РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Шеремета Г. І.

при секретарі Козак О.

за участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Преса», третьої
особи директора ТзОВ «Преса» Білоніжко
Андрія Володимировича про визнання
незаконними наказів про оголошення
доган, визнання звільненим з посади за
власним бажанням, стягнення вихідної
допомоги, компенсації за
невикористаної відпустки та
середнього заробітку за весь час
затримки у розрахунку при звільненні,
суд -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з
позовом, просить визнати незаконними
накази ТзОВ «Преса» №192 від 30.10.2013 року
та №194 від 11.11.2013 року про оголошення
доган, вважати його звільненим за ст..38
КЗпП України з 15.08.2013 року та зробити
запис у трудовій книжці, стягнути з
ТзОВ «Преса» на його користь середній
заробіток за весь час затримки у
розрахунку при звільненні по день
винесення рішення суду, вихідну
допомогу на підставі ст..44 КЗпП України
та компенсацію за невикористані
відпустки, моральну шкоду у розмірі 15000
грн.

В судовому засіданні
представник позивача позовні вимоги
підтримав та пояснив, ОСОБА_1 з 1992 року
по 2013 рік працював ТзОВ «Преса». 15.07.2013
року йому надана відпустка на 24
календарних дні по 8.08.2013 року.
Перебуваючи у відпустці, 31.07.2013 року
він подав відповідачу заяву про
звільнення, просив звільнити його за
згодою сторін з 7.08.2013 року. Однак з
6.08.2013 року по 17.10.2013 року у зв»язку з
погіршенням стану здоров»я перебував
на лікуванні, що стверджується
лікарняним листком. Після виходу з
лікарняного, мав приступити до
виконання трудових обов»язків 21.10.2013
року, цього ж числа з ним мав бути
проведений повний розрахунок. Всупереч
цьому 30.10.2013 року та 11.11.2013 року ТзОВ
«Преса» видано накази про оголошення
йому доган у яких вказано на його
відсутність на роботі та порушення
трудової дисципліни. Вважає, що не
звільнивши позивача з роботи на
підставі поданої ним заяви відповідач
порушив законодавство про працю, а саме
ст..38 КЗпП України, наказ про своє
звільнення він не отримав, не зроблено
також запис про звільнення у трудовій
книжці, з ним не проведено повного
розрахунку, в тому числі за
невикористані дні щорічної відпустки в
сумі 27658,69 грн. На підставі ст..44 КЗпП
України, вважає що йому підлягає до
виплати вихідна допомога та середній
заробіток за весь час затримки у
розрахунку при звільненні по день
винесення рішення суду в сумі 37749,84 грн.
Вважає,що діями відповідача йому
заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в
15000 грн., оскільки перебував на
лікуванні, знайшовши іншу роботу не міг
приступити до виконання трудових
обов»язків, оскільки не був звільнений.

Представник відповідача в
судовому засіданні проти позову
заперечив, суду пояснив, що накази про
оголошення доган позивачу ОСОБА_1
винесені на підставі його відсутності
на роботі більше 3 годин. Дійсно
позивачем подано заяву про звільнення
за згодою сторін на підставі п.1 ст.36
КЗпП України, однак з ними жодного
погодження про його звільнення не було.
Також вважає, що відсутні підстави для
його звільнення за ст..38 КЗпП України,
оскільки для припинення трудового
договору на цій підставі волевиявлення
має бути чітким, добровільним та
конкретно вираженим в письмовій формі
з посиланням на відповідний пункт
статті. Не заперечують право позивача
на проведення з ним розрахунку при
звільненні, однак вважає, що таке право
не порушено, оскільки позивач не є
звільненим. Проведення позивачу виплат
на підставі ст..44 та 117 КЗпП України
вважає безпідставними, оскільки ст..117
КЗпП України застосовується до
роботодавця та звільненого працівника,
однак позивач не є на даний час
звільненим.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши зібрані по справі докази,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з копії трудової
книжки позивача, ОСОБА_1 з 1992 року
працював у ТзОВ «Преса» на різних
посадах. ( а.с.6-8)

Як пояснив в судовому
засіданні позивач з 15.07.2013 року по 8.08.2013
року він перебував у відпустці
тривалістю 24 календарних дні, під час
якої 31.07.2013 року на підставі заяви
ОСОБА_1 поданої директору ТзОВ «Преса»
просить звільнити його за згодою
сторін з 7 серпня 2013 року.

В подальшому, як вбачається з копій
листків непрацездатності поданих
позивачем, останній з 6.08.2013 року по
16.10.2013 року перебував на стаціонарному
лікуванні у кардіологічному
відділенні.

Наказом №192 від 30.10.2013 року та
№194 від 11.11.2013 року ОСОБА_1 через
порушення ним трудової дисципліни, що
призвело до невиконання з вини
працівника покладених на нього
трудових обов»язків згідно трудового
договору - прогул без поважних причин,
оголошено догану за відсутність з
31.10.2013 року до 11.11.2013 року та з 21.10.2013 року
до 30.10.2013 року на роботі.

Як вбачається з постанови Пленуму
Верховного Суду України №9 від 6.11.1992
року «Про практику розгляду судами
трудових спорів» при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п.1
ст.36 КЗпП України за згодою сторін,
договір припиняється в строк
визначений сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу і
працівника. Сама по собі згода власника
або уповноваженого ним органу
задовольнити прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за п.1 ст.36 КзПП, якщо
не було домовленості сторін про цю
підставу припинення трудового
договору. В останньому випадку
звільнення вважається проведеним з
ініціативи працівника. ( ст..38 КзПП).

Як встановлено в судовому
засіданні з поданих документів, після
виходу з відпустки наданої позивачу,
закінчення терміну перебування на
листу непрацездатності, позивач
повинен бути звільнений з займаної
посади саме 21.10.2013 року на підставі
поданої ним заяви, у даному випадку на
підставі ст..38 КЗпП - за ініціативи
працівника, оскільки сторони не дійшли
згоди про звільнення позивача на
підставі ст..36 КЗпП України.

На цій підставі, суд вважає
незаконними накази про оголошення
догах ОСОБА_1, що винесені 30.10.2013 року та
11.11.2013 року, тобто уже після того, як
останній підлягав звільненню.

Статтею 116 КЗпП України передбачено
строки розрахунку при звільненні та
ст..117 КЗпП України - відповідальність
за затримку розрахунку при звільненні.
Оскільки судом встановлено, що
працівникові з вини власника не
виплачено сум у строки передбачені
ст..116 КзПП України, позивачу підлягає
до виплати середній заробіток за весь
час затримки по день фактичного
розрахунку, що на день винесення
рішення суду складає 37749 грн. 84 коп.
виходячи з середнього заробітку
позивача на підставі довідки від 14.04.2014
року ( а.с.72)

Як вбачається з довідки виданої
ТзОВ «Преса» 14.04.2014 року, сума
компенсації за невикористані
відпустки при звільненні працівника
ОСОБА_1 становить за вирахування
податку 27658,69 грн., що також підлягає
стягненню з відповідача.

Ст.44 КзПП України передбачає, що при
припиненні трудового договору
внаслідок порушення власником або
уповноваженим ним органом
законодавства про працю, колективного
чи трудового договору ( ст..38)
працівникові при припиненні трудового
договору виплачується вихідна
допомога у розмірі не менше
тримісячного середнього заробітку, що
складає 18600 грн. виходячи з середнього
заробітку позивача 6200 грн.

Статтею 237-1 КзПП України передбачено
відшкодування моральної шкоди
працівнику у разі порушення його
законних прав, які призвели до
моральних страждань, втрати нормальних
життєвих зв»язків і вимагають від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача через дії
відповідача ОСОБА_1 пережив моральні
страждання, не міг влаштуватись на
роботу, оскільки не був звільнений
відповідачем, що призвело до
стаціонарного лікування, що
підтверджується листами
непрацездатності, виписками з історії
хвороби. ( а.с.73-76)

Такі пояснення представника позивача
суд оцінює критично та приходить до
висновку, що судом не встановлено
причинного зв»язку між погіршенням
стану здоров»я позивача та діями
відповідача по не наданню згоди на
звільнення.

Керуючись ст.ст. 3,4-6,10, 57-60, 209, 294 ЦПК
України, ст.ст.38,44, 47, 116,117, 237-1, 233 КЗпП
України,-

суд-

в и р і ш и в:

Позов задоволити частково.

Визнати незаконними накази про
оголошення доган ОСОБА_1 №192 від 30.10.2013
року та №194 від 11.11.2013 року.

Вважати ОСОБА_1 звільненим за ст..38 КЗпП
України з ТзОВ «Преса» з 21.10.2013 року,
зобов»язати ТзОВ «Преса» зробити запис
у трудовій книжці ОСОБА_1.

Стягнути з ТзОВ «Преса» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за весь час
затримки у розрахунку при звільненні
по день винесення рішення суду в сумі
37749 ( тридцять сім тисяч сімсот сорок
дев»ять ) грн.. 84 коп.

Стягнути з ТзОВ «Преса» на користь
ОСОБА_1 вихідну допомогу на підставі
ст..44 КЗпП України в сумі 18600 грн. (
вісімнадцять тисяч шістсот) грн..

Стягнути з ТзОВ «Преса» на користь
ОСОБА_1 27658 ( двадцять сім тисяч шістсот
п'ятдесят вісім) грн. 69 коп. компенсації
за невикористану відпустку.

В стягненні моральної шкоди
відмовити.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Львівської області в порядку та строки,
передбачені ст..294 ЦПК України

Суддя:
Шеремета Г. І.