Справа № 462/7709/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 березня 2014 року Залізничний районний
суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

при секретарі - Рущак Т.О.

за участю представника позивача -Шведа
В.Я.

відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «ВіЕс Банк»
до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про
виселення та зняття з реєстраційного
обліку,-

в с т а н о в и в :

ПАТ «ВіЕс Банк» - правонаступник
ПАТ «Фольксбанк» звернулося до суду із
позовом, в якому просить виселити
відповідачів з квартири АДРЕСА_1 та
інших мешканців, зняти їх з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою та стягнути судові витрати.
Свої вимоги мотивує тим, що 08.09.2010 року
Залізничним районним судом м. Львова
ухвалено рішення про солідарне
стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь
ПАТ «Фольксбанк» заборгованості за
кредитним договором № КF 45867, договором
поруки № РО 91801 від 05.12.2007 року в розмірі
127 601,89 доларів США, що еквівалентно 980
365,32 грн. Також, з метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором, між банком та ОСОБА_6 був
укладений іпотечний договір від
05.12.2007р., згідно якого ОСОБА_6 передала в
іпотеку нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1. За умовами договору іпотеки у
разі порушення умов, визначених
кредитним договором, банк має право
достроково звернути стягнення на
предмет іпотеки. Крім того, 06.11.2012 р.
Залізничним районним судом м. Львова
ухвалено рішення про виселення ОСОБА_6
з квартири АДРЕСА_1. В ході виконання
вказаного рішення суду державним
виконавцем було встановлено, що ОСОБА_6
за вказаною адресою не проживає, а
проживають та є зареєстрованими
відповідачі по справі. 07.08.2013 року
відповідачам були вручені вимоги в
порядку ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» з повідомленням про прийняте
позивачем рішення щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки та
вимогою протягом 30 днів з моменту її
отримання звільнити займане
приміщення та знятись із реєстрації,
проте відповідачі в добровільному
порядку вимоги Банку не виконали.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримав в частині до ОСОБА_3, ОСОБА_5
та інших мешканців, до ОСОБА_4 вимог не
має, оскільки останній ІНФОРМАЦІЯ_2
року помер. Пояснення надав аналогічні
викладеним в позовній заяві, доповнив,
що ПАТ «Фольксбанк» змінило
найменування на ПАТ «ВіЕс Банк» та
просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні пояснив, що ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер, а ОСОБА_5 не
може бути присутня на судовому
засіданні за станом здоров'я, тому
просили проводити слухання справи за
її відсутності. Крім того, проти позову
заперечив, зазначив, що він і дружина
ОСОБА_5 зареєстровані та проживають
АДРЕСА_1. Вказана квартира належить
ОСОБА_6, яка має кредитні зобов'язання.
Йому відомо про іпотечний договір,
однак він не був стороною, оскільки не
являється власником. Покликається на
рішення суду від 06.11.2012 року,
відповідно до якого виселено лише
ОСОБА_6, а відносно них в позові
відмовлено, тому спір вже вирішено і не
може бути предметом нового розгляду.
Підтвердив, що досудову вимогу про
виселення вони отримали 07.08.2013 року.
Іншого житла не мають, квартиру
АДРЕСА_3, яку мали у власності продали.

Відповідач ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явилася, належним чином
була повідомлена про час та місце
розгляду справи, тому суд вважає за
можливе розглянути справу за її
відсутності.

Заслухавши пояснення сторін,
оглянувши матеріали цивільної справи,
дослідивши зібрані по справі докази,
вирішуючи спір на підставі наданих
доказів та в межах заявлених позовних
вимог, суд приходить до висновку, що
позов слід задовольнити частково з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплачувати проценти.

У відповідності до рішення
загальних зборів акціонерів (протокол
№ 48 від 11.10.2013 р.) ПАТ «Фольксбанк» було
перейменовано на ПАТ «ВіЕс Банк» і є
правонаступником всіх прав та
обов?язків Публічного акціонерного
товариства «ФОЛЬКСБАНК», що
підтверджується витягом зі статуту
Публічного акціонерного товариства
«ВіЕс Банк» та випискою з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Як вбачається з матеріалів справи,
08.09.2010 року Залізничним районним судом
м. Львова ухвалено рішення про
солідарне стягнення з ОСОБА_6 та ОСОБА_4
на користь ПАТ «Фольксбанк»
заборгованості за кредитним договором
№ КF 45867, договором поруки № РО 91801 від
05.12.2007 року в розмірі 127 601,89 доларів США,
що еквівалентно 980 365,32 грн., а також
судові витрати в розмірі 1700 грн.
державного мита та 120 грн. витрат на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи (а.с. 4).

Також встановлено, що для
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором № КF 45867 між Банком
та ОСОБА_6 05.12.2007 року був укладений
договір іпотеки, згідно якого
іпотекодавець передала в іпотеку
позивачу нерухоме майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1, належну їй на праві
власності, на підставі договору
купівлі-продажу від 27.07.2007р. За умовами
договору іпотеки у разі порушення умов,
визначених кредитним договором, банк
має право достроково звернути
стягнення на предмет іпотеки (а.с. 6-8).

Відповідно до ст. 1 Закону України
"Про іпотеку" іпотека - це вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Згідно ч.ч.1,3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку»
у разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя. Таким чином,
цивільним законодавством України та
умовами договору обумовлено, що вибір
способів захисту цивільного права
залежить від волевиявлення
іпотекодержателя.

06.11.2012 року Залізничним районним
судом м. Львова ухвалено рішення по
справі № 1309/5848/12 про виселення ОСОБА_6 з
квартири АДРЕСА_1, а щодо вимоги про
виселення інших мешканців з вказаної
квартири, то у задоволенні такої
відмовлено за безпідставністю та
необґрунтованістю, оскільки позивачем
не доведено та не надано жодних доказів
на підтвердження того факту, що у
зазначеній квартирі проживають інші
мешканці (а.с. 5).

Як вбачається з копії постанови
державним виконавцем Залізничного
ВДВС ЛМУЮ Скибою Р.В. 30.07.2013 року
постановлено закінчити виконавче
провадження з примусового виконання
виконавчого листа № 1309/5848/12 щодо
виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1,
оскільки згідно відповіді адресного
бюро та довідки ЛКП «Граніт» боржник за
вказаною адресою не зареєстрована та
не проживає (а.с. 9).

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку» звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього Закону
законодавець установлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК
України.

Як роз'яснив пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п. 43 постанови від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

З копії довідки з місця проживання
про склад сім'ї і прописку ЛКП «Граніт»
від 18.04.2013 р. вбачається, що за адресою:
АДРЕСА_1 прописані ОСОБА_4, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 (а.с. 14).

З матеріалів справи вбачається, що
ПАТ «Фольксбанк» 06.08.2013 року
відповідачам скерувало вимоги в
порядку ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» з повідомленням про наявність
заборгованості за кредитним договором
та прийняте рішення щодо звернення
стягнення на предмет іпотеки та
вимогою протягом 30 днів з моменту її
отримання звільнити займане
приміщення та знятись із реєстрації,
які були отримані відповідачами 07.08.2013
року, що підтверджується копіями
рекомендованих повідомлень (а.с. 10-13).
Однак відповідачі не звільнили
квартиру добровільно в зазначений у
вимозі строк.

Копією свідоцтва про смерть
підтверджується, що ОСОБА_4 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 85).

Щодо покликання відповідача ОСОБА_3
на рішення Залізничного районного суду
від 06.11.2012 року то такі безпідставні,
оскільки питання про виселення ОСОБА_3
даним судовим рішенням не
вирішувалось.

Враховуючи вищенаведене суд дійшов
висновку, що позивачем була дотримана
процедура проведення виселення
відповідачів з квартири, на яку
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, відповідачам була скерована
письмова вимога щодо добровільного
звільнення житлового приміщення, яка
залишилася не виконана, тому наявні
підстави для задоволення вказаної
вимоги щодо виселення відповідачів із
квартири АДРЕСА_1.

Щодо позовної вимоги про виселення
з квартири АДРЕСА_1 інших мешканців, то
у задоволенні такої слід відмовити за
безпідставністю та необґрунтованістю,
оскільки позивачем не доведено та не
надано жодних доказів на підтвердження
того факту, що крім відповідачів у
зазначеній квартирі проживають інші
мешканці.

Відповідно до ст.88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218
ЦПК України, ст.ст. 11, 16, 1054 ЦК
України, ст.ст. 1, 33, 40 Закону України
«Про іпотеку», ст. 109 ЖК України, «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити
частково. Виселити ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з
квартири АДРЕСА_1.

Зняти з реєстраційного
обліку за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та
ОСОБА_5.

В решті заявлених
позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_5
судовий збір на користь позивача у
розмірі 114,70 грн.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення до апеляційного
суду Львівської області.

Суддя: (підпис)
Б.М.
Гедз

З оригіналом згідно.

Суддя: Б.М.Гедз