Справа № 421/5033/13-ц
Провадження № 2/421/182/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року Первомайський міський
суд Луганської області

в складі: головуючого судді
Русанової Т.Т.,

при секретарі Кузьменко
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Первомайська
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житлом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
даним позовом посилаючись на те, що
вона є власником квартири за адресою:
АДРЕСА_1, на підставі договору
дарування від 20.06.2003 р.

Колишня власниця квартири ОСОБА_2 була
зареєстрована в даній квартирі на час
укладення договору дарування. У зв'язку
з приватизацією квартири, що відбулась
09.06.2003 р. ОСОБА_2 було видано будинкову
книгу із позначкою про реєстрацію
21.06.2003 р., ОСОБА_2 була зареєстрована на
постійному місці проживання в
зазначеній квартирі як до укладення
договору дарування, так і по теперішній
час. Будь-яких інших договорів щодо
користування квартирою ОСОБА_2
позивачка не укладала. Як їй відомо,
після дарування квартири відповідачка
мала намір виїхати на постійне
проживання за межі України. Фактично
відповідачка виїхала з квартири 24.06.2003
р. в достеменно невідомому позивачу
напрямку та більше не поверталась.

Незважаючи на те, що відповідачка вже
більше 10 років не проживає за адресою
реєстрації, вона не знімається з
реєстрації та на даний час в квартирі
зареєстрована, у зв'язку з чим
позивачка змушена сплачувати
додаткові кошти за комунальні послуги.

За таких обставин, відповідачка
створює перешкоди у користуванні
власністю.

Просить суд визнати ОСОБА_2 такою, що
втратила право користування житлом за
адресою: АДРЕСА_1, з 24.06.2003 р.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому
засіданні позов підтримала та
пояснила, що ОСОБА_2 у спірній квартирі
не проживає та проживати не буде.
ОСОБА_1 - її дочка. Квартиру дочці
подарували у 2003 році. Дочка у ній живе з
моменту отримання квартири у дар та
документів, зробили невеликий ремонт. У
дочки є дочка, живуть вдвох. ОСОБА_2 не
виписалась з тієї причини, що збиралась
виїхати до Росії, але не отримала
російський паспорт, вона захворіла,
дочка приїхала, її забрала, вона
поїхала назовсім. З того часу вона не
з'являлась. Вони чекали 10 років,
сподівалась, що ОСОБА_2 випишеться,
приїде, не хотіли звертатися до суду.
Колишня власниця продала всі меблі
сусідам та поїхала, її речей у квартирі
нема жодних. Ні відповідачка сама, ні
її діти протягом 10 років на квартиру не
претендували. Всі комунальні платежі
вносить її дочка ОСОБА_1. Зараз у них
виникла необхідність привести у
порядок документи, бо кожного разу
вимагають довідку, що ОСОБА_2 в квартирі
не живе.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилась, про час та місце розгляду
справи була повідомлена шляхом
направлення судової повстки за місцем
реєстрації.

За таких обставин судом прийнято
ухвалу про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню.

В суді встановлено:

Відповідно до акту депутата
Первомайського міськвиконкому від
20.11.2013 р. ОСОБА_2 за місцем реєстрації за
адресою: АДРЕСА_1, не мешкає, починаючи з
24.06.2003 р. по теперішній час /а.с. 8/.

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
ПМГБТІ квартира за адресою: АДРЕСА_1,
належить на праві приватної власності
ОСОБА_1 на підставі договору дарування
від 20.06.2003 р. /а.с. 9/.

Згідно з договором дарування від 20.06.2003
р. ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 10/.

Відповідно до п. 36 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про судову практику в справах
про захист права власності та інших
речових прав» від 07.02.2014 року № 5
власник житла має право вимагати
визнання попереднього власника таким,
що втратив право користування житлом,
що є наслідком припинення права
власності на житлове приміщення (пункт
3 ч.1 ст. 346 ЦК) із зняттям останнього з
реєстрації.

Право користування житловим
приміщенням, яке перебуває у приватній
власності, є похідним від права
власності, та є його складовою. Особа,
яка за власною волею, усвідомлено,
провела відчуження житлового
приміщення, мала усвідомлювати, що
втратить право користування ним, інші
умови у договорі дарування не
зазначені.

Таким чином, в суді встановлено, що
відповідач дійсно втратив право на
житлове приміщення, оскільки за місцем
реєстрації не проживає більше десяти
років після укладення договору
дарування.

Визначаючи період відсутності
відповідача за місцем реєстрації суд
взяв до уваги сукупність доказів та
прийшов до висновку, що це 01.07.2003року,
оскільки останні відомості про
проживання відповідачки у спірній
квартирі отримані за 24.06.2003 року.

Керуючись ст.ст.71,72 ЖК України, 212-215 ЦПК
України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, розташованим за адресою:
АДРЕСА_1, з 01.07.2003 року.

Копію заочного рішення надіслати
відповідачу ОСОБА_2 не пізніше трьох
днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку встановленому ЦПК
України. У цьому разі строк, протягом
якого розглядалася заява, не
включається до строку на апеляційне
оскарження рішення.

Заочне рішення набирає законної сили
після закінчення десятиденного строку
на апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути оскаржено в
апеляційному суді Луганської області
через Первомайський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Т.Т.Русанова