№ 2/645/353/14
РІШЕННЯ

іменем України

28 квітня 2014 року Фрунзенський
районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді Бондаревої
І.В., при секретарі - Гудзенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Харкові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, зняття з реєстрації, та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, Харківської міської ради про
визнання недійсним приватизації,
розпорядження про передачу у
власність, скасування свідоцтва про
право власності, визнання ордеру
недійсним, виселення, зняття з
реєстрації, та вселення, третя особа:
Фрунзенський РВ у м.Харкові ГУ ДМС
України в Харківській області,

В С Т А Н О
В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом
до відповідача про визнання його таким,
що втратив право користування жилим
приміщенням, зняття з реєстрації,
вказуючи, що у вересні 2008 р. АТЗТ «Завод
ЗБК-5» подав позовну заяву про визнання
ОСОБА_3 особою, що втратила право
користування житловим приміщенням, та
зняття з реєстрації, вказуючи, що він
фактично не мешкає в спірній кімнаті
понад 6 місяців, про що був складений
Акт. Крім того, ОСОБА_3 за власним
бажанням припинив трудові відносини з
заводом. Вказаний позов був залишений
без розгляду у зв'язку з неявкою
позивача у судові засідання. У грудні
2008 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з
позовом про поновлення його права та
вселення до кімнати АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що під час його
від'їзду комендант та інші посадові
особи самовільно відкрили його кімнату
і вселили у неї 6 чоловік, незважаючи на
те, що в кімнаті знаходились його речі.
Також зазначив, що він пропрацював на
заводі 11 років 6 місяців, тому належить
до осіб, які не можуть бути виселені без
надання їм іншого жилого
приміщення.Заочним рішенням
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 09.12.2009 р. позовні вимоги ОСОБА_3 були
задоволені. Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 26.11.2012 р.
вказане заочне рішення було скасовано
за апеляційної скаргою ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, в задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

Позивачі є наймачами
однокімнатної квартири АДРЕСА_1. Зміни
в особових рахунках за вказаною
адресою (замість ОСОБА_3 - ОСОБА_1)
внесені відповідно до заяви від 10.06.2009
р. Заборгованість ОСОБА_3 за комунальні
послуги станом на 01.04.2009 р. складає 3922,10
грн.

Просять суд з підстав, передбачених 71,72
ЖК України, визнати його таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням, та зняти з реєстрації за
вказаною адресою.

ОСОБА_3 24.10.2013 р. звернувся до суду із
зустрічним позовом до відповідачів, з
врахуванням уточнень, про визнання
недійсним приватизації, розпорядження
про передачу у власність, скасування
свідоцтва про право власності,
визнання ордеру недійсним, виселення,
зняття з реєстрації, та вселення,
вказуючи, що він працював на АТЗТ
«Завод ЗБК-5» з 07.03.1989 р. по 04.09.2000 р.,
тобто 11 років 6 місяців. Відповідно до
протоколу №27 від 13.11.1998 р. спільного
засідання дирекції та профкому
підприємства та ордеру №146 від 14.11.1998 р.
йому було надано в користування
кімнату АДРЕСА_1. 18.12.1998 р. він
зареєструвався за вказаною адресою.
Він не міг бути виселений із займаної
ним кімнати, оскільки пропрацював на
підприємстві більше 10 років. У вересні
2008 р. АТЗТ «Завод ЗБК-5» звернувся до
суду з позовом про визнання його таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням, однак позов не був
задоволений. Зустрічний позов ОСОБА_3
про вселення судом першої інстанції
був задоволений 09.12.2009 р., однак
Апеляційним судом Харківської області
26.11.2012 р. рішення було скасовано з
формальних підстав.

Зазначає, що судового рішення, яким би
його було позбавлено спірного житла
або виселено, - не існує, таким чином,
вселення ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_2 до
АДРЕСА_1 є незаконним. Вони були
проінформовані про те, що в спірній
кімнаті на законних підставах проживає
та зареєстрований ОСОБА_3, тому виданий
їм ордер є недійсним і вони підлягають
виселенню з підстав, передбачених
ст.ст.59, 117 ЖК України.

Крім того, ордер №37 від 08.04.2009 р. на ім'я
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 містить посилання не
на спільне рішення адміністрації
підприємства та профкому, а лише на
розпорядження адміністрації
підприємства № 26 від 08.09.2009 р.

Також зазначає, що в період з 09.12.2009 р. по
26.11.2012 р. він вживав ряд заходів з метою
виконання рішення суду про вселення:
звернувся з відповідною заявою до
Фрунзенського ВДВС, на підставі якої
було відкрито виконавче провадження,
та брав участь у виконавчих діях, однак
через неправомірні дії відповідачів не
отримав очікуваного результату. Так,
відповідно до акту державного
виконавця від 25.03.2010 р., з метою
примусового виконання рішення суду
було здійснено вихід за адресою
спірної квартири, в якій перебувала
жінки на ім'я ОСОБА_1, яка відмовилась
відчиняти двері. Таким чином, позивач
не мав будь-яких даних про осіб, які
порушили його право та характер його
порушення. Конкретні дані про ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 йому стали відомі лише 17.04.2012 р. з
довідки КП «Жилкомсервіс» про склад
сім'ї та прописку. Сам ордер та його
реквізити стали відомі позивачеві в
липні 2012 р., в процесі розгляду
(апеляційної скарги) у справі № 2-462/2009
р., тобто лише з цього часу він мав
можливість реалізувати своє право на
судовий захист. Він не має власного
житла та тимчасово проживає у родичів
та друзів. 16.04.2013 р. він звертався до
Фрунзенського РВ та прокуратури
Фрунзенського району м.Харкова із
заявою про порушення своїх прав.
Заборгованості за комунальні послуги
він за собою не визнає, оскільки не має
доступу до інформації про нарахування
квартплати та комунальних платежів,
оскільки особові рахунки оформлені на
ОСОБА_1

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час
розгляду справи приватизували спірне
житлове приміщення з порушенням ст.1, ч.1
ст.5, ст.8 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду, та займають спірну житлову площу
незаконно, просить суд визнати
приватизацію квартири недійсною;
скасувати розпорядження органу
приватизації про передачу квартири у
власність та Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 09.12.2013
р.; визнати недійсним ордер №37 від
08.04.2009 р. на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2;
виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із спірної
кімнати, із зняттям їх з реєстрації;
поновити порушене право ОСОБА_3
користування спірним житлом та вселити
його в жиле приміщення за адресою:
АДРЕСА_1. (Т.1 а.с.190, т.2 а.с.15, 27).

В судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2
первісні вимоги підтримали, зустрічний
позов не визнали. ОСОБА_1 пояснила суду,
що ордер вона отримала від директора
заводу ОСОБА_5 Фактично вона з донькою
вселилась та проживає в спірній
кімнаті з часу отримання ордеру, тобто
з 08.04.2009 р., а зареєструвались за
вказаною адресою 01.10.2009 р. На час свого
вселення їй було відомо, що в цій
квартирі раніше жив ОСОБА_3, але
комендант гуртожитку її запевнив, що
вони його випишуть. Переоформлюючи
особовий рахунок для сплати
комунальних послуг на своє ім'я вона
була проінформована про те, що за
попереднім наймачем кімнати, ОСОБА_3,
який зареєстрований за вказаною
адресою, існує заборгованість по
сплаті за комунальні послуги. Кілька
років тому він приходив до них, хотів
увійти до квартири, але вона його не
впустила. Підставами для звернення до
суду з позовом зазначає непроживання
ОСОБА_3 без поважних причин більше 6
місяців, а саме з 01.08.2008 р. На час
розгляду справи вони приватизували
спірну квартиру на своє ім*я, не
повідомляючи органу приватизації про
реєстрацію ОСОБА_3 за вказаною адресою,
оскільки він не є членом їх сім*ї.

ОСОБА_3 та його представник - ОСОБА_6 в
судовому засіданні первісний позов не
визнали, зустрічний підтримали. Крім
того, ОСОБА_3 пояснив, що дійсно, під час
його тимчасової відсутності за
сімейними обставинами (необхідність
догляду за матір*ю похилого віку), в
його кімнаті тимчасово мешкав чоловік
його доньки, ОСОБА_7 В кімнаті
знаходились речі відповідача,
періодично він відвідував квартиру,
ключі коменданту гуртожитку не
віддавав.

Представник третьої особи - ОСОБА_8
покладалася на розсуд суду.

Представник відповідача за зустрічним
позовом - Харківської міської ради в
судове засідання не з'явився

Вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та про задоволення зустрічного
позову ОСОБА_3, з наступних підстав.

У відповідності зі ст.71 ЖК України, при
тимчасовій відсутності наймача чи
членів його родини за ними
зберігається житлове приміщення
протягом 6 місяців.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності її понад
встановлені строки, провадиться в
судовому засіданні.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 була прийнята на роботу до ВАТ
«Хавод ЖБК-5» 01.03.2007 р., що
підтверджується записом в її трудовій
книжці (а.с.170).

08.04.2009 р. позивачі отримали
спеціальний ордер №37 від 08.04.2009 р.,
виданого на підставі розпорядження
адміністрації АТЗТ «Завод ЗБК-5» № 26
від 08.04.2009 р., вселились до АДРЕСА_1
(а.с.20,21), та 01.10.2009 р. були зареєстровані
за вказаною адресою.

На час отримання ордеру позивачі з
26.05.2008 р. були зареєстровані за адресою:
АДРЕСА_2 (а.с.11,12).

Взагалі за період з 2001 р. по 01.10.2009 р.
позивач ОСОБА_1 була зареєстрована та
мешкала за 5 різними адресами, що
підтверджується відмітками в її
паспорті.

Та обставина, що ОСОБА_3 також
зареєстрований в спірному житловому
приміщенні за адресою: АДРЕСА_1,
підтверджується відміткою в його
паспорті та довідкою АДБ м.Харкова, і не
оспорюється позивачами (т.1 а.с.47, 199).

Підставою для вселення ОСОБА_3 до
АДРЕСА_1 та його реєстрації за вказаною
адресою було рішення спільного
засідання дирекції та профкому АТЗТ
«Завод ЗБК-5» №27 від 13.11.1998 р. та
спеціальний ордер № 146 від 14.11.1998 р.
(а.с.197, 198).

Також судом встановлено, що ОСОБА_3
працював на АТЗТ «Завод ЗБК-5» з 07.03.1989 р.
по 04.09.2000 р., тобто більше 10 років, та
звільнився за власним бажанням, що
підтверджується записом у його
трудовій книжці (а.с.196).

На час виникнення спору будинок
АДРЕСА_1 мав статус гуртожитку АТЗТ
«Завод ЗБК-5», з 30.06.2011 р. приміщення 2-5
поверхів належали ПАТ «Банк
«Меркурій», та з 28.09.2011 р. 2-5 поверхи
будинку перебувають у комунальній
власності м.Харкова (т.1 а.с.130).

Спірна квартира розташована на 3
поверсі будинку, про що зазначено у її
технічному паспорті (т.1 а.с.232).

Суд вважає, що ОСОБА_3 було протиправно
позбавлено права користування спірним
житлом та фактично виселено з
гуртожитку, без надання йому іншого
жилого приміщення, на порушення вимог
ч.4 ст.132 ЖК України, ст.125 ЖК України,
оскільки він є особою, що більше 10 років
пропрацював на підприємстві, яке
надало йому це житлове приміщення, у
зв'язку з чим його порушене право має
бути поновлено.

Суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були
вселені у спірне житлове приміщення
незаконно, оскільки спеціальний ордер
на їх ім'я був виданий не на підставі
спільного рішення адміністрації та
профкому підприємства, а за
розпорядженням адміністрації АТЗТ
«Завод ЗБК-5», що є порушенням ст.128 ЖК
України ; на той час перебувала у
трудових відносинах з підприємством
лише 2 роки 1 місяць, крім того, житлове
приміщення, на яке був виданий її
спеціальний ордер, не було вільним,
оскільки у ньому була зареєстрована
інші особа - ОСОБА_3

Таким чином, суд вважає недійсним
спеціальний ордер №37 від 08.04.2009 р.,
виданий АТЗТ «Завод ЗБК-5» на ім'я
ОСОБА_1, на вселення її та ОСОБА_2 до
АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посилаються на
Акт від 01.09.2008 р., складений комісією у
складі директору АТЗТ ОСОБА_5,
коменданту гуртожитку ОСОБА_9 та
сусідки ОСОБА_10, про те, що ОСОБА_3 не
проживає у гуртожитку з 01.04.2004 р.

Суд вважає, що вказаний Акт не є
належним та допустимим доказом не
проживання ОСОБА_3, у розумінні ст.ст.58,59
ЦПК України, оскільки не є офіційним
документом, що посвідчує вказані у
ньому обставини.

Допитаний судом свідок з боку
позивачів - ОСОБА_9 пояснила , що в 2008 р. в
її присутності ОСОБА_3 віддав ключі від
спірної кімнати ОСОБА_5, але про причини
цього їй невідомо.

Свідок ОСОБА_11, пояснила, що вона
очолює ініціативну громадську групу,
тому їй відомо, що ОСОБА_3 не жив у своїй
кімнаті, не брав участі у витратах на
реконструкцію гуртожитку, на оплату
заборгованості гуртожитку за
електроенергію, в його квартирі з його
дозволу жили квартиранти. У 2012 р. ОСОБА_3
приходив до неї за порадою відносно
своїх дій, оскільки мав судове рішення
про вселення, яке не виконується,
оскільки мешканці спірної квартири не
відчиняли йому двері. На це свідок
відповіла йому, що вважає його
неправим.

Пояснення вказаних свідків, на думку
суду, не є доказом не проживання ОСОБА_3
в спірному житловому приміщенні більше
6 місяців без поважних причин, оскільки
свідку ОСОБА_9 не відомі причини
передання ключів ОСОБА_3, натомість,
дублікати ключів від кімнат можуть
зберігатись у коменданта гуртожитку, і
вказана обставина не може свідчити про
відмову ОСОБА_3 від права користування
житлом. Крім того, не приймання ОСОБА_3
участі у понесенні витрат на утримання
гуртожитку, до речі добровільних,
оскільки вони не є комунальними
послугами, на думку суду, також не може
свідчити про те, що він не проживав в
кімнаті без поважних причин, та може
пояснюватись і відсутністю грошей в
останнього.

Крім того, оскільки ОСОБА_12
переоформила особовий рахунок на своє
ім*я, то комунальні послуги
нараховувались вже на двох осіб, тому
суд вважає обгрунтованими доводи
ОСОБА_3 на відсутність у нього
можливості вносити кошти за сплату
комунальних послуг на рахунок,
відкритий на ім'я ОСОБА_12, та за всіх
зареєстрованих осіб. Тобто, посилання
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 на несплату ОСОБА_3
комунальних послуг як на підставу
свого позову, суд вважає
необгрунтованим.

Також судом встановлено, що 03.12.2008 р.
ОСОБА_3 дійсно звернувся до суду з
позовом до АТЗТ «Завод ЗБК-5»
(колишнього власника гуртожитку) про
вселення, вказуючи, що його право на
користування спірним житлом було
порушене у вересні 2008 р., коли в його
відсутність до кімнати були вселені
інші особи.

Заочним рішенням Фрунзенського
районного суду м.Харкова від 09.12.2009 р.
позов ОСОБА_3 задоволений, його вселено
у кімнату АДРЕСА_1.

Між тим суду надано докази того, що
протягом 2010-2012 р.р. ОСОБА_3 та
Фрунзенським ВДВС було вжито ряд
заходів до виконання рішення
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 09.12.2009 р. про вселення ОСОБА_3 до
спірної квартири (відкрито виконавче
провадження, здійснювались виходи до
спірної квартири), проте воно
залишилось не виконаним, оскільки
мешканці спірної квартири, які не були
стороною виконавчого провадження,
відмовились відкрити двері, а
представник боржника (АТЗТ «Завод
ЗБК-5») не з'явився.

ОСОБА_1 в судовому засіданні не
оспорювала, що вона дійсно не впускала
у спірну квартиру ОСОБА_3, який
приходив, оскільки вважає, що вона з
донькою проживає в спірній квартирі на
законних підставах.

Крім того, державний виконавець
звертався до Фрунзенського районного
суду м.Харкова з поданням про
роз'яснення порядку подальшого
виконання рішення суду від 09.12.2009 р. та
ухвалою Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 26.12.2011 р. у роз'ясненні
було відмовлено, оскільки рішення суду
про вселення ОСОБА_3 є чітким та
зрозумілим.

Після цього 01.03.2012 р. державний
виконавець звернувся до КЖЕП №5
Фрунзенського району м.Харкова із
запитом про склад осіб, зареєстрованих
у спірній квартирі, та, отримавши
інформацію, призначив примусове
виконання рішення суду на 26.07.2012 р., про
що повідомив і ОСОБА_1 (а.с.249-267).

13.08.2012 р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до
АСХО з апеляційною скаргою на рішення
Фрунзенського районного суду м.Харкова
від 09.12.2009 р.

Рішенням Апеляційного суду
Харківської області від 26.11.2012 р. заочне
рішення Фрунзенського районного суду
м.Харкова від 09.12.2009 р. скасоване у
зв'язку з порушенням прав апелянтів,
які не були залучені до участі у
розгляді справи, та у задоволенні
позову ОСОБА_3 відмовлено за
недоведеністю.

Таким чином, до 26.11.2012 р. ОСОБА_3 мав
правомірні сподівання на поновлення
його порушеного права та вселення до
спірної квартири, та до ознайомлення з
апеляційною скаргою ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
поданою 13.08.2012 р., не мав інформації щодо
підстав їх вселення, даних про виданий
їм спеціальний ордер, тобто позовна
давність ним не пропущена, оскільки має
рахуватись з 13.08.2012 р.

За таких обставин суд вважає позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
необгрунтованими, оскільки причини не
проживання ОСОБА_3 в спірному житловому
приміщення не можна вважати
неповажними, у зв'язку з чим дійшов
висновку про відмову у їх задоволенні.

Крім того, враховуючи, що на час
розгляду справи спірне житлове
приміщення перебуває у власності
позивачів, правовідносини між ними та
ОСОБА_3 мають регулюватись
відповідними нормами ЦК України, а не
ст.ст.71,72 ЖК України, на які як на
підставу своїх вимог посилаються
позивачі.

Також судом встановлено, що рішенням
Харківської міської ради № 167 від 20.03.2013
р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнані наймачами
квартири АДРЕСА_1, (а.с.6).

На підставі розпорядження відділу
приватизації житлового фонду
Харківської міської ради № 1481 від
09.12.2013 р. видано Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно,
відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
власниками, по 1/2 частині кожна,
квартири АДРЕСА_1 (т.1 а.с.231).

Згідно ст.1, ч.1 ст.5, ст.8 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», наймачі квартир
державного житлового фонду та члени їх
сімей, які постійно проживають у
квартирі разом із наймачем або за якими
зберігається право на житло, мають
право на приватизацію займаних квартир
шляхом передачі їм цих квартир в
спільну сумісну або часткову власність
за письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають у
даній квартирі, в тому числі тимчасово
відсутніх, за якими зберігається право
на житло, на підставі рішення
відповідного органу приватизації.

Як встановлено судом, при переданні
спірного житла у власність позивачів
останні не повідомили орган
приватизації про те, що за вказаною
адресою також зареєстрована інші
особа, відповідач ОСОБА_3, у зв'язку з
чим відділом приватизації житлового
фонду Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради було видано розпорядження
№ 1481 від 09.12.2013 р. про передачу спірної
квартири у власність лише ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, чим були порушені права ОСОБА_3

Про те, що ОСОБА_3 також зареєстрований
за вказаною адресою, ОСОБА_1 та ОСОБА_2
при проведенні приватизації було
відомо, що підтверджується власними
поясненнями ОСОБА_1 та запитом
начальника дільниці №55 КП
«Жилкомсервіс» на адресу АДБ м.Харкова
про реєстрацію ОСОБА_3 в спірній
квартирі, видану 21.12.2012 р. на руки
ОСОБА_1, яка містить вказану інформацію
(т.1 а.с.32).

Враховуючи, що спеціальний ордер №37
від 08.04.2009 р., виданий на ім'я ОСОБА_1, є
недійсним, та при ухваленні рішення
про приватизацію спірного житлового
приміщеннями не було отримано
письмової згоди ОСОБА_3, який
зареєстрований за вказаною адресою та
за яким зберігається право на житло, на
передачу житла у власність ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, суд вважає проведену
приватизацію недійсною, у зв'язку з чим
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст. 71, 72, 128 ЖК України,
ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, суд
-

В И Р І Ш
И В :

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням, зняття з
реєстрації, - відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3
до ОСОБА_1, ОСОБА_2, Харківської міської
ради про визнання недійсним
приватизації, розпорядження про
передачу у власність, скасування
свідоцтва про право власності,
визнання ордеру недійсним, виселення,
зняття з реєстрації, та вселення -
задовільнити.

Визнати недійсним ордер №37 від
08.04.2009 р., виданий АТЗТ «Завод
залізобетонних конструкцій-5» на ім'я
ОСОБА_1.

Визнати недійсним розпорядження
відділу приватизації житлового фонду
Управління комунального майна та
приватизації Департаменту економіки
та комунального майна Харківської
міської ради № 1481 від 09.12.2013 р. про
передачу у власність ОСОБА_1, ОСОБА_2
квартири АДРЕСА_1, по 1/2 частині кожній з
них.

Скасувати Свідоцтво про право
власності на нерухоме майно від 09.12.2013
р., реєстраційний № 8-13-291054, яке
посвідчує право спільної часткової
власності ОСОБА_1, ОСОБА_2 на квартиру
АДРЕСА_1, по 1/2 частині за кожною з них.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1, із зняттям з реєстраційного
обліку.

Поновити порушене право ОСОБА_3 на
користування жилим приміщенням та
вселити його в квартиру, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Харківської області
через Фрунзенський районний суд
м.Харкова шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий - суддя