Справа № 1625/3846/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 р. Полтавський районний
суд Полтавської області

в складі головуючого судді Цибізова
С.А.

при секретарі Токар М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтава
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення боргу за
договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з
позовом до відповідача та просила
стягнути із ОСОБА_2 697423,60 грн., з яких
загальна сума боргу за договором
позики - 482524,36грн., пені - 51166,04 грн.,
штрафу - 48252,44 грн., 3% річних - 10 125,10 грн.,
відсотки за користування позикою - 105
355,66 грн., посилаючись на те, що 30 березня
2011 року між нею та відповідачем було
укладено договір позики. За умовами
договору позивач передає у власність
відповідача грошові кошти (позику) в
розмірі 482524,36 грн., а відповідач
зобов'язався повернути позивачу таку ж
суму грошових коштів, а також відсотки
за користування позикою у розмірі 15 % -
відсотків річних та суми можливої
неустойки (штрафів, пені). В
обґрунтування позову посилалась на те,
що 30 березня 2011 року між ОСОБА_2 як
ОСОБА_1 було укладено договір позики за
умовами якого,позивач передає у
власність відповідача грошові кошти
(позику) в розмірі 482524,36 грн., а
відповідач зобов'язався повернути
позивачу таку ж суму грошових коштів, а
також відсотки за користування позикою
у розмірі 15 % - відсотків річних та суми
можливої неустойки (штрафів, пені).
Також зазначила, що при підписанні
договору позивачем та відповідачем
була допущена описка у п. 1 договору при
визначені розміру відсотків за
користування позикою, а саме позивачем
та відповідачем було помилково
зазначено в цифровому значенні 12 % -
річних, хоча сторонами ОСОБА_2 як
позичальником та ОСОБА_1 як
позикодавцем було досягнуто в
письмовій формі згоди щодо сплати
відповідачем позивачу в розмірі 15%
річних. Оскільки відповідач свої
зобов'язання по договору позики не
виконав, просила стягнути із нього суму
боргу з відсотками, неустойку та 3%
річних.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали та
прохали суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав частково, а саме
у розмірі 10 000,грн. Пояснив суду що
розписка 30.03.2011року дійсно написана ним
власноручно однак грошей від ОСОБА_1
він не отримував, розписку написав на
прохання дружини, якій необхідно було
виправдатись перед своєю матір'ю
ОСОБА_1 за витрачені кошти,яка остання
протягом декількох років надсилала їх
родині. Також зазначив, що договір
позики від 30 березня 2011року з ОСОБА_1 не
укладав, хоча підпис на цьому договорі
схожий на його. Вважає, що його колишня
дружина, яка працювала у нього
бухгалтером та мала доступ до бланків з
його підписом, скористалася цим та
надрукувала на такому бланку текст
договору.

Суд, дослідивши матеріали
справи, встановив наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 30 березня
2011 року між ОСОБА_2 як ОСОБА_1 було
укладено договір позики за умовами
якого, позивач передав у власність
відповідача грошові кошти (позику) в
розмірі 482524,36 грн., а відповідач
зобов'язався повернути позивачу таку ж
суму грошових коштів, а також відсотки
за користування позикою у розмірі
п'ятнадцять відсотків річних та суми
можливої неустойки (штрафів, пені).

Відповідно до п. 3 договору
позивач надав 30.03.2011 року позику
відповідачу в розмірі 482524,36 грн., що
підтверджується письмовою розпискою
від 30.03.2011 року, підписаною особисто
ОСОБА_2

Згідно із положеннями ст. 11 ЦК
України підставами виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.1046
ЦК України, за договором позики одна
сторона ( позикодавець) передає у
власність іншій стороні (
позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на
утвердження укладення договору позики
та його умов може бути представлена
розписка позичальника або інший
документ, який посвідчує передання
йому позикодавцем визначеної грошової
суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно із п. 4 Договору остаточною
датою повернення позики відповідачем
позивачу вважається 31 грудня 2011 року.

Станом на 12 вересня 2012 року ОСОБА_2
в порушення умов договору позики від 30
березня 2011 року, зобов'язання щодо її
повернення не виконав у повному обсязі,
сума боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за
договором позики від 30.03.2011 року
складає 482 524,36 грн.

Факт надання позики відповідачем
повністю підтверджується його
розпискою про отримання 482524,36 грн. та
договором позики укладеним між ОСОБА_2
та ОСОБА_1

До пояснень відповідача про те що
гроші особисто від ОСОБА_1 він не
отримував, розписку писав з метою
виправдання витрат колишньої дружини
перед її матір'ю ОСОБА_1, а також про
підробку договору позики шляхом
нанесення тексту договору на чистий
бланк із підписом відповідача суд
ставиться критично, оскільки такі
обставини не підтверджені доказами по
справі.

Цивільний кодекс України у ст. 204
ЦК установлює презумпцію
правомірності правочину, а саме -
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом, або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Отже, за відсутністю доказів
протилежного, договір позики від
30.03.2011року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є
чинним на викладеному в ньому умовах,

Крім того відповідно до висновку
судової технічної експертизи
документів №6641від 11.09.2013року у
наданому на дослідження Договорі
позики укладеному 30.03.2011року між ОСОБА_2
та ОСОБА_1, спочатку на аркуші паперу
електрографічним способом наносився
друкований текст договору,після чого
пастою синього кольору виконувався
підпис від імені ОСОБА_2, що спростовує
пояснення відповідача.

В обґрунтування часткового
повернення позики відповідачем надано
суду видаткові касові ордери та
видаткові накладні видані СПД ФО
ОСОБА_3 на ім'я ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5,
які суд вважає неналежними доказами,
оскільки такі документи стосуються
підприємницької діяльності та видані
на ім'я осіб, що не є сторонами договору
позики.

Згідно зі ст. 610 ЦК України,
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України
боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

З урахуванням вищезазначеного, з
ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь
ОСОБА_1 за період з 01.01.2012 р. по 12.09.2012р. 3%
річних від простроченої суми у розмірі
10125,10 грн., як компенсації від боржника
за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати ОСОБА_1

01.01.2012року - 12.09.2012року -256днів

482524,36 х 0,03/366 х 256 =10125,10

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 549 ЦК України
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до п.7 Договору при
порушенні відповідачем строку
порушення позики більш ніж на один
місяць він зобов'язаний сплатити
позивачці штраф у розмірі 10% від суми
позики, що складає 48252,44 грн.

482524,36 х 0,1= 48252,44

Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК України,
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно п.7 Договору при порушенні
позичальником остаточного строку
повернення позики , він виплачує
позикодавцю пеню з простроченої суми у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
за кожен день прострочення. Отже
відповідач повинен сплатити позивачці
-

51 166,04 грн. пені за порушення умов
договору позики.

Згідно постанови НБУ від
09.08.2010р.№377розмір облікової ставки НБУ
з 10.08.2010 року складає 7,75%

Згідно постанови НБУ від
21.03.2012р.№102 розмір облікової ставки НБУ
з 23.03.2012 року складає 7,5%

01.01.2012-22.032012 -82 дня, 23.03.2012-12.09.2012 -174
дня

482524,36 х 7,75х2/100х82/366=16756,52

482524,36 х 7,5х2/100х174/366=34409,52

16756,52+34409,52=51 166,04 грн

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України,
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором. Якщо договором не
встановлений розмір процентів, їх
розмір визначається на рівні облікової
ставки Національного Банку України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК
України, у разі відсутності іншої
домовленості сторін проценти
виплачуються щомісяця до дня
повернення позики.

У відповідності до п. 1 Договору
відповідач як позичальник
зобов'язується сплатити Позивачу як
Позикодавцю п'ятнадцять процентів
річних за користування позикою.

Отже, з ОСОБА_2 підлягають
стягненню проценти за користування
позикою, у розмірі 105355,66 грн.

31.03.2011-31.12.2011-276днів, 01.01.2012-12.09.2012-256
днів

482524,36 х 0,15/365х276=54730,16

482524,36 х 0,15/366х256=50625,50

54730,16+50625,50=105355,66 грн.

За таких обставин суд дійшов
висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
за договором позики слід стягнути
основного боргу - 482 524,36грн., сплати пені
- 51 166,04 грн., штрафу - 48252,44 грн., 3% річних -
10 125,10 грн., процентів за користування
позикою - 105 355,66 грн., тому позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

Позивачем по справі були понесені
судові витрати по сплаті судового
збору у розмірі - 3326 грн. 30 коп., які
відповідно до вимог ст.88 ЦПК України
підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217,
218, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 загальну суму боргу за
договором позики - 482524,36 грн., пеня - 51166,04
грн., штраф - 48252,44 грн., 3% річних - 10 125,10
грн., проценти за користування позикою -
105 355,66 грн., а всього 697423,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3219,00 грн.;

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Полтавський районний суд на
протязі десяти днів з моменту
проголошення, а учасниками, що не були
присутні при його оголошенні у той же
строк з моменту отримання копії
рішення.

Суддя:
С.А.Цибізова