Київський районний суд м. Одеси
________________________________________________________________________
________________________________________________
Справа № 520/1429/14-ц
Провадження № 2/520/3219/14
30.04.2014 року Київський районний суд м.
головуючого - судді Васильків О.В.
при секретарі - Дикун В.Б.
розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення інфляційних витрат, суд, -
12.02.2014 року від імені позивача ОСОБА_1
звернувся до суду його представник за
довіреністю ОСОБА_3 з позовом, в якому
просить стягнути з ОСОБА_2 інфляційні
позивач посилається на те, що заочним
рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 18.04.2006 року з відповідача
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто
матеріальну та моральну шкоду в
розмірі 21075 грн., однак відповідач
рішення суду, яке набрало законної сили
25.05.2006 року, до теперішнього часу не
виконує. За період часу з дня ухвалення
рішення позивач зазнав інфляційних
втрат, у зв'язку з чим позивач змушений
звернутись до суду.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 підтримав позовні
вимоги та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового
засідання повторно не з'явився,
повідомлявся належним чином у
відповідності до ст. 74 ЦПК України,
причини неявки суду не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у
разі повторної неявки в судове
засідання відповідача, повідомленого
належним чином, суд вирішує справу на
підставі наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).

Вислухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні,
заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 18.04.2006 року частково
задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 та
стягнуто на його користь з ОСОБА_2 в
відшкодування матеріальної шкоди 19865,11
грн. та судовий збір в розмірі 193 грн., в
відшкодування моральної шкоди - 1000 грн.
та судовий збір в розмірі 17 грн. - на
загальну суму 21075,00 грн. /а.с.25/.

Згідно з постановою державного
виконавця Першого Київського відділу
державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції ОСОБА_4
виконавчий документ №2-620/2006 Київського
районного суду м. Одеси повернуто
стягувачеві /а.с.31/, оскільки
здійсненими державним виконавцем
заходами щодо розшуку майна боржника,
передбаченими Законом України «Про
виконавче провадження», майно, на яке
можливо звернути стягнення боргу, не
виявлено.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_3 також пояснив, що
відповідач ОСОБА_2 після ухвалення
рішення суду не здійснював дій,
спрямованих на добровільне виконання
рішення суду, а навпаки, придбавши
квартиру в 1998 році, 26.06.2006 року оформив
договір дарування квартири на дружину,
що свідчить про ухилення від
виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке
зобов'язання, що складається, у тому
числі, з правовідношення, в якому праву
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов'язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення
статті 625 ЦК України регулюють
зобов'язальні правовідносини, тобто
поширюються на порушення грошового
зобов'язання, яке існувало між
сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому частина третя статті 11 ЦК
України, в якій йдеться про те, що
цивільні права та обов'язки у випадках,
встановлених актами цивільного
законодавства, можуть виникати з
рішення суду, не дає підстав для
застосування положень статті 625 ЦК
України у разі наявності між сторонами
деліктних, а не договірних зобов'язань.
Крім того, із рішення суду
зобов'язальні правовідносини не
виникають, так як вони виникають з
актів цивільного законодавства, про що
й зазначено в статті 11 ЦК України, адже
рішення суду лише підтверджує
наявність чи відсутність
правовідносин і вносить в них ясність
та визначеність.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

За таких обставин, проаналізувавши
надані докази в їх сукупності, суд
вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 не
підлягають задоволенню, так як не
обґрунтовані та не доведені.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 11, 16, 625 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення інфляційних
витрат, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дати постановлення ухвали про
залишення заяви про перегляд заочного
рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України.

Суддя
Васильків О. В.