Справа №295/2762/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2014 року
м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в
складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі Яворській І.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за заявою ОСОБА_1,
заінтересована особа - Департамент
праці та соціального захисту населення
Житомирської обласної державної
адміністрації про встановлення факту,
що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про
встановлення факту, що має юридичне
значення, а саме що він постійно
проживав та доглядав в період з січня
2011 року по 21 вересня 2013 року за своїм
батьком ОСОБА_2, інвалідом війни 1 групи,
за місцем проживання останнього.

В обґрунтування заявлених вимог
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер
його батько ОСОБА_2, який був інвалідом
війни 1 групи, підгрупа А. Відповідно до
п. 22 ст.13 Закону України «Про статус
ветеранів війни гарантії їх
соціального захисту» ОСОБА_2 мав право
на позачергове безоплатне
забезпечення автомобілем (за наявності
медичних показань для забезпечення
автомобілем) на термін експлуатації до
десяти років (з наступною заміною на
новий), виплату компенсації на бензин
(пальне), ремонт, технічне
обслуговування автомобілів або на
транспортне обслуговування в порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Батько, як інвалід війни 1
групи, був забезпечений в січні 2011 року
автомобілем «ЗАЗ 110308-44», 2010 року
випуску, який міг би після його смерті
бути залишений в користування члену
сім'ї, однак в зв'язку з тим, що на день
смерті ОСОБА_2 заявник не був
зареєстрований разом з померлим
батьком за однією адресою, виникли
проблеми з переоформленням даного
автомобіля. Заявник зазначає, що єдиним
правовим способом поновлення його
порушеного права є саме звернення до
суду із заявою, про встановлення факту,
що має юридичне значення.

У судовому засіданні заявник доводи
заяви підтримав, представник
Департаменту праці та соціального
захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації не
заперечувала проти задоволення заяви.

Суд, заслухавши пояснення заявника,
представника заінтересованої особи,
допитавши свідків, дослідивши та
вивчивши матеріали справи, прийшов до
наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України суд
розглядає справи про встановлення
факту, що має юридичне значення.
Частиною 2 цієї статті визначено, що у
судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти, від яких
залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_2 (а.с.10).

Після його смерті залишився легковий
автомобіль ЗАЗ моделі 110308-44, 2010 року
випуску, який був виділений померлому
ОСОБА_2 як інваліду війни 1-ї групи, що
підтверджується довідкою Головного
управління праці та соціального
захисту населення Житомирської
обласної державної адміністрації від
25.02.2011 року №1031/02 (а.с.8).

Відповідно до п.16 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
№999 від 19.07.2006 року із змінами та
доповненнями, автомобіль строк
експлуатації якого менше ніж 10 років
(крім випадку, зазначеного в абзаці
другому цього пункту), після смерті
інваліда залишається у користуванні
його сім'ї, якщо в ній є інвалід, який
був зареєстрований на час смерті
інваліда за місцем його реєстрації.

Як встановлено в судовому засіданні,
заявник на момент смерті свого батька
був зареєстрований за іншою адресою
ніж ОСОБА_2, а саме: АДРЕСА_1, що
підтверджується копією паспорта
ОСОБА_1 (а.с.11) та мав 3 групу
інвалідності згідно із копією довідки
до акту огляду МСЕК серії ЖИА №105171
(а.с.14).

Факт того, що заявник в період із січня
2011 року по 21 вересня 2013 року постійно
проживав із своїм батьком ОСОБА_2 по
місцю його проживання та реєстрації:
АДРЕСА_2, та доглядав за останнім
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які проживають поряд
із будинком померлого ОСОБА_2 та
підтвердили, що ОСОБА_1 із січня 2011 року
проживав зі своїм батьком до дня його
смерті та доглядав за ним.

З урахуванням наведеного, суд не вбачає
підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів
повідомлених заявником та свідками.

Таким чином, зібрані по справі докази
та їх належна оцінка вказують на
наявність підстав для задоволення
заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що
має юридичне значення, що передбачено
ч.2 ст.256 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 256, 259 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання
ОСОБА_1 разом із батьком ОСОБА_2,
інвалідом війни 1 групи, в період із
січня 2011 року по 21 вересня 2013 року (день
смерті ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2, та
здійснення догляду ОСОБА_1 за батьком
ОСОБА_2 із січня 2011 року по 21 вересня 2013
року.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Житомирської області через
Богунський районний суд м. Житомира
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Особи, які брали участі у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Суддя