АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/477/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шаповалова І.С. Доповідач -
Слоквенко Г.П. Категорія 41
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Максюти Ж.І.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: - Пантелеєвій
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про усунення перешкод у
користуванні власністю за апеляційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення
Павлоградського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 29 жовтня
2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2013 року позивач
звернулась із вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що їй на праві
власності на підставі свідоцтва про
право на спадщину на обов'язкову
частку, виданого 09 грудня 2006 року
Першою Павлоградською державною
нотаріальною конторою та
зареєстрованою в реєстрі за № 2-4693,
належить ? частини трикімнатної
квартири АДРЕСА_1. Власником іншої 3/4
частини даної квартири є брат позивача
ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_9. Оскільки сторони по справі не
змогли дійти згоди щодо користування
спірною квартирою, ОСОБА_6 звернулась
до суду з позовними вимогами щодо
усунення перешкод в користуванні
житловим приміщенням та встановлення
порядку користування квартирою у
відповідності до часток, що належать
сторонам у справі( а.с. 2-3).

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 жовтня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_6 задоволено частково.
Встановлено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1: виділивши ОСОБА_6 в
користування житлову кімнату площею 10,9
кв.м, кладову площею 1,6 кв.м, балкон
площею 0,8 кв.м.,а всього - 13, 3 кв.м. в
квартирі АДРЕСА_1 відповідно до
належної їй 1/4 частини квартири;
виділивши ОСОБА_7 в користування
житлову кімнату площею 14,6 кв.м., житлову
кімнату площею 19,9 кв.м., кладову площею
1,3 кв.м, кладову площею 1,3 кв.м., а сього -
37,1 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 відповідно
до належної йому 3/4 частини квартири;
залишено в загальному користуванні
співвласників приміщення площею 9,2
кв.м, приміщення 2 площею 3,8 кв.м.,
приміщення 5 площею 4,0 кв.м, приміщення
8,9 площею 3,4 кв.м., приміщення 10 площею 7,5
кв.м., а всього - 27,9 кв.м. Стягнуто з
ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судовий збір у
розмірі 114,70 грн., витрати по оплаті
експертизи - 750 грн. В решті позовних
вимог - відмовлено( а.с.109-111).

В апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про
задоволення позовних вимог( а.с. 118-121 ).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу відхилити, а ухвалу суду
залишити без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_6 на праві
власності на підставі свідоцтва про
право на спадщину на обов'язкову
частку, виданого 09 грудня 2006 року
Першою Павлоградською державною
нотаріальною конторою та
зареєстрованою в реєстрі за № 2-4693,
належить ? частини трикімнатної
квартири АДРЕСА_1. Власником іншої 3/4
частини даної квартири є брат позивача
ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право
на спадщину за заповітом після смерті
ОСОБА_9. Позивач зазначала, що
відповідач не дає можливості їй
вселитись та користуватись її частиною
квартири. Згідно з висновком судової
будівельно - технічної експертизи № 26
від 23 липня 2013 року визначено варіанти
встановлення порядку користування
спірною квартирою між сторонами
відповідно до належних їм часток в
спільному майні.

Задовольняючи частково позовні
вимоги, суд першої інстанції посилався
на ст. 391 ЦК України та виходив із того,
що ОСОБА_6 має право використовувати
квартиру, яка належить їй на праві
спільної часткової власності, для
власного проживання.

Встановлюючи порядок користування
спірним житловим приміщенням, суд
враховував, що частки ОСОБА_6 та ОСОБА_7
що належать на праві власності
складають 1/4 та 3/4 відповідно, у зв'язку
із чим посилання апелянта щодо не
врахування судом першої інстанції
факту проживання разом із відповідачем
у спірній квартирі його сім'ї не
спростовують висновків суду.

Висновки суду відповідають вимогам
закону і підтверджуються матеріалами
справи.

Так, відповідно до ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном, а згідно із ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право у
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутись до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4,5 ст.9 ЖК України ніхто
не може бути виселений із займаного
жилого приміщення або обмежений у
праві користування жилим приміщенням
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законом. Житлові права
охороняються законом, за винятком
випадків, коли вони здійснюються в
суперечності з призначенням цих прав
чи з порушенням прав інших громадян або
прав державних і громадських
організацій.

А згідно до ч.2 ст.358 ЦК України,
кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Доводи апелянта про те, що судом не було
вирішено питання щодо заявленого
клопотання про зупинення провадження у
справі - не є підставою для скасування
рішення, оскільки відповідно до
журналу судового засідання судом було
знято з розгляду вказане клопотання.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються, оскільки
зводяться, в основному, до незгоди із
оцінкою доказів, однак, відповідно до
ст.. 212 ЦПК України виключне право
оцінки доказів належить суду 1
інстанції.

Судом 1 інстанції у досить повному
обсязі з'ясовані права та обов'язки
сторін, обставини справи, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
порушень норм матеріального та
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
чи зміни рішення не встановлено, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду відповідає вимогам ст.
213, 214 ЦПК України, і його слід залишити
без змін.

Керуючись ч.3 ст. 209, ст.. 307, 308 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 -
відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 29 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: