Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
Волноваський районний суд Донецької
області у складі:

головуючого: судді
Голуб Т.І.

при секретарі
Балаба Н.О.,

розлянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Волноваха
справу за позовом ОСОБА_1 до
Волноваської міської ради про
визнання угоди дійсною та визнання
права власності,

В С Т А Н О В
И В:

25.03.2014 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, пояснюючи, що
23.12.2005 року він купив у ОСОБА_2 жилий
будинок, розташований по АДРЕСА_1, яка
належала останньому на праві власності
та який передав йому усі технічні
документи, написавши розписку про
отримання грошей за будинок. ОСОБА_2
постійно ухилявся від нотаріального
укладення договору купівлі-продажу
будинку і ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Оскільки
він з 2003 року по наступний час проживає
у будинку та користується ним, як своєю
власністю, просить суд визнати дійсним
договір купівлі-продажу жилого будинку
та визнати за ним право власності на
вказаний будинок та господарські
будівлі та споруди.

Позивач у судове засідання не
з*явився, надав письмову заяву, у якій
просить суд розглянути справу у його
відсутність.

Представник Волноваської міської
ради у судове засідання не з*явився, у
своїй заяві також просить суд
розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 657 ЦК України
договір купівлі-продажу земельної
ділянки, єдиного майнового комплексу,
житлового будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до ст. 640 ЦК України договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Судом встановлено, що 23.12.2005 року
позивач у простій письмовій формі
оформив з ОСОБА_2 договір
купівлі-продажу жилого будинку,
відповідно до якого останній отримав
від позивача грошові кошти за будинок,
який належав йому на праві власності на
підставі договору дарування та який
розташований по АДРЕСА_1, що
підтверджується відповідною
розпискою.

Згідно копії свідоцтва про смерть
серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину встановлена
законом, такий правочин є нікчемним. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Відповідно до ст. 220 ЦК України в разі
недодержання стороною вимог про
нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх
істотних умов договору, що
підтверджується письмовими доказами, і
відбулося повне або часткове виконання
договору, але одна із сторін ухилилася
від його нотаріального посвідчення,
суд може визнати такий договір дійсним.
У цьому разі наступне нотаріальне
посвідчення договору не вимагається.

Таким чином, закон надає суду право
визнавати дійсним договір, який через
недодержання сторонами вимог закону
про його нотаріальне посвідчення є
нікчемним.

Правила ст. 220 ЦК України щодо
можливості визнання договору
купівлі-продажу дійсним не поширюється
на договори купівлі-продажу, предметом
яких є земельні ділянки, житлові
будинки або інше нерухоме майно,
оскільки такий правочин підлягає
нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Це пов*язано з тим, що момент вчинення
такого правочину, відповідно до
положень ст.ст. 210, 640 ЦК України,
пов*язується з державною реєстрацією,
тому правочин є неукладеним і таким, що
не породжує для сторін прав та
обов*язків.

У зв*язку з цим, не будучи укладеним,
договір не може бути визнаний судом
дійсним на підставі ст. 220 ЦК України.

Договір купівлі-продажу жилого будинку
від 23.12.2005 року, оформлений між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 у простій письмовій формі та
у якому не передбачені його суттєві
умови, в силу положень ст.ст. 640, 657 ЦК
України не є укладеним, тому не може
бути визнаний дійсним на підставі ст. 220
ЦК України, а відповідно й відсутні
правові підстави для визнання права
власності на нерухоме майно, що є
предметом вказаного правочину.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
будь-які підстави, передбачені діючим
законодавством, для задоволення
позовних вимог відсутні.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України,
на підставі ст. ст. 215, 220, 640, 657 ЦК
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Волноваської міської ради про визнання
договору купівлі-продажу жилого
будинку АДРЕСА_1, укладеному 23.12.2005 року
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, дійсним та про
визнання за ОСОБА_1 права власності на
житловий будинок та господарські
будівлі та споруди, розташовані у
АДРЕСА_1, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Волноваський районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення.

Суддя:

28.04.2014