Справа № 256/61/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

28 квітня 2014 року
м. Донецьк

Калінінській районний суд м. Донецька у
складі:

головуючої судді -
Гладкої І.А.,

при секретарі - Запарі
С.Р.,

за участю сторін:

представника позивача - не
з'явився,

відповідача - не
з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват банк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року позивач звернувся до
суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості, якою просив
стягнути з відповідача на свою користь
заборгованість. Свої позовні вимоги
позивач обґрунтовував тим, що він,
відповідно до укладеного договору від
28 червня 2006 року, надав відповідачу
кредит в розмірі 2167,09 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення. Однак відповідач,
в порушення норм цивільного
законодавства та умов договору, свої
обов'язки не виконав, у зв'язку з чим
виникла вищезазначена заборгованість.
29 січня 2009 року Калінінським районним
судом м. Донецька було видано судовий
наказ про стягнення заборгованості у
сумі 7960,63 грн. з відповідача, однак
відповідачем зобов'язання виконано не
було у зв'язку із чим виникла
заборгованість в розмірі 29781,38 грн.

Представник позивача, який діє по
довіреності - Панько Н.С., у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, проте надав заяву,
відповідно до якої, просив суд,
розглянути справу у його відсутність
та проти ухвалення заочного рішення не
заперечував.

Відповідач у судове засідання повторно
не з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином, однак доказів поважності своєї
неявки або заяви про розгляд справи в
його відсутність до суду не надав.

У зв'язку з чим, суд ухвалює рішення при
заочному розгляді справи, що
відповідає положенням ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або, якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Згідно ст. 1 Цивільного процесуального
кодексу України завданням цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 8 Цивільного процесуального
кодексу України визначає
законодавство, відповідно до якого суд
вирішує справи. Суд вирішує справи
відповідно до Конституції України,
законів України та міжнародних
договорів, згоду на обов'язковість
яких надана Верховною Радою України.
Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
встановлені Конституцією та законами
України.

Згідно ст. 11 Цивільного процесуального
кодексу України, суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.
Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень
проти них. Докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
розгляді справи. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі щодо яких виникає у сторін спір,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 629, 638 Цивільного
кодексу України встановлено що договір
є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного
кодексу України у разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, зокрема: припинення
зобов'язання внаслідок односторонньої
відмови від зобов'язання, якщо це
встановлено договором або законом, або
розірвання договору; зміна умов
зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 624 Цивільного
кодексу України якщо за порушення
зобов'язання встановлено неустойку, то
вона підлягає стягненню у повному
розмірі, незалежно від відшкодування
збитків.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно до ст. 629 Цивільного кодексу
України, договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Цивільного
кодексу України цивільні права та
обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права
та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного
кодексу України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, одним із способів захисту
судом цивільних прав та інтересів є
примусове виконання зобов'язання в
натурі. Примусове виконання
зобов'язання в натурі, - це спосіб
захисту, який випливає з загального
принципу повного і належного виконання
зобов'язання та полягає в зобов'язанні
здійснити дію, або утриматися від його
здійснення, незалежно від застосування
до боржника інших заходів впливу.

Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050
Цивільного кодексу України наслідками
порушення відповідачем зобов'язань
щодо повернення чергової частини суми
кредиту є право позивача достроково
вимагати повернення всієї суми
кредиту.

Статтею 530 Цивільного кодексу України
передбачено зобов'язання підлягають
виконанню у вказаний в договорі строк,
а якщо строк визначений моментом
вимоги, то протягом семи днів з моменту
отримання вимоги кредитора.

Згідно змісту ч.3 ст.531 Цивільного
кодексу України, розмір неустойки може
бути зменшений за рішенням суду, якщо
він значно перевищує розмір збитків, та
за наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Із матеріалів, долучених до поданої до
суду заяви вбачається, що 28 червня 2006
року року між сторонами було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого позивач надав відповідачу кредит
в розмірі 2167,10 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 2,09 %
на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, про що
свідчить долучена до матеріалів справи
копія заяви № DNH4KP99690394. Крім того
позивач був ознайомлений та погодився
з Умовами та правилами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(«Розстрочка» (Стандарт)), про що
свідчить його особистий підпис.

Згідно умов договору, відповідач
зобов'язався погашати кредит у порядку
та строки відповідно до заяви. Сплатити
відсотки за користування кредитом.

Згідно умов договору, відповідач
зобов'язався погашати кредит у порядку
та строки відповідно до заяви. Сплатити
відсотки за користування кредитом.

Пунктом 5.1. умов визначено, що банк має
право нарахувати, а позичальник
зобов'язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1 грн. за кожен
день прострочки платежу.

Згідно з пунктом 5.3. умов визначено, що
при порушенні позичальником строків
платежів по будь-якому з грошових
зобов'язань, передбачених Договором
більш ніж на 30 днів, Позичальник
зобов'язаний сплатити Банку штраф у
розмірі 500 гри. + 5% від суми
заборгованості.

Судом встановлено, що відповідно до
наказу Калінінського районного суду м.
Донецька від 29 січня 2009 року, з
відповідача на користь позивача була
стягнута заборгованість за кредитним
договором № DNH4KP99690394 від 28 червня 2006
року в розмірі 7960,63 грн.

Як вбачається судом із розрахунку
позивача, заборгованість, яка виникла
через невиконання відповідачем своїх
зобов'язань, станом на 13.12.2013 року
становила: 29781,38 грн., що складається з:
заборгованості за відсоткам за
користування кредитом - 7948,92 грн.; пені
за несвоєчасність виконання
зобов'язань - 19938,11 грн.; а також: штрафу
(фіксована частина) у розмірі - 500 грн.;
штрафу (процентна складова) у розмірі -
1394,35 грн.

Аналіз фактично встановлених обставин
справи та вимог цивільного
законодавства дозволяє суду зробити
висновок про те, що позивач надав суду
безспірні докази щодо наявності
непогашеної відповідачами
заборгованості за кредитним договором.

Під час ухвалення рішення по справі суд
виходи також з того, що незважаючи на
стягнення з відповідача
заборгованості за кредитним договором
№ DNH4KP99690394 від 28 червня 2006 року в
розмірі 7960,63 грн. відповідно до наказу
Калінінського районного суду м.
Донецька від 29 січня 2009 року, фактично
грошове зобов'язання відповідачем
перед банком виконано не було.

Однак, у даному випадку, суд вважає за
доцільне зменшити розмір неустойки
керуючись ст. 531 ЦК України, п.5 ч.3 ст.18
Закону України «Про захист прав
споживачів», Постановою Пленуму ВСУ № 5
від 12.04.1996 року «Про практику розгляду
цивільних справ за позовами про захист
прав споживачів» оскільки до
склавшихся правовідносин
застосовуються положення Закону
України «Про захист прав споживачів»,
як до таких, що виникають із договорів
про надання фінансово-кредитних послуг
для задоволення власних потреб
громадян, у тому числі про надання
кредитів, відкриття й ведення рахунків,
проведення розрахункових операцій.
Крім того, при вирішенні вказаного
спору суд застосовує висновки,
викладені в рішенні Конституційного
суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року у
справі №1-26/2011 за конституційним
зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо
офіційного тлумачення положень
пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини
восьмої статті 18, частини третьої
статті 22 Закону України «Про захист
прав споживачів» у взаємозв'язку з
положеннями частини четвертої статті 42
Конституції України (справа про захист
прав споживачів кредитних послуг) про
поширення на правовідносини між
кредитодавцем та позичальником
(споживачем) за договором про надання
споживчого кредиту, що виникають як під
час укладання, так і під час виконання
такого договору положень п.п.22, 23 ст.1,
ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів». За вказаних обставин, суд
вважає за можливе застосувати
положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України
«Про захист прав споживачів» при
визначенні розміру пені, оскільки
визначений позивачем розмір останньої
є непропорційно великим в порівнянні з
розміром заборгованості по кредиту.
Таким чином до стягнення з відповідача
підлягатиме пеня у розмірі 3980,32 грн., як
п'ятдесят відсотків від розміру
заборгованості по кредиту на суму 7960,63
грн.

Таким чином, в результаті зменшення
розміру пені, що підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача,
зменшується й розмір штрафу (процентна
складова), що с складається із суми
(заборгованості по процентам за
користування кредитом та пені за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором) * 5% та дорівнює 596,46 грн.

Отже, з огляду на фактично встановлені
під час розгляду обставини даної
цивільної справи, суд вважає, що
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «Приват банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,
обґрунтовані лише частково та
підлягають частковому задоволенню.

При задоволенні позову на користь
позивача з відповідача, відповідно до
ч.1 ст.88 Цивільного процесуального
кодексу України стороні, на користь
якої ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
42 Конституції України ст.ст. 1, 10, 11, 525, 526,
527, 530, 531, 549, 551, 625, 1054 Цивільного кодексу
України, ст. 10, 11, 57, 60, 88, 158, 169, 208-210, 212,
214-215, 216, 224, Цивільного процесуального
кодексу України, ст.ст. 11, 18, 22, 23 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного
товариства Комерційний Банк «Приват
банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват банк»
заборгованість в розмірі 13025,70 грн. за
кредитним договором № DNH4KP99690394 від 28
червня 2006 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний Банк «Приват банк» витрати
по сплаті судового збору в розмірі 130,26
грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданої протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
І.А. Гладка

28.04.2014