АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р
А Ї Н И[1]

04 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Прокопчук Н.О.,
Кирилюк Г.М.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
що також діє в інтересах малолітньої
ОСОБА_2, до якої приєдналася ОСОБА_3, на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 15 квітня 2014 року у
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, ОСОБА_1, яка також діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_2, треті
особи: Служба у справах дітей
Голосіївської районної у м. Києві
державної адміністрації,
Голосіївський районний відділ
головного управління державної
міграційної служби України в
м. Києві про розірвання договору,
повернення майна та зняття з
реєстрації, -

В С Т А Н О В И
Л А:

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 15 квітня 2014 року позов
задоволено частково та розірвано
договір № 121 піднайму житлового
приміщення, укладений 20 липня 2002 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_1

Зобов'язано ОСОБА_3 ОСОБА_1, яка діє в
інтересах малолітньої ОСОБА_2
повернути ОСОБА_4 нерухоме майно у
вигляді кімнати площею 14,4 кв. м. у
будинку АДРЕСА_1 шляхом звільнення.

В інші частині позовних вимог -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в
частині задоволення позовних вимог,
відповідач ОСОБА_1, що діє також в
інтересах малолітньої ОСОБА_2
звернулася до суду з апеляційною
скаргою, до якої приєдналася ОСОБА_3

В обґрунтування апеляційної скарги
зазначила, що рішення суду є
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалене з порушенням норм
матеріального права без повного
з'ясування обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи та
належної оцінки доказів.

Судом не взято до уваги, що у
відповідачів та малолітньої ОСОБА_2
немає іншого житла та їх виселення з
будинку буде порушувати право на
нормальні умови для існування.

Вказала, що при ухваленні рішення судом
не застосовано вимоги житлового
законодавства, а саме положення ст.ст.
170, 168 ЖК Української РСР, у зв'язку з чим
не враховано недоведеність позивачем
тих обставин, що займана відповідачами
кімната необхідна власнику та членам
його сім'ї для проживання.

Просили рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 15 квітня 2014
року скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовити.

Позивачка та її представник ОСОБА_7 в
судовому засіданні просили відхилити
апеляційну скаргу, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

Відповідачі належним чином
повідомлені про час та місце розгляду
справи, в судове засідання не з'явилися,
причини неявки суду не повідомили.

Представник відповідачів ОСОБА_8
надіслав заяву, в якій просив відкласти
розгляд справи, у зв'язку з
перебуванням у відрядженні

Треті особи належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи, в
судове засідання своїх представників
не направили причини неявки суду не
повідомили.

Колегія суддів визнає вказані
представником відповідачів причини
неявки в судове засідання неповажними
та відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК
України вважає за можливе розглянути
справу за відсутності відповідачів,
представників відповідачів та третіх
осіб.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, що заявлялись у суді
першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
20 липня 2002 року між ОСОБА_5, ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 було укладено договір
піднайму житлового приміщення №121, за
умовами якого ОСОБА_5 здала в
користування ОСОБА_3 та ОСОБА_1
безкоштовно та безстроково житлове
приміщення в будинку АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла.

ОСОБА_4 набула право власності на
вказаний будинок згідно свідоцтва про
право на спадщину за заповітом виданим
29.02.2008 року, після померлої ОСОБА_5

Згідно ст. 170 ЖК УРСР при переході права
власності на жилий будинок (частину
будинку), в якому знаходиться здане в
найом жиле приміщення, до іншої особи
договір найму зберігає силу до
закінчення зазначеного в ньому строку.

Якщо договір найму укладено без
зазначення строку, новий власник
будинку (квартири) вправі вимагати його
розірвання у випадках і в порядку,
передбачених ст. 168 ЖК УРСР.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 168 ЖК УРСР
договір найму жилого приміщення,
укладений на невизначений строк, може
бути розірвано за вимогою наймодавця,
якщо жиле приміщення, займане наймачем,
необхідне для проживання йому та
членам його сім'ї. У цьому випадку
власник будинку (квартири) повинен
попередити наймача про наступне
розірвання договору за три місяці.

18 листопада 2010 року ОСОБА_4 було
направлено відповідачам у справі
попередження про розірвання договору
піднайму житлового приміщення № 121,
укладеного ними з ОСОБА_5, з тих підстав,
що займана відповідачами кімната
площею 14,4 кв.м. потрібна для проживання
їй та членам її сім'ї та запропоновано
не пізніше 25 лютого 2011 року у
добровільному порядку розірвати
вищезгаданий договір.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги щодо недоведеності
позивачем тих обставин, що займана
відповідачами кімната необхідна
власнику та членам його сім'ї для
проживання, оскільки такі доводи
необґрунтовані, спростовуються
правильними висновками суду першої
інстанції та наявними в матеріалах
справи доказами (том 1, а.с. 218, 220-224).

Суд першої інстанції встановивши
відповідні правовідносини, в межах
позову повно і всебічно дослідивши
обставини спору, дав належну оцінку
зібраним по справі доказам, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин та закон, який їх регулює
і у відповідності з вимогами закону
прийшов до висновку про розірвання
договору піднайму житлового
приміщення та зобов'язання
відповідачів повернути позивачу
спірне нерухоме майно шляхом
звільнення.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
оскільки такий висновок є правильним,
обґрунтованим, відповідає нормам
матеріального права, які судом
застосовані вірно.

Посилання в апеляційній скарзі щодо
неврахування судом вимог ст. 168 ЖК
Української РСР є безпідставними.

Також не заслуговують на увагу судової
колегії доводи апеляційної скарги, що
суд першої інстанції у своєму рішенні
не надав належної оцінки доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Колегія суддів приходить до висновку,
що ухвалюючи рішення суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи та дав належну оцінку всім
доказам, наданим сторонами згідно зі
ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а в рішенні
навів переконливі доводи на
обґрунтування своїх висновків, повно
та послідовно викладені у
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення (том 2, а.с. 1-5).

Апеляційна скарга не містить доводів,
щодо невідповідності висновків суду в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст.
303 ЦПК України судом апеляційної
інстанції рішення суду в цій частині не
перевірялося.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом допущено
порушення норм матеріального або
процесуального права, які передбачені
ст. 309 ЦПК України як підстави для
скасування рішення.

За вказаних вище обставин, колегія
суддів дійшла висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може
бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги та залишити рішення
суду першої інстанції без змін як таке,
що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319,
325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що також діє
в інтересах малолітньої ОСОБА_2, до якої
приєдналася ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 15 квітня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 752/19428/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7839/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Плахотнюк К.Г.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Мазурик О.Ф.