Справа № 2/463/2136/13
Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/1175/14
Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я.. Левика Я.А.

секретар - Глинський О.А.

з участю представника позивача-
ОСОБА_7, представника відповідача -
Марківа П.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
на рішення Личаківського районного
суду м. Львова від 25 листопада 2013 року у
справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»,
третьої особи ОСОБА_5 про визнання
договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О
В И Л А:

У січні 2012 року ПАТ «Альфа-Банк»
звернувся з позовом до ОСОБА_4, третьої
особи ОСОБА_5 про стягнення кредитної
заборгованості за Кредитним договором
№800003790 від 08.05.2008 року та просив
ухвалити рішення про стягнення з
ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» 447809,
21 грн. заборгованість за кредитом, 239083,22
грн. - по відсотках та 1 448 486,65 гр. пені.
Вирішити питання судових витрат.

У вересні 2013 року ОСОБА_4
звернувся із зустрічним позовом до ПАТ
«Альфа-Банк» та просив визнати
припиненим договір поруки №800003790-П,
укладений 8 травня 2008 року між ОСОБА_4 та
ПАТ «Альфа-Банк».

Ухвалою Личаківського районного
суду м. Львова від 25 листопада 2013 року
позовну заяву ПАТ «Альфа-Банк» до
ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості з підстав
передбачених ч.3 ст. 169, п.3 ч.1 ст. 207 ЦПК
України залишено без розгляду. Ухвала
сторонами не оскаржувалась.

Оскаржуваним рішенням
Личаківського районного суду м. Львова
від 25 листопада 2013 року позов ОСОБА_4
задоволено. Визнано припиненим договір
поруки №800003790-П, укладений 8 травня 2008
року між ЗАТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_4.
Вирішено питання розподілу судових
витрат.

Рішення оскаржив представник ПАТ
«Альфа-Банк». Вважає його незаконним а
необґрунтованим, ухваленим з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповно
з'ясованих обставинах, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи.

Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позову ОСОБА_4 відмовити. Мотивує тим,
що суд зробив помилковий висновок про
припинення договору поруки у зв'язку зі
зміною основного зобов'язання без
згоди поручителя. Зазначає, що позивач
при підписанні договору поруки
№800003790-П від 08.05.2008 року чітко
усвідомлював наслідки невиконання
позичальником ОСОБА_6 умов кредитного
договору, в тому числі і сплати
процентів. Підписуючи договір поруки
відповідач добровільно, без будь-яких
застережень поручився за виконання
боржником не тільки обов'язків, що
виникли на підставі кредитного
договору, а і обов'язків, які можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому (п.2.1) і тим самим фактично
надав свою згоду на збільшення обсягу
його відповідальності. Тому,
узгодження в подальшому процентної
ставки з поручителем не є обов'язковим.
Приймаючи оскаржуване рішення суд не
вказав у ньому як саме збільшився обсяг
відповідальності поручителя і не
зазначив докази якими це
підтверджується. Відповідно до п. 6.3
Договору поруки, цей Договір діє до
повного виконання зобов'язань боржника
за основним договором. Оскільки
зобов'язання за кредитним договором на
даний момент, як і на момент прийняття
рішення не виконані, то відповідно і
договір поруки продовжує свою дію. Тому
підстав вважати його припиненим немає.

При розгляді справи за апеляційною
скаргою апелянт доводи такої
підтримав. Додатково просить
врахувати, що збільшення відсотків за
користування кредитом не є збільшенням
обсягу відповідальності боржника.

Представник позивача ОСОБА_4 проти
апеляційної скарги заперечив. Просить
рішення суду залишити без змін, як
законне та обгрунтоване, а апеляційну
скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги та пред'явлених
позовних вимог законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга до
задоволення не підлягає виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов»язана довести ті обставини на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, а обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що 8
травня 2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк»,
правонаступником якого є відповідач у
справі та третьою особою ОСОБА_5
укладено кредитний договір № 800003790, за
умовами якого остання отримала кредит
в розмірі 56 210 доларів США, що
підтверджується випискою по особовому
рахунку ОСОБА_5 від 22 грудня 2011 року, з
кінцевим терміном повернення до 8
травня 2028 року. Згідно з п. 2.2 кредитного
договору за користування кредитом
нараховуються відсотки в розмірі 14%
річних.

8 травня 2008 року між ОСОБА_4 і банком
укладено договір поруки, згідно якого
позивач взяв на себе зобов»язання
перед банком по зобов»язаннях ОСОБА_5
згідно укладеного з нею кредитного
договору.

Взятих на себе зобов»язань третя особа
ОСОБА_5 не виконала, у звязку з чим
виникла заборгованість, що
стверджується розрахунком
заборгованості (а.с. 31).

З названого вище розрахунку
заборгованості вбачається, що третя
особа ОСОБА_5 повинна була сплачувати 14%
річних за користування кредитними
коштами, що становило приблизно 655
гривень (травень-вересень 2008 року). З
жовтня 2008 року відсотки по кредитному
договору збільшено до 16,5 % , що
відповідало сумі 770,65 гривень
щомісячно ,яка банком нараховувалась з
цього часу, що підтверджено долученим
до справи розрахунком/а.с. 31/. Ця
обставина визнана та підтверджена
представником банком при розгляді
справи за апеляційною скаргою.

Згідно п. 5.2 розділу №2 кредитного
договору від 08.05.2008 року (а.с.8)
передбачено, що Банк має право змінити
розмір процентів за користування
кредитом у односторонньому порядку за
певних умов. Про зміну розміру
процентної ставки по кредиту та
внесення у зв'язку з цим змін у Додаток
№1 до цього договору Банк повідомляє
позичальника за 7 днів до моменту
настання таких змін шляхом направлення
на адресу позичальника
рекомендованого листа на адресу
Позичальника. У зв'язку із зміною
розміру процентної ставки в разі
настання події, незалежної від волі
сторін ( зміна ситуації на світових
ринках або ж на фінансовому ринку
України, зміна облікової ставки НБУ,
індексу інфляції(споживчих цін),
загальновизнаних внутрішньодержавних
та /або міжнародних грошових та/або
фондових індексів, змін у діючому
законодавстві, тощо), позичальник надає
свою згоду на внесення змін до Додатку
№1 кредитного договору.

У відповідності до п. 6.4 договору поруки
- сторони цього договору обумовили , що
у разі збільшення обсягу
відповідальності боржника за основним
договором, передбачена цим договором
порука діє тільки у випадку, якщо
поручитель надасть свою згоду на таке
збільшення. /а.с. 25-26/.

Аналіз наведених положень укладених
договорів свідчить про те, що
підвищення розміру процентної ставки
за кредитним договором може відбутися
за умови попередження про це
позичальника, а поручитель у такому
випадку несе відповідальність за
збільшеним обсягом зобов'язань у разі
надання на це згоди.

Направляючи 26 грудня 2011 року ОСОБА_5 та
ОСОБА_4 письмову вимогу про дострокове
погашення кредиту, банк не повідомляв
ні боржника ні поручителя про
збільшення відсоткової ставки за
кредитом, а лише вимагав його
погашення позичальником у строк до 30
днів з часу отримання вимоги. /а.с. 34/.

Таким чином суд першої інстанції вірно
виходив з доведеності факту збільшення
обсягу відповідальності поручителя
без його згоди всупереч положенням
укладених договорів.

Такий висновок суду відповідає
обставинам справи та ґрунтується на
доказах, яким надано правильну
юридичну оцінку.

Відповідно ч.1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється, зокрема у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

До припинення поруки призводять такі
зміни умов основного зобов'язання без
згоди поручителя, які призвели до
збільшення обсягу відповідальності
останнього. Збільшення
відповідальності поручителя внаслідок
зміни основного зобов'язання виникає в
разі: підвищення розміру процентів;
відстрочення виконання, що призводить
до збільшення періоду, за який
нараховуються проценти за
користування чужими грошовими коштами;
установлення (збільшення розміру)
неустойки; встановлення нових умов
щодо порядку зміни процентної ставки в
бік збільшення тощо. За таких
обставин колегія суддів не
погоджується з доводами апелянта про
те , що підвищення відсотків за
кредитним договором не є збільшенням
обсягу відповідальності за договором ,
з мотивів установлення таких за
користування кредитом .

Долучена представником банку суду
апеляційної інстанції копія листа без
дати на ім»я боржника ОСОБА_5 про зміну
умов кредитного договору та
нарахування з 08.09.2008 року відсоткової
ставки у розмірі 16, 5% не свідчить про
виконання в даному випадку банком умов
п. 6.4 договору поруки .

Аналогічна правова позиція висловлена
у постанові Верховного Суду України
від 25.09.2013 року за № 6-97 цс 13.

Відповідно до правових позицій
Верховного Суду України за наслідками
розгляду заяв про перегляд судових
рішень з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, викладених у
постанові від 21 листопада 2012 року №6-134
св 12, яка відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК є
обов'язкова для всіх судів України, за
положеннями частини першої ст.. 559 ЦК
України припинення поруки в разі зміни
основного зобов'язання без згоди
поручителя, унаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності, презюмується. У
цьому разі звернення до суду з позовом
про визнання договору поруки
припиненим не є необхідним, проте такі
вимоги підлягають розгляду судом у
разі наявності відповідного спору.

Виходячи із загальних засад цивільного
законодавства та судочинства, права
особи на захист у суді порушених або
невизнаних прав, рівності
процесуальних прав і обов'язків сторін
(статті 3,12-15,20 ЦК України, статті 3-5,11,15,31
ЦПК України) можна зробити висновок про
те, що у разі невизнання кредитором
права поручителя на припинення
зобов'язання за договором поруки,
передбаченого частиною першою ст.. 559 ЦК
України, таке право підлягає захисту
судом за позовом поручителя шляхом
визнання його права на підставі пункту
1 частини другої ст. 16 ЦК України.

В той же час, з огляду на вимоги ст. 559 ЦК
України правильним способом захисту
суб'єктивного цивільного права є
припинення поруки за договором, а не
припинення договору поруки.

Враховуючи правильність в цілому
висновків суду за результатами
вирішення спору, підстав для
задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307, 308, п.1.ч.1
ст. 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
відхилити.

Рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 25
листопада 2013 року залишити без змін.

В абзаці другому резолютивної
частини рішення замість
словосполучення «припиненим договір
поруки» вказати «припиненою поруку за
договором».

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
оскарженою в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий

Судді