Справа № 1304/2-2468/12
Головуючий у 1 інстанції: Стрельбицький
Провадження № 22-ц/783/1474/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді: Мельничук О.Я.

суддів:
Ніткевича А.В., Крайник Н.П.

при секретарі:
Данилик І.І.

за участю позивача ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Галицького районного суду м.
Львова від 07 лютого 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, збитків та
відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Галицького районного суду
міста Львова від 07 лютого 2012 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржив ОСОБА_2. Апелянт
просить рішення Галицького районного
суду міста Львова від 07 лютого 2012 року
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3
задовольнити повністю, судові витрати
стягнути з відповідача. Вважає, що
вказане рішення прийняте з грубим
порушенням норм матеріального та
процесуального права, є незаконним,
необгрунтованим та таким, що підлягає
скасуванню. Звертає увагу, що при
винесенні оскаржуваного рішення, судом
першої інстанції внаслідок
неврахування всіх фактів, що входять до
предмета доказування, неправильного
застосування норм матеріального права
(ст.ст.525, 526, 1046, 1048, 1049 ЦК України) та
порушення норм процесуального права
(ст.ст.213, 215 ЦПК України) неправомірно
зроблено висновок про безпідставність
та недоведеність вимог позивача.
Внаслідок неналежного розгляду справи
по суті, що проявилося у неприйнятті
доказів, що підтверджували законність
вимог позивача щодо стягнення суми
заборгованості по наданій відповідачу
грошовій позиці та коштів за проданий
відповідачу автомобіль, судом першої
інстанції безпідставно було
відмовлено також у задоволенні вимоги
позивача про стягнення збитків у формі
упущеної вимоги в розмірі 64906,29 грн. При
винесенні оскаржуваного рішення
Галицьким районним судом всупереч
вимог чинного законодавства
незважаючи на наявність такої вимоги у
позовній заяві, не було вирішено
питання про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди, зокрема не з'ясовано
наявність такої шкоди, протиправність
діяння зі сторони заподіювача,
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача та вини останнього в її
заподіянні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, збитків та
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив з того, що
вимоги позивача є безпідставними,
оскільки такі не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні.

З таким висновком погоджується колегія
суддів, поскільки він відповідає
матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами
є будь-які фактичні дані на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов"язана довести обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
Уркаїни

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини
встановлені судовим рішення у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначеним родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадку, коли
позикодавець є юридична особа -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов"язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаєв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

На підтвердження укладеного договору
позики в матеріалах справи наявна
розписка складена ОСОБА_3 03 листопада
2010 року, з якої вбачається, що він
позичив у Квіта 8 000 доларів США, я яких 1
500 доларів США повернув того ж дня.
Повернення боргц в розмірі 1 500 доларів
США підтверджено також розпискою
ОСОБА_2, складеною 03 листопада 2010 року
/а.с. 57-58/.

Апеляційним судом встановлено, що
протягом 2011 року ОСОБА_3 перерахував на
картковий рахунок ОСОБА_2 грошові кошти
на загальну суму 4 300 грн.

Як вбачається з матеріалів справи №
1304/2-3220/11, а саме рішення апеляційного
суду Львівської області від 19 квітня 2012
року в якому предметом спору між ОСОБА_2
та ОСОБА_3 були вищезгадані розписки на
суму 8 000 доларів США. Даним рішення
стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 6 500
доларів США, що еквівалентно 51 905 грн. 53
коп. Дане рішення є таким, що набрало
законної сили, в суді касаційної
інстанції не оскаржувалося.

Згідно біржового договору купівлі -
продажу транспортного засобу №849011 від
10.11.2008 року /а.с. 59-60/ вбачається, що
ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 автомобіль марки
"Мерседес Бенц 210" за кошти, які згідно
п.3 біржового договору, продавець -
ОСОБА_2 продав згаданий транспортний
засіб покупцю - ОСОБА_3 за кошти які він
(ОСОБА_2) одержав до підписання
договору, якщо інше не зазначено в п.4.

п.4 згаданого біржового договору жодних
застережень щодо несплати коштів за
автомобіль не містить.

Згідно з повідомленням управління
Державної автомобільної інспекції ГУ
МВС України у Львівській області від 13
вересня 2011 року зазначений автомобіль
18 листопада 2008 року знятий з обліку за
громадянином ОСОБА_2 та того ж дня
зареєстрований за ОСОБА_3

Письмові пояснення ОСОБА_3 дані
заступнику начальника відділу УБОЗ у
Львівській області підполковнику
міліції ОСОБА_4, не можуть братись до
уваги, оскільки такі докази мають бути
підтверджені певними засобами
доказування і не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування /а.с. 17-18/.

Постанова про відмову в порушенні
кримінальної справи від 17 листопада 2010
року по заяві ОСОБА_3 за ознаками
злочину, передбаченого ст. 355 КК
України, в якій містятьсь пояснення
ОСОБА_3 також не може братись до уваги,
оскільки така не підпадає під вимоги
ст. 61 ЦПК України яка чітко вказує, що
обставини, встановлені судовим рішення
у цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ.

З урахування вищенаведеного, судом
першої інстанції вірно не брались до
уваги доводи позивача викладені у
позовній заяві, оскільки такі не
підтверджені жодними належними та
достатніми доказами, які б достовірно
вказували на існування обставин, що на
них посилається позивач, а відтак і
підстави для відшкодування моральної
шкоди та збитків у формі упущеної
вигоди відсутні.

На підставі наведеного колегія
суддів приходить до висновку, що судом
вірно встановлено характер спірних
правовідносини, застосовано
відповідні норми матеріального права,
рішення постановлено з дотримання норм
процесуального права, а тому підстав
для його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.303, ч.1п.1ст.307, ст.308,
ст.ст.313, 314, 315, 317, 319, 325 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 07 лютого 2012 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набранням ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я.Мельничук

Судді:
А.В. Ніткевич

Н.П. Крайник