АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/2605/14
Головуючий 1 інстанції
Справа № 643/853/13-ц
Категорія - договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого - судді:
Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П.,
Трішкової І.Ю.,

при секретарі: Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1, на
рішення Московського районного суду м.
Харкова від 24 лютого 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа - приватний нотаріус
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, про визнання
зобов»язання виконаним, визнання
договору припиненим, зняття заборони
на відчуження нерухомого майна з
реєстру,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2013 року Позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просить визнати
зобов'язання ОСОБА_1 за договором
позики від 17.12.2009 року, укладеним між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 17700 доларів
США, посвідченим приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрованим в
реєстрі за №5070 (далі - Договір позики) -
виконаними; визнати дію договору «Про
задоволення вимог іпотекодержателя»
від 17.12.2009 року, укладеного між ОСОБА_1
та ОСОБА_2, посвідченого приватним
нотаріусом Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_4.,
зареєстрованого в реєстрі за № 5072 (далі
- Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя) - такою, що
закінчилась; усунути перешкоди у
користуванні та розпорядженні
нерухомим майном шляхом зняття
заборони на відчуження нерухомого
майна та вилучення запису № 5073 від
17.12.2009 року з державного реєстру
речових прав на нерухоме майно про
заборону відчуження нерухомого майна
та про обтяження нерухомого майна
іпотекою щодо нерухомого майна, а саме
нежитлової будівлі літера «М-2»
загальною площею 209,4 кв. м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_1, у зв'язку з виконанням
ним в повному обсязі зобов'язань за
Договором позики та закінченням дії
укладеного на забезпечення виконання
зобов'язання Договору про задоволення
вимог іпотекодержателя; стягнути з
відповідачів на свою користь понесені
ним витрати на правову допомогу в
розмірі 5000 грн., а також судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що
17.12.2009 року між ним та відповідачем
ОСОБА_2 було укладено Договір позики,
згідно якого він отримав в позику від
ОСОБА_2 валютні цінності в розмірі 17700
доларів США. В якості забезпечення
виконання зобов'язання за вказаним
договором між ними також було укладено
Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, згідно умов якого
ним передано в іпотеку належну йому на
праві власності нежитлову будівлю літ.
«М-2» загальною площею 209,4 кв.м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Відповідно до вказаного Договору про
задоволення вимог іпотекодержателя в
разі невиконання ним зобов'язань за
Договором позики право власності на
предмет іпотеки на підставі
виконавчого напису переходить до
іпотекодержателя ОСОБА_2 У зв'язку з
укладенням Договору про задоволення
вимог іпотекодержателя приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 накладено
заборону відчуження за реєстровим № 5073
на нежитлову будівлю літ. «М-2»
загальною площею 209,4 кв.м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1. Крім
того, за вимогою ОСОБА_2 в якості
забезпечення виконання зобов'язання за
вказаними вище договорами 17.12.2009 року
між ним та відповідачем ОСОБА_3 було
укладено договір комісії, згідно умов
якого він в якості комітента надав
право ОСОБА_3 на правах комісіонера
здійснити купівлю-продажу будівлі, що є
предметом іпотеки, а саме нежитлової
будівлі літ. «М.-2» загальною площею 209,4
кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Виходячи із умов та порядку
укладення вказаних вище договорів,
вказівок ОСОБА_2, згідно яких по всіх
питаннях щодо виконання вказаних вище
договорів він має спілкуватись з
ОСОБА_3, яка є повноважним
представником ОСОБА_2, в тому числі має
сплачувати їй належні ОСОБА_2 грошові
кошти, а також враховуючи, що з квітня
2010 року відносно ОСОБА_2 обрано
запобіжний захід у вигляді тримання
під вартою, він належним чином виконав
зобов'язання перед ОСОБА_2, передавши
всю суму боргу в розмірі 19600 доларів США
ОСОБА_3 та отримавши від неї відповідні
розписки про отримання грошових коштів
в рахунок погашення боргу за Договором
про задоволення вимог
іпотекодержателя. В зв'язку з повним
виконанням ним своїх зобов'язань перед
ОСОБА_2 звернувся до суду з дійсним
позовом. ОСОБА_1 також пояснив, що
ОСОБА_3 була присутня при укладенні між
ним та ОСОБА_2 вказаних вище договорів
та ОСОБА_2 прямо вказував йому на ОСОБА_3
як на особу, якій він має віддавати
грошові кошти на виконання зобов'язань
за Договором позики.

Відповідач ОСОБА_2 через Харківське
СІЗО надав суду письмові пояснення, в
яких заперечував проти позову.
Зазначив, що ніколи не уповноважував
ОСОБА_3 одержувати від його імені або за
нього будь-які грошові кошти та ніколи
не вказував позивачу, що гроші,
позичені у нього особисто, він може
віддавати будь-якій іншій особі,
зокрема ОСОБА_3 Єдина особа, яку він
уповноважував приймати від його імені
гроші та валютні цінності, є його брат
ОСОБА_5, якому він видав для цього
нотаріально посвідчену довіреність.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні заперечував проти
позову, посилаючись на його
безпідставність. Зазначив, що
відповідач ОСОБА_2 не отримував від
позивача грошові кошти та не
уповноважував на це ОСОБА_3

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
відмовилась надавати пояснення по суті
позовних вимог, зазначивши, що її
блокнот із записами, що стосуються
взаємовідносин із ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
було вилучено співробітниками міліції.
Без вказаних записів вона позбавлена
можливості надати пояснення по справі,
оскільки не пам'ятає в повному обсязі
обставини справи. Також пояснила, що
будь-яких інших довіреностей, крім
довіреності, посвідченої приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 03.03.2009 року,
зареєстрованої в реєстрі за № 928,
ОСОБА_2 їй не видавав.

Рішенням Московського районного суду
м. Харкова від 24 лютого 2014 року
відмовлено в задоволенні позову
ОСОБА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення районного
суду та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог в повному
обсязі. В обгрунтування апеляційної
скарги посилається на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи.
Посилається також на ті доводи, що і в
суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог про визнання
зобов»язання виконаним, визнання
договору припиненим, зняття заборони
на відчуження нерухомого майна з
реєстру, суд першої інстанції
посилаючись на ст. ст. 208, 244, 512, 513 ЦК
України виходив з того, що правочин,
згідно якого ОСОБА_3 була уповноважена
ОСОБА_2 на отримання від ОСОБА_1
грошових коштів та валютних цінностей,
що мали сплачуватись останнім на
користь ОСОБА_2 на виконання Договору
позики, мав бути укладений в письмовій
формі. На підтвердження повноважень
наявності у ОСОБА_3 права на отримання
грошових коштів, належних ОСОБА_2,
позивач ОСОБА_1 посилався на
довіреність, посвідчену приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 03.03.2009 року,
зареєстровану в реєстрі за № 928. Як
вбачається із змісту вказаної
довіреності, нею ОСОБА_2 уповноважив
ОСОБА_3, бути його представником у
підприємствах, установах,
організаціях, органах державної влади,
в тому числі надавши право сплачувати
від його імені будь-які внески та
платежі. Вказаною довіреністю не
передбачено право ОСОБА_3 представляти
ОСОБА_2 у відносинах з громадянами та
фізичними особами, а також отримувати
від будь-яких осіб належні ОСОБА_2
грошові кошти та валютні цінності.
Будь-яких інших довіреностей від
ОСОБА_2 ОСОБА_3 не отримувала. Договір
позики, а також Договір про задоволення
вимог іпотекодержателя, укладені між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, не містять умов щодо
можливості виконання зобов'язань за
цими договорами іншим особам, зокрема
ОСОБА_3

Судова колегія погоджується з таким
висновком суду першої інстанції, так як
він відповідає вимогам закону та
зібраним по справі доказам.

З матеріалів справи вбачається, що
17.12.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено Договір позики, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 5070.
Згідно умов вказаного договору ОСОБА_2
передав у власність ОСОБА_1, а останній
прийняв валютні цінності на суму 17700
доларів США та зобов'язався повернути
ОСОБА_2 вказані валютні цінності у
вигляді на суму 17700 доларів США у
порядку та в строки, встановлені
договором, із остаточним розрахунком
не пізніше 17.06.2010 року( а. с. 6).

17.12.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
укладено Договір про задоволення вимог
іпотекодержателя, посвідчений
приватним нотаріусом Харківського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
зареєстрований в реєстрі за № 5072. Як
вбачається із змісту вказаного
договору, його укладено як засіб
забезпечення виконання зобов'язання,
що виникло у ОСОБА_1 за Договором
позики. Згідно умов Договору про
задоволення вимог іпотекодержателя, в
разі невиконання ОСОБА_1 зобов'язань за
Договором позики вчиняється
відповідний виконавчий напис, після
якого право власності на нежитлову
будівлю літ «М-2» загальною площею 209,4
кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1, переходить
до ОСОБА_2 Згідно п. 10 вказаного
договору, ОСОБА_1 не вправі без
письмової згоди ОСОБА_2 перезаставляти
предмет іпотеки чи відчужувати
будь-яким із способів, передбачених
чинним законодавством ( а. с. 7-10).

Також 17.12.2009 року приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4 на підставі ст. 73 Закону
України «Про нотаріат» та у зв'язку з
посвідченням Договору про задоволення
вимог іпотекодержателя, накладено
заборону відчуження зазначеної в
договорі нежитлової будівлі літ. «М-2»
загальною площею 209,4 кв.м., що
розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка
належить ОСОБА_1, до припинення дії
договору. Вказана заборона
зареєстрована в реєстрі за №5073( а. с. 9).

Крім того, 17.12.2009 року між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 укладено договір комісії,
посвідчений приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_4, зареєстрований в
реєстрі за № 5075 згідно умов якого
ОСОБА_3 діє за дорученням ОСОБА_1,
вчиняючи правочини в його інтересах та
за його рахунок, але від свого імені,
створюючи для ОСОБА_1 певні юридичні
наслідки - а саме здійснює нежитлову
будівлю літ. «М-2» загальною площею 209,4
кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Згідно п. 4 вказаного договору,
ОСОБА_3 зобов'язується укласти договір
купівлі - продажу вищезгаданого майна
на умовах, йому відомих ( а. с. 11).

Як вбачається з розписок від 17.12.2009 р.,
15.03.2010 р., 20.04.2010 р„ 15.05.2010 р„ 15.06.2010 р„
16.07.2010 р., 09.08.2010 р., 09.09.2010 р., 13.10.2010 р.,
15.11.2010 р„ комісіонер ОСОБА_3 за
договором «Про задоволення вимог
іпотекодержателя» отримала від ОСОБА_1
в рахунок погашення процентної ставки
відповідно 1125 доларів США, 300 доларів
США, 375 доларів США, 450 доларів США, 450
доларів США, 390 доларів США, 390 доларів
США, 390 доларів США, 390 доларів США, 390
доларів США( а.с. 13-17).

З розписок від 19.11.2010 р., 07.01.2011 р., 15.06.2010
р. вбачається, що комісіонер ОСОБА_3 за
договором «Про задоволення вимог
іпотекодержателя» отримала від ОСОБА_1
в рахунок погашення тіла кредиту
відповідно 10 000 доларів США, 3000 доларів
США, 2000 доларів США( а. с. 18,19).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор
у зобов'язанні може бути замінений
іншою особою внаслідок: 1) передання ним
своїх прав іншій особі за правочином
(відступлення права вимоги); 2)
правонаступництва; 3) виконання
обов'язку боржника поручителем або
заставодавцем (майновим поручителем); 4)
виконання обов'язку боржника третьою
особою. Кредитор у зобов'язанні може
бути замінений також в інших випадках,
встановлених законом. Кредитор у
зобов'язанні не може бути замінений,
якщо це встановлено договором або
законом.

Статтею 513 ЦК України встановлено
вимоги до форми правочину щодо заміни
кредитора у зобов'язанні, згідно яких
правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні вчиняється у такій самій
формі, що і правочин, на підставі якого
виникло зобов'язання, право вимоги за
яким передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у
зобов'язанні, яке виникло на підставі
правочину, що підлягає державній
реєстрації, має бути зареєстрований в
порядку, встановленому для реєстрації
цього правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Згідно с. 208 ЦК України у письмовій
формі належить вчиняти правочини
фізичних осіб між собою на суму, що
перевищує у двадцять і більше разів
розмір неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, крім правочинів,
передбачених частиною першою статті 206
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 244 довіреністю є
письмовий документ, що видається
однією особою іншій особі для
представництва перед третіми особами.
Довіреність на вчинення правочину
представником може бути надана особою,
яку представляють (довірителем),
безпосередньо третій особі.

За таких обставин суд першої інстанції
обґрунтовано визнав, що відповідно до
вказаних вище положень закону
правочин, згідно якого ОСОБА_3 була
уповноважена ОСОБА_2 на отримання від
ОСОБА_1 грошових коштів та валютних
цінностей, що мали сплачуватись
останнім на користь ОСОБА_2 на
виконання Договору позики, мав бути
укладений в письмовій формі.

Судова колегія вважає безпідставним
посилання ОСОБА_1 та його представника
на підтвердження повноважень
наявності у ОСОБА_3 повноважень щодо
отримання грошових коштів, належних
ОСОБА_2 на довіреність, посвідчену
приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4 03.03.2009
року, зареєстровану в реєстрі за № 928.
Як вбачається із змісту вказаної
довіреності, ОСОБА_2 уповноважив
ОСОБА_3, бути його представником у
підприємствах, установах,
організаціях, органах державної влади,
в тому числі надавши право сплачувати
від його імені будь-які внески та
платежі. Вказаною довіреністю не
передбачено право ОСОБА_3 представляти
ОСОБА_2 у відносинах з громадянами та
фізичними особами, а також отримувати
від будь-яких осіб належні ОСОБА_2
грошові кошти та валютні цінності ( а. с.
155).

В зв»язку з наведеним суд першої
інстанції правильно зазначив, що не має
підстав визнати зазначену довіреність
належним доказом того, цо ОСОБА_2
уповноважував ОСОБА_3 отримувати
належні йому грошові сошти, зокрема від
ОСОБА_1, а також що ОСОБА_3 є належним
кредитором у зобов'язанні, що виникло з
Договору позики.

В судовому засіданні суду першої
інстанції ОСОБА_3 пояснила, що
будь-яких інших довіреностей від
ОСОБА_2 вона не отримувала.

Договір позики, а також Договір про
задоволення вимог іпотекодержателя,
укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, не
містять умов щодо можливості виконання
зобов'язань за цими договорами іншим
особам, зокрема ОСОБА_3

Також дослідивши зміст Договору
комісії, укладеного між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3, суд першої інстанції правильно
визнав, що не може визнати вказаний
договір належним доказом того, що
ОСОБА_3 була уповноважена ОСОБА_2 на
отримання належних останньому
грошових коштів, зокрема тих, що мали
сплачуватись ОСОБА_1 у відповідності до
Договору позики.

Посилання представника ОСОБА_1
відносно того, що ОСОБА_2 прямо вказував
йому за ОСОБА_3 як на особу, якій він має
сплачувати грошові кошти за Договором
тозики, спростовуються письмовими
поясненнями ОСОБА_2, що надійшли до суду
з Харківського СІЗО та поясненнями
представника відповідача.

Згідно роз'яснень, викладених в п. 12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року, зі змісту
абзацу другого частини першої ст. 218 ЦК
не може доводитись свідченнями свідків
виконання зобов'язань, що виникли з
правочину, для якого законом
встановлено письмову форму.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 27
Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 2 від 12.06.2009 року, виходячи із
змісту ст. 59 ЦПК та з урахуванням
положень частини першої ст. 218 ЦК, не
може стверджуватись показаннями
свідків наявність правовідносин, що
виникають з правочинів, для яких
законом установлено письмову форму.

Відповідно до ч. 2 ст. 517 ЦК України
боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

Згідно ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор - прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні
має право вимагати доказів того, що
обов'язок виконується належним
боржником або виконання приймається
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою, і несе ризик наслідків
непред'явлення такої вимоги.

За таких обставин всупереч вимог ст. 10,
60 ЦПК України ОСОБА_1 не надано належних
та допустимих доказів того, що сплачені
ним відповідно до вказаних вище
розписок грошові кошти були отримані
належним кредитором чи уповноваженою
на це особою.

За таких обставин судова колегія
вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано визнав, що підстави для
задоволення позову відсутні.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд
першої інстанції постановив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Судом першої інстанції правильно
досліджені і оцінені обставини по
справі, надані сторонами докази. Доводи
апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Підстав для зміни або скасування
судового рішення судова колегія не
вбачає.

Відповідно, апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308,
313- 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити

Рішення Московського районного суду м.
Харкова від 24 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ:
СУДДІ: