розміру
заборгованості по аліментах, оскільки
виконавчих дій по цьому виконавчому
провадженні не здійснювала. На
підставі заяви стягувача склала новий
розрахунок заборгованості від 21.11.2013
року, хоча виконавче провадження на той
час було закінчене.

Вислухавши пояснення скаржника та
державного виконавця, дослідивши
матеріали справи, суд вважає скаргу
такою, що підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією чи
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Матеріалами справи встановлено і
сторонами не оспорюється, що 07 березня
2002 року Дрогобицьким міським судом
Львівської області був виданий
виконавчий лист №2-671, по якому відкрито
виконавче провадження ВП№ 4778508 про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
аліментів на дочку ОСОБА_4 у розмірі 1/4
частини зі всіх видів його заробітку
(доходу) щомісячно, починаючи з 28.02.2002
року і до її повноліття.

29 квітня 2013 року постановою державного
виконавця ВДВС Дрогобицького МРУЮ
Бондарь І.І. виконавче провадження з
виконання зазначеного вище
виконавчого листа закінчено у зв'язку з
досягненням дитиною повноліття та
відсутністю заборгованості у платника
аліментів, про що також свідчить і
розрахунок заборгованості від 29.04.2013
року, складений цим же виконавцем та
погоджений начальником ВДВС
Дрогобицького МРУЮ Грабар Я.П.

Зазначені постанова про закінчення
виконавчого провадження від 29.04.2013 року
та розрахунок заборгованості від цієї
ж дати сторонами виконавчого
провадження не оскаржувались, а тому є
чинними.

Разом з тим, як встановлено в судовому
засіданні, після закінчення 29.04.2013 року
виконавчого провадження, державним
виконавцем - Н. Литвиненко була
нарахована заборгованість по
аліментам ОСОБА_1 в сумі 12627,08 грн. за
період з 01.01.2003 року по 07.11.2011 року.
Вказаний розрахунок скаржник отримав
15.02.2014 року поштою, тому вимоги ст. 385 ЦПК
України щодо строку звернення зі
скаргою ОСОБА_1 дотримано, а відтак його
вимога для поновлення йому строку на
оскарження такого розрахунку є не
обґрунтованою.

Вимогами ст. ст. 1-2 Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню. Примусове
виконання рішень здійснюють державні
виконавці, визначені Законом України
"Про державну виконавчу службу".

Разом з тим, статтею ст. 17 Закону
"України "Про виконавче провадження"
передбачено, що примусове виконання
рішень здійснюється державною
виконавчою службою на підставі
виконавчих документів, зокрема,
виконавчих листів, виданих судами.

Однак, як встановлено в судовому
засіданні, примусове виконання
судового рішення про стягнення зі
скаржника аліментів згідно
виконавчого листа №2-671, виданого 07.03.2002
року місцевим судом м. Дрогобича, було
закінчено 29.04.2013 року у встановленому
законом порядку.

З огляду на вказане, суд вважає, що
складаючи 21.11.2013 року розрахунок
заборгованості ОСОБА_1 по аліментах
поза межами виконавчого провадження,
яке закінчено, державний виконавець
вийшла за межі наданих їй повноважень,
а тому такі її дії слід визнати
неправомірними, скасувавши складений
нею розрахунок заборгованості.

Разом з тим, не підлягає до задоволення
і вимога скаржника щодо зобов'язання
зарахувати в рахунок сплати аліментів
закупівлю ним промислових товарів в
сумі 7949 грн., оскільки як встановлено
вище, виконавче провадження щодо
стягнення аліментів було закінчено.

Крім цього, не підлягає до задоволення
і вимога скаржника про стягнення на
його користь понесених судових витрат,
оскільки вимогами ст. ст. 88-89, 214 ЦПК
України передбачено, що питання про
стягнення судових витрат вирішується
лише за результатами розгляду позову
при ухваленні судового рішення. При
розгляді справ даної категорії не
передбачено вирішення судом питання
щодо відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 88-89, 383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати дії державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Н. Литвиненко при
здійснені 21.11.2013 року розрахунку
заборгованості по аліментах ОСОБА_1 за
період з 01.01.2003 року по 07.11.2011 року -
неправомірними та скасувати такий
розрахунок.

В задоволенні решти скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
апеляційного суду Львівської області
через Дрогобицький міськрайонний суд
шляхом подачі апеляційної скарги на
ухвалу суду протягом п'яти днів з дня її
проголошення.

Суддя