Справа № 2-798/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 року Солом'янський районний
суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.,

при секретарі:
Слепусі О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом Хонда Мотор Ко., Лтд. до ОСОБА_2,
Державної служби інтелектуальної
власності України про визнання знака
добре відомим в Україні та визнання
недійсним свідоцтва України на знак
для товарів і послуг,-

в с т а н о в и в:

Позивач Хонда Мотор Ко., Лтд звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_2, Державної
служби інтелектуальної власності
України, в якому просив визнати знак
«HONDA» добре відомим в Україні відносно
компанії «Хонда Мотор Ко., Лтд.» ("Honda Motor
Co. Ltd") щодо товарів 07 класу МКТП «машини
і верстати, частини та деталі до них;
двигуни (крім призначених для
наземного транспорту), зокрема двигуни
для човнів, електродвигуни та
електрогенератори, мотопомпи;
сільськогосподарське знаряддя, крім
ручного, зокрема газонокосарки та
мотокоси, частини та деталі до них» та
щодо товарів 12 класу МКТП «транспортні
засоби, засоби переміщування по землі,
по воді, частини та деталі до них»
станом на 01.01.2003 року та визнати
свідоцтво України № НОМЕР_2 на знак для
товарів і послуг «HONDA» недійсним
повністю.

Позивач також просив зобов'язати
Державну службу інтелектуальної
власності України опублікувати
відомості про визнання знака «HONDA»
добре відомим в Україні відносно
компанії «Хонда Мотор Ко., Лтд.» ("Honda Motor
Co. Ltd") щодо товарів 07 класу МКТП «машини
і верстати, частини та деталі до них;
двигуни (крім призначених для
наземного транспорту), зокрема двигуни
для човнів, електродвигуни та
електрогенератори, мотопомпи;
сільськогосподарське знаряддя, крім
ручного, зокрема газонокосарки та
мотокоси, частини та деталі до них» та
щодо товарів 12 класу МКТП «транспортні
засоби, засоби переміщування по землі,
по воді, частини та деталі до них»
станом на 01.01.2003 року в офіційному
бюлетені «Промислова власність» та
внести відомості про визнання
свідоцтва України № НОМЕР_2 на знак для
товарів і послуг «HONDA» недійсним
повністю до Державного реєстру
свідоцтв України на знаки для товарів і
послуг і опублікувати відомості про це
в офіційному бюлетені «Промислова
власність».

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
зазначив, що 15.06.2006 року на ім'я
відповідача ОСОБА_2 було зареєстровано
знак для товарів і послуг «HONDA» для
товарів 9, 11 та 21 класів Міжнародної
класифікації товарів та послуг для
реєстрації знаків, право власності на
який засвідчується свідоцтвом України
на знак для товарів і послуг № НОМЕР_2

Компанія «Хонда Мотор Ко., Лтд» вважає
реєстрацію в Україні цього знака
неправомірною з огляду на
невідповідність зареєстрованого знака
умова правової охорони, що є підставою
для визнання свідоцтва недійсним
відповідно до п. а) п. 1 статті 19 Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг».

Позивач вважає, що знак «HONDA» є добре
відомим в Україні відносно компанії
«Хонда Мотор Ко., Лтд», станом на 01.01.2003
року щодо товарів, зазначених в його
позовних вимогах, і наводить перелік,
на його думку, документальної
інформації про його добру відомість в
Україні.

Позивач стверджує, що з урахуванням
доброї відомості торговельної марки
«HONDA» існують всі підстави для визнання
свідоцтва України № НОМЕР_2 недійсним
повністю через невідповідність
зареєстрованого позначення умовам
надання правової охорони і на користь
цієї позиції надає свої підтвердження.

Позивач притримується думки, що
позначення «HONDA» за оспорюваним
свідоцтвом України № НОМЕР_2 відтворює
добре відомий в Україні знак «HONDA» та це
позначення здатне викликати
змішування з добре відомим знаком.

Також в обґрунтування свої вимог
позивач зазначає, що на існування
високого ступеню ймовірності введення
споживачів в оману при використанні
позначення «HONDA» за свідоцтвом України
№ НОМЕР_2 є те, що оспорюване позначення
відтворює істотну складову частину
фірмового (комерційного) найменування
позивача.

Представники позивача у судовому
засіданні позов підтримали та просили
його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у
судовому засіданні проти позову
заперечував, просив застосувати строк
позовної давності та відмовити в
задоволенні позову.

Представник відповідача Державної
служби інтелектуальної власності
України в судовому засіданні проти
позову заперечував та просив у його
задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, вважає, що у
задоволенні позову слід відмовити з
наступних підстав.

Пунктом 3 Постанови Верховної Ради
України «Про введення в дію Закону
України «Про охорону прав на знаки для
товарів і послуг» від 23 грудня 1993 року
№ 3771-XII встановлено, що свідоцтво
України може бути визнано недійсним у
разі невідповідності знака умовам його
реєстрації, визначеним законодавством,
що діяло на дату подання заявки.

Згідно з доданою до позовної заяви
копією виписки з Державного реєстру
свідоцтв України на знаки для товарів і
послуг від 01.11.2012 № 1093 датою подання
заявки № , за якою видано
свідоцтво № НОМЕР_2, є 03 червня 2003 року.

На цю дату, а також на дату 01 січня 2003
року, станом на яку позивач просить
визнати знак «HONDA» добре відомим в
Україні, чинним був Закон України «Про
охорону прав на знаки для товарів і
послуг» в редакції від 10 серпня 2002 року.

За визначенням статті 1 Закону знаком
для товарів і послуг є позначення, за
яким товари і послуги одних осіб
відрізняються від однорідних товарів і
послуг інших осіб.

У Законі не вживається термін «добре
відомий знак». У зв'язку з цим, за
приписами частини 1 статті 8 ЦПК України
та статті 3 Закону, суд застосовує
правила міжнародного договору, яким є
Паризька конвенція про охорону
промислової власності.

Згідно з пунктом 1 статті 6bis Паризької
конвенції про охорону промислової
власності «Країни Союзу зобов'язуються
чи з ініціативи адміністрації, якщо це
допускається законодавством даної
країни, чи за клопотанням зацікавленої
особи відхиляти або визнавати
недійсною реєстрацію і забороняти
застосування товарного знака, що
становить відтворення, імітацію чи
переклад іншого знака, здатні
викликати змішування зі знаком, що за
визначенням компетентного органу
країни реєстрації чи країни
застосування вже є в цій країні
загальновідомим як знак особи, що
користується привілеями цієї
Конвенції і використовується для
ідентичних або подібних продуктів».

Однак надані позивачем матеріали
справи не містять прямих доказів
застосування знака «HONDA» до 01 січня 2003
року на автомобілях та інших товарах,
зазначених ним у позовній вимозі щодо
визнання цього знака добре відомим в
Україні. Переважна більшість з них
стосується подій, які сталися після
цієї дати, тому не стосуються предмета
доказування. Не стосуються предмета
доказування, оскільки не містять
інформації про торговельну марку «HONDA»,
також надані позивачем та використані
у висновку експерта такі докази:

відомості із заяви під присягою
головного управляючого Хонда Моторс
Лтд. («Хонда») Йошіхару Ямамото про
кількість країн, в яких Хондою створено
веб-сайти та про історію Хонди (стор. 17-21
Висновку експерта, том 7 а.с.а.с. 157-159);

копія невиключного дистриб'юторського
договору від 25 липня 1992 року між Хонда
Мотор Ко., Лтд та ТОВ «Ніппон Мотор
Інвест» (стор. 23 Висновку експерта, том 7
а.с. 160);

інформація про знаки позивача, які не
містять позначення «HONDA» (стор. 42, 43
Висновку експерта, том 7 а.с.а.с. 169-170);

перелік сфер діяльності компанії
«Хонда Мотор Ко., Лтд.» (Honda Motor Co., Ltd)
(стор. 47 Висновку експерта);

інформація про те, що компанія «Хонда»
займає перше місце в світі з
виробництва мотоциклів та входить в
першу десятку світових виробників
автомобілів (стор. 47 Висновку експерта,
том 7 а.с.а.с.172);

відомості про рейтинг та вартість
бренду «HONDA» у 2001 - 2012 роках на підставі
даних сайту htpp//www.interbrand.com, що
стосуються червоного знака «HONDA» для
автотранспортних засобів, оскільки цей
знак охороняється свідоцтвом України
№ НОМЕР_4 від 15.07.2003, яке видане після
01.01.2003 та не містить інформацію щодо
предмета доказування (стор. 50 Висновку
експерта, том 7 а.с. 174).

На підставі ч. 3 ст. 58 ЦПК України суд не
бере зазначені докази до розгляду як
такі, що не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до фактичних даних справи
Хонда Мотор Ко., Лтд офіційно вступила
на ринок України після укладення нею 25
липня 1992 року невиключного
дистриб'юторського договору з ТОВ
«Ніппон Мотор Інвест» про поставки в
Україну автомобілів з нанесеними на
них торговельними марками «CIVIC» та
«ACCORD» (т. 1, а.с. 238; т. 2, а.с. 14). Відтак цей
договір є доказом того, що Хонда Мотор
Ко., Лтд не поставляла в Україну
автомобілі, марковані торговельною
маркою «HONDA».

Належними доказами цього факту є також
витяги з веб-сайту позивача
http://world.honda.com фотографій автомобілів
марок CIVIC та ACCORD усіх доречних
генерацій (випусків), що додані до
пояснення представника відповідача
ОСОБА_2 на висновок експерта.

Зважаючи на це, суд не бере до уваги
недостовірний висновок у Звіті про
соціологічне опитування «Визначення
рівня відомості торговельної марки
«HONDA», складеному ТОВ «Центр соціальних
технологій «Соціополюс» у вересні 2012
року, про те що серед товарів, які
випускаються під торговельною маркою
«HONDA», найвідомішими для мешканців міст
України з населенням понад 100 тис. осіб
є транспортні засоби і частини та
деталі для них (том 3, а.с. 18), а також про
те, що 59,6% респондентів з числа тих, кому
відома вказана торговельна марка,
зазначили як джерело першого
знайомства з нею споглядання на вулиці
продукції, маркованої цією
торговельною маркою (том 3, а.с. 14).

Суд не бере до уваги також й інші
висновки та показники у Звіті, оскільки
опитування не відповідало методичним
вимогам до опитування з питання доброї
відомості знака в Україні, що
встановлені Порядком визнання знака
добре відомим в Україні Апеляційною
палатою Державної служби
інтелектуальної власності України,
затвердженим наказом Міністерства
освіти і науки України 15.04.2005 року № 228.

За вимогами пункту 3.2.3 цього Порядку
опитування стосовно доброї відомості
знака повинно бути репрезентативним
для населення всієї України та
проводитися урахуванням «цільової
аудиторії». Опитування стосовно доброї
відомості знака, призначеного для
продукції виробничо-технічного
призначення, має проводитися серед
фахівців, які є споживачами продукції
даного виду і належать до виробничих,
торгових та інших ділових кіл.
Опитування стосовно доброї відомості
знака, призначеного для товарів
народного споживання, має проводитися
серед так званих середніх споживачів
за ознаками віку, статі, освіти,
соціального та матеріального стану, а
також серед фахівців відповідних
галузей промисловості, торгівлі.

Натомість відбір конкретних
респондентів здійснювався лише «за
статтю і віком» (том 3, а.с. 5). При цьому
Звіт не містить даних про чисельність
респондентів у вікових групах, тобто
при опитуванні не була забезпечена
рівномірність представлення
респондентів за віком, що є
недотриманням наведених вище вимог
пункту 3.2.3 Порядку стосовно
репрезентативності.

У вікових групах серед респондентів
опитування були неналежні особи у віці
18-27 і більше років, яким у доречний
період дослідження від моменту
укладання 25 липня 1992 року невиключного
дистриб'юторського договору з ТОВ
«Ніппон Мотор Інвест» про поставки в
Україну автомобілів до 01.01.2003 року не
виповнилося 18 років (том 3, а.с. 8).

Опитування серед фахівців, які є
споживачами продукції
виробничо-технічного призначення, та
серед фахівців галузей виробництва
відповідних товарів народного
споживання не проводилося.

Крім того, суд не бере до уваги
результати опитування щодо запитання
«Як Ви вважаєте, хто є власником
торговельної марки «HONDA»? (том 3, а.с. 12).
Згідно зі Звітом анкета дослідження
цього питання була закритою і
пропонувала опитуваним зробити вибір з
поміж вказаних у ній шести осіб, першою
з яких була зазначена «Хонда Мотор Ко.,
Лтд». За таких обставин вказане
запитання є навідним, оскільки
вочевидь підказує відповідь
опитуваній особі. З огляду на це,
результати опитування є
недостовірними.

Не бере до уваги суд також висновок
експерта в частині опису проведених
досліджень, зроблених у результаті них
висновків та відповіді на задане судом
питання щодо відповідності ознак
торговельної марки позивача «HONDA»
ознакам добре відомого в Україні знаку.
Підставами для цього є те, що висновок
експерта з означеного питання
базується на доказах, які не стосуються
предмета доказування і не мають
значення для справи, оскільки
дослідженими у судовому засіданні
докладними письмовими поясненнями
представника відповідача ОСОБА_2 на
висновок експерта ґрунтовно доведено,
що:

більш ніж 75 відсотків від взятих до
уваги експертом доказів стосуються
подій, які сталися після дати 01.01.2003
року, на яку позивач вимагає визнати
торговельну марку «HONDA» добре відомою в
Україні;

більш ніж 10 відсотків від взятих до
уваги експертом доказів не містять
інформації про торговельну марку;

10 відсотків від взятих до уваги
експертом доказів є недостовірними чи
не підтверджені фактичними даними або
вчинені з порушенням законодавства.

Зважаючи на це, висновок експерта і
його відповідь на поставлене судом
питання 1, а саме: «Ознаки торговельної
марки «HONDA», що належить компанії Хонда
Мотор Ко., Лтд., відповідали ознакам
добре відомого в Україні знаку
відносно компанії Хонда Мотор Ко., Лтд.
(Honda Motor Co., Ltd) щодо товарів «машини і
верстати, частини та деталі до них;
двигуни (крім призначених для
наземного транспорту), зокрема двигуни
для човнів, електродвигуни та
електрогенератори, мотопомпи;
сільськогосподарське знаряддя, крім
ручного, зокрема газонокосарки та
мотокоси, частини та деталі до них,
транспортні засоби, засоби
переміщування по землі, по воді,
частини та деталі до них» станом на
01.01.2003 року» є необґрунтованим та таким,
що суперечить іншим матеріалам справи
(том 7, а.с. 175, 179).

Не можна вважати доведеними позивачем
також обставини, на які він посилається
як на підставу своєї вимоги визнати
свідоцтво України № НОМЕР_2 на знак для
товарів і послуг «HONDA» недійсним
повністю, оскільки відповідно до
позовної заяви підставою для цієї
вимоги є думка позивача про те, що його
торговельна марка «HONDA» є добре відомою
в Україні (п. 2 на стор. 7 позовної заяви).
Ця підстава ще раз підтверджена в заяві
позивача про уточнення норм
законодавства в обґрунтування
позовних вимог від 20 вересня 2013 р. (том 7,
а.с. 132, абзац третій) та в поясненнях
позивача стосовно позовної давності
від 19 березня 2014 року, де він стверджує,
що «позовні вимоги стосовно визнання
свідоцтва України на знак для товарів і
послуг № НОМЕР_2 недійсним ставляться у
залежність від визнання знака «HONDA»
добре відомим» (том 7, а.с. 211).

Зважаючи на це, для з'ясування обставин
щодо свідоцтва України № НОМЕР_2 суд
поставив на вирішення експертів
питання, відповідь на які вимагалася
лише на підставі факту доброї
відомості знака «HONDA».

Однак експерт не дала відповіді на
друге та третє поставлені судом
питання, заявивши, що в «поставленій
редакції друге та третє питання не
можуть бути вирішені експертом», та
змінила їх редакцію, безпідставно
замінивши об'єкт дослідження,
зазначений в питаннях суду, на знак за
свідоцтвом України № НОМЕР_3, який не
зазначений у позовній заяві як доказ
наявності обставин на обґрунтування
вимог позивача. Тим самим вона порушила
вимоги ч. 7 ст. 53 ЦПК України, за якими «у
разі виникнення сумніву щодо змісту та
обсягу доручення експерт невідкладно
заявляє суду клопотання щодо його
уточнення або повідомляє суд про
неможливість проведення ним
експертизи за заданими питаннями».

З огляду на це, відповіді 2(3) і 3(2) у
Висновку експерта із зазначенням
свідоцтва України № НОМЕР_3 на
самопоставлені експертом питання не
стосуються предмета доказування та
одержані з порушенням порядку,
встановленого зазначеною вище ч. 7 ст. 53
ЦПК України.

Крім того, для обґрунтування вказаних
відповідей експерт неправомірно
застосував норми законодавчих актів,
які набрали чинності після дати
подання заявки № , за якою видано
спірне свідоцтво № НОМЕР_2, при цьому
замінив належне за Законом поняття
«однорідний товар» на інше за змістом
поняття «споріднений товар», яке було
внесено до Закону пізніше.

Керуючись приписами ч. 3 ст. 58 та ч. 1 ст. 59
ЦПК суд не бере до розгляду відповіді
2(3) і 3(2) у Висновку експерта як такі, що
не стосуються предмета доказування та
не бере їх до уваги як такі, що одержані
з порушенням встановленого законом
порядку.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60
ЦПК України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 ЦПК України.

Аналізуючи докази, зібрані у судовому
засіданні, суд приходить до висновку,
що оскільки в судовому засіданні не
знайшли свого підтвердження обставини,
які є підставами для визнання знак
«HONDA» добре відомим в Україні відносно
компанії «Хонда Мотор Ко., Лтд.» щодо
зазначених у позовних вимогах товарів
та для визнання свідоцтва України №
НОМЕР_2 на знак для товарів і послуг
недійсним, при цьому позивач та його
представники не надали будь-яких
доказів, що підтверджують порушення
відповідачами прав та інтересів
позивача видачею та використанням
свідоцтва України № НОМЕР_2, тому в
задоволенні позову необхідно
відмовити в повному обсязі.

Крім того, в судовому засіданні
представник відповідача ОСОБА_2 просив
застосувати позовну давність до
позовних вимог Хонда Мотор Ко., Лтд
посилаючись на те, що на підставі
положень ч. 1 ст. 35 та ч. 1 ст. 37 Закону
України «Про міжнародне приватне
право» іноземні юридичні особи
користуються в Україні тими самими
правами, а також несуть такі самі
обов'язки, як і юридичні особи України,
у тому числі щодо захисту своїх прав
інтелектуальної власності та строку, у
межах якого вони можуть звернутися до
суду з вимогою про захист цих прав.

При цьому зазначив, що позовна давність
за позовними вимогами сплила 15 лютого
2009 року, проте позивач подав позовну
заяву до суду лише 03 червня 2013 року.

Представник позивача щодо питання
спливу позовної давності у своїх
поясненнях від 19 березня 2014 року (том 7,
а.с. 209) посилається на те, що:

1) публікація відомостей в офіційному
бюлетені «Промислова власність» про
надання охорони не є безперечним
свідченням того, що з моменту
публікації позивачеві стало відомо про
реєстрацію оспорюваного позначення
(том 7, а.с. 210, абзац п'ятий);

2) законодавство України не містить
норми, яка б зобов'язувала осіб
обов'язково ознайомлюватись з
офіційним бюлетенем «Промислова
власність», чи норми, яка б
встановлювала, що зацікавлені особи
вважаються ознайомленими з
опублікованому в офіційному бюлетені
відомостями після виходу відповідного
номера бюлетеню (том 7, а.с. 210, абзац
шостий);

3) у профільному законі відсутнє
будь-яке зазначення у якому саме
офіційному виданні державної системи
правової охорони інтелектуальної
власності здійснюються офіційні
публікації, а сам бюлетень «Промислова
власність» відсутній у вільному
продажі (том 7, а.с. 210, абзац шостий);

4) в своїй заяві відповідач 1 не наводить
жодного доказу, який би свідчив би про
дату, з якої позивачеві стало відомо
про публікацію знаку в офіційному
бюлетені і з якої можна було б
розпочати перебіг позовної давності, а
лише помилково та бездоказово
посилається на дату публікації
відомостей про реєстрацію знака в
офіційному бюлетені (т. 7, а.с. 210, абзац
сьомий);

5) статтею 25 Закону України «Про охорону
прав на знак для товарів і послуг» не
передбачено жодних часових обмежень
для звернення до компетентних органів
із відповідною заявою про визнання
знаку добре відомим (т. 7, а.с. 211, абзац
четвертий);

6) позовні вимоги стосовно визнання
свідоцтва України на знак для товарів і
послуг № НОМЕР_2 недійсним ставляться у
залежність від визнання знака «HONDA»
добре відомим в Україні, через що
перебіг позовної давності відносно цих
вимог почнеться від дати винесення
рішення про визнання знака «HONDA» добре
відомим в Україні (т. 7, а.с. 211, абзац
п'ятий).

Відповідно до вимог ст.ст. 256 та 257 ЦК
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності за змістом
ст. 261 ЦК України починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

За приписами ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. При цьому сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові.

Відповідно до копії виписки з
Державного реєстру свідоцтв України на
знаки для товарів і послуг від 01.11.2012 №
1093 в офіційному бюлетені «Промислова
власність» № 2 від 15 лютого 2006 року
здійснена публікація відомостей про
видачу свідоцтва № НОМЕР_2 (додаток 4 до
позовної заяви, т. 1, а. с. 26).

Виходячи з приписів п. 1 ст. 6 Закону
України «Про інформацію», такою
публікацією суб'єкт владних
повноважень інформує громадськість
про прийняте рішення.

Позовна заява та додані до неї
документи справи підтверджують, що до
зазначеної публікації відомостей про
видачу свідоцтва № НОМЕР_2 позивач
здійснював в Україні підприємницьку
діяльність.

Отже, від 15 лютого 2006 року позивач міг
вільно довідатися про згадане
порушення свого права та про особу, яка
нібито його порушила.

Таким чином, позовна давність за
зазначеними вище вимогами сплила 15
лютого 2009 року. Проте позивач подав
позовну заяву до суду лише 03 червня 2013
року.

Враховуючи викладене, суд не бере до
уваги зазначені заперечення позивача,
оскільки:

публікацією в офіційному бюлетені
«Промислова власність» відомостей про
видачу свідоцтва № НОМЕР_2 Державна
служба інтелектуальної власності
інформувала про це громадськість, тому
позивач міг довідатися про видачу
спірного свідоцтва, додатковим
підтвердженням чому є вимога позивача
визнати це свідоцтво недійсним.

відповідно до ст. 260 ЦК України умовою
початку перебігу позовної давності є
факт того, що особа могла довідатися
про порушення свого права, а не
зобов'язання законодавством
ознайомлюватись з офіційним бюлетенем
«Промислова власність».

згідно з ст. 8 Закону України «Про
обов'язковий примірник документів»
виробники документів доставляють
обов'язковий безоплатний примірник
видань Книжковій палаті України,
національним, у тому числі
спеціалізованим, всеукраїнським
бібліотекам, тому заперечення щодо
відсутності бюлетеня «Промислова
власність» у вільному продажі є
безпідставним. Не заслуговує на увагу
також посилання на відсутність у
законі зазначення конкретного
офіційного видання, у якому
здійснюються офіційні публікації,
оскільки позовні вимоги опублікувати
відомості про визнання знака «HONDA»
добре відомим в Україні та недійсним
свідоцтва України № НОМЕР_2 в
офіційному бюлетені «Промислова
власність» свідчать про обізнаність
позивача з цим виданням;

позивач помилково пов'язує початок
перебігу позовної давності з
необхідністю доказування відповідачем
того, що позивачеві стало відомо про
публікацію знака в офіційному
бюлетені, оскільки згідно з статтею 260
ЦК для цього достатньо доведення того
факту, що позивач міг довідатися про
гадане порушення свого права та про
особу, яка нібито його порушила;

посилання позивача на те, що Законом
України «Про охорону прав на знак для
товарів і послуг» не передбачено
жодних часових обмежень для звернення
до компетентних органів із відповідною
заявою про визнання знака добре
відомим, є підтвердженням тому, що цим
Законом не встановлена спеціальна
позовна давність до вимоги про
визнання знака добре відомим в Україні
та не встановлено, що на неї не
поширюється позовна давність. Відтак
до цієї вимоги застосовується загальна
позовна давність тривалістю у три роки,
що встановлена статтею 257 ЦК України;

твердження позивача про початок
перебігу позовної давності відносно
його вимог про визнання знака «HONDA»
добре відомим в Україні та визнання
свідоцтва України № НОМЕР_2 недійсним
від дати винесення рішення про
визнання знака «HONDA» добре відомим в
Україні безпідставне, оскільки за цим
твердженням на вимогу про визнання
знака добре відомим в Україні не
поширюється позовна давність, що
суперечить статті 268 ЦК України.

Позовні вимоги про зобов'язання
Державної служби інтелектуальної
власності України вчинити певні дії є
похідними від вимог про визнання
торговельної марки «HONDA» добре відомою
в Україні та визнання недійсним
свідоцтва України на знак для товарів і
послуг № НОМЕР_2, а тому також не
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та на підставі
наявних у матеріалах справи доказів,
суд вважає, що в задоволенні позовних
вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись
Законом України «Про охорону прав на
знаки для товарів і послуг», ст.ст. 257, 268,
462, 469, 470 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88,
147, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

У позові Хонда Мотор Ко., Лтд. до ОСОБА_2,
Державної служби інтелектуальної
власності України про визнання знака
добре відомим в Україні та визнання
недійсним свідоцтва України на знак
для товарів і послуг - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
м. Києва через районний суд. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Л.І. Кізюн