У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів:
Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_4 до Державного
підприємства «Путильське лісове
господарство» про визнання звільнення
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Путильського
районного суду Чернівецької області
від 30 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернівецької
області від 04 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до Державним
підприємством «Путильське лісове
господарство» (далі - ДП
«Путильське лісове господарство» про
визнання звільнення незаконним,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

На обґрунтування позовних вимог
вказував, що з 10 квітня 1994 року
перебував з відповідачем у трудових
відносинах, однак наказом від 15 серпня
2013 року його було звільнено за п. 4 ст. 40
КЗпП України.

Посилаючись на те, що після виходу з
лікарняного, тобто з 25 липня 2013 року по
31 липня 2013 року він знаходився на
роботі, однак виконуючий обов'язки
лісничого повідомив, що для нього немає
роботи і йому слід написати заяву про
надання відпустки без збереження
заробітної плати, оскільки він
перебував у хворобливому стані, просив
визнати звільнення незаконним та
поновити його на роботі, стягнути з
відповідача на користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 4447 грн 52 коп., а також 10 тис. грн
компенсації завданої моральної шкоди.

Рішенням Путильського районного суду
Чернівецької області від 30
жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 04 грудня 2013
року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
судові рішення скасувати та ухвалити
нове рішення, яким позов задовольнити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в позові, місцевий суд, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що позивач з 25 липня по 31 липня 2013 року
вчинив прогул, оскільки був відсутній
на роботі без поважаних причин.

Проте повністю погодитися з таким
висновком судів не можна.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

При вирішенні справи судами
встановлено, що з 10 квітня 1994 року
позивач перебував з ДП «Путильське
лісове господарство» у трудових
відносинах.

З 15 липня 2013 року по 20 липня 2013 року
ОСОБА_4 не працював в зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю.

Наказом ДП «Путильське лісове
господарство» від 15 серпня 2013 року
позивача було звільнено з прогул на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_4, обґрунтовуючи заявлені позовні
вимоги та обставини, що стосуються його
перебування на робочому місці,
зазначав з 25 липня 2013 року був
присутній на робочому, оскільки писав
заяву на відпустку, на якій проставлена
25 липня 2013 року виконуючим обов'язки
лісничого ДП «Путильське
лісове господарство» ОСОБА_5 резолюція,
а також листок непрацездатності,
заповненим уповноваженою особою
відповідача, в якому зазначено про те,
що позивач не працював з 15 липня 2013 року
по 24 липня 2013 року, а до роботи
став з 25 липня 2013 року.

Однак, на порушення вимог ст. 212 ЦПК
України суди цих тверджень ОСОБА_4
належним чином не спростували, наявним
у матеріалах справи заяві та листку
непрацездатності відповідної оцінки
не надали та зазначених у них даних не
перевірили.

Крім того, судами не з'ясовано чи були
підстави для звільнення позивача з
роботи за п. 4 ст. 40 КЗПП України, чи
додержані власником або уповноваженим
органом передбачені ст. ст. 147-1, 148, 149
КЗпП України правила і порядок
застосування дисциплінарного
стягнення, а також не надали правової
оцінки тим обставинам, що в наказі про
звільнення не зазначено дати й часу
відсутності чи нез'явлення на роботу
ОСОБА_4

З огляду на викладене ухвалені у справі
судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими, тому вони
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Путильського районного суду
Чернівецької області від 30
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Чернівецької області від
04 грудня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова
В.І. Журавель Ю.Г. Іваненко