Ухвала

іменем україни

12 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Фаловської І.М.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,
Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Надра» до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості та за зустрічним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного
акціонерного товариства «Надра» про
встановлення факту не укладення
договору, за касаційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 12 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року ПАТ КБ «Надра»
звернулося до суду із вказаним позовом,
який обґрунтовало тим, що 07 жовтня 2008
року між банком та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір «Автопакет»
№07/10/2008/840-К/1639, відповідно до умов якого
ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 49 995,52
доларів США та зобов'язувався
повернути його до 04 жовтня 2013 року зі
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 14,5% річних та
сплатою мінімального щомісячного
платежу в розмірі 1 187,90 доларів
США. Поручителем по зобов'язанню ОСОБА_1
являється ОСОБА_2, яка відповідно до
умов укладеного договору поручилась
безвідривно та безспірно відповідати
перед банком за належне виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань. Однак відповідачі взяті на
себе зобов'язання належним чином не
виконували та допустили
заборгованість по кредиту яка
становить 79 690,82 доларів США, яку банк
просив стягнути в солідарному порядку
з ОСОБА_1, ОСОБА_2

У грудні 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись із зустрічним позовом, в
якому просили встановити факт не
укладення договору, усунення перешкод
у здійсненні права розпорядження
майном та зобов'язання вчинити певні
дії, зазначаючи при цьому, що кредитний
договір не укладався та ними не
підписувався.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду від 04 лютого 2013 року зустрічний
позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об'єднано в одне
провадження із первісним позовом ПАТ
КБ «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного
суду від 12 березня 2013 року зустрічну
позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 в частині
вимог до ДП «Інформаційний
центр» Міністерства юстиції України
про усунення перешкод у здійсненні
права розпорядження транспортним
засобом шляхом припинення застави та
зобов'язання виключити відповідний
запис з Державного реєстру обтяжень
рухомого майна залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 14 березня 2013 року, ПАТ КБ
«Надра» відмовлено у задоволенні
позовних вимог. Зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено.
Визнано таким, що не укладався
кредитний договір «Автопакет»
№07/10/2008/840-К/1639 від 07 жовтня 2008 між ПАТ КБ
«Надра» з однієї сторони та ОСОБА_1 і
ОСОБА_2, з другої сторони. Вирішено
питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 12 листопада
2013 року, рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 14 березня 2013
року скасовано та ухвалено нове
рішення, яким задоволено позовні
вимоги ПАТ КБ «Надра». Стягнуто із
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку
на користь ПАТ КБ «Надра»
заборгованість за договором
«Автопакет» №07/10/2008/840-К/1639 від 07 жовтня
2008 року в сумі 66 953,48 доларів США, що
еквівалентно 534 958 грн 31 коп. У
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
просять скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши доповідь судді,
вивчивши матеріали цивільної справи та
дослідивши доводи касаційної скарги,
вважає, що вона підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК
України перевіряє правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
в межах касаційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
07 жовтня 2008 року між ВАТ КБ «Надра»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра») та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (як
поручитель) укладено договір
«Автопакет» №07/10/2008/840-К/1639 предметом
якого є надання банком позичальнику
кредиту у сумі 49 995,52 доларів США на
придбання транспортного засобу, на
витрати, пов'язані з державною
реєстрацією транспортного засобу та
комісії банку з терміном погашення до 04
жовтня 2013 року та з відсотковою ставкою
у розмірі 14,5% річних з щомісячним
мінімально необхідним платежем в
розмірі 1 187,90 доларів США.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 07
жовтня 2008 року уклав у Страховому
Товаристві «Глобус» договір
добровільного страхування наземного
транспортного засобу №АКВ000782,
вигодонабувачем за яким є Хмельницьке
РУ ВАТ КБ «Надра».

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ПАТ КБ
«Надра» та задоволення зустрічного
позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд першої
інстанції виходив з того, що банком не
було надано до суду оригіналу
укладеного між сторонами спірного
договору «Автопакет» від 07 жовтня 2008
року, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заперечують
факт його укладення, тому суд прийшов
до висновку, що спірний договір є таким,
що не укладався.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення,
апеляційний суд дійшов висновку про
наявність правових підстав для
задоволення заявлених банком позовних
вимог, їх доведеності, обґрунтованості
та відсутності правових підстав для
задоволення зустрічних позовних вимог.

Висновок суду апеляційної інстанції
обґрунтований тим, що сам факт
відсутності оригіналу оспорюваної
угоди не може бути підставою для
визнання правочину неукладеним з
підстав недотримання письмової форми
та при відсутності домовленості
сторін.

Проте, з такими висновками судів в
повній мірі погодитися не можна,
виходячи з наступного:

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності - на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний
з'ясувати питання, зокрема, щодо:
наявності обставин (фактів), якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та навести докази на їх підтвердження;
наявності інших фактичних даних, які
мають значення для вирішення справи;
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами. У рішенні суду
обов'язково повинні бути зазначені
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини.

Проте, зазначені вимоги закону
залишилися поза увагою як суду першої
інстанції так і апеляційного суду.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Згідно положень ст. 60 ЦПК України: кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу; докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі; доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 57 ЦПК України вказує, що
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтувати належність конкретного
доказу для підтвердження їхніх вимог
та заперечень.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи. Письмові докази, як правило,
подаються в оригіналі. Якщо подано
копію письмового доказу, суд за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, має право вимагати подання
оригіналу.

У зв'язку з цим, беручи до уваги
відсутність у матеріалах справи як
оригіналу спірного договору від 07
жовтня 2008 року, так і його належним
чином засвідченої копії (яка б містила
підписи сторін), вважати, що подана до
суду копія спірного договору є
належним доказом його укладання
підстави відсутні.

Також слід зазначити, що судом першої
інстанції не встановлено всіх обставин
у справі, зокрема не встановлено на які
цілі було видано кредит відповідно до
договору від 07 жовтня 2008 року, оскільки
з матеріалів справи вбачається (а.с.149,
203, 205), що автомобіль на купівлю якого
було видано кредит, придбано 20 вересня
2008 року, тобто до укладення спірного
договору.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК
України, у контексті ч. 3 ст. 335 ЦПК
України, рішення суду першої та
апеляційної інстанцій підлягають
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 333, 335, 336, 338, 342, 343, 345,
349 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного
суду від 14 березня 2013 року та рішення
апеляційного суду Хмельницької
області від 12 листопада 2013 року
скасувати, а справу передати до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
І.М. Фаловська

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко