Справа № 497/208/14-ц
Провадження № 2/497/181/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2014 року Болградський районний
суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Раца В.А.

секретаря - Божевої І.Д.

за участю сторін: позивача -
ОСОБА_1,

представника
позивача - ОСОБА_2,

представника
відповідача - Болгарової Л.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Болграді цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного
сільськогосподарського підприємства
«Боната» про скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі та
стягнення заробітної платні за час
вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
ПСП "Боната" і просить скасувати наказ
про її звільнення, поновити її на
роботі та стягнути з відповідача
середню заробітну платню за час
вимушеного її прогулу, мотивуючи тим,
що її незаконно було звільнено з
роботи, оскільки будь-якої заяви з
власної ініціативи щодо звільнення
вона не писала та згоду на звільнення
не надавала.

Позивач та її представник в судовому
засіданні позов підтримали в повному
обсязі, наполягають на його
задоволенні.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що з позивачкою було в усній формі
укладено договір на сезонну роботу, і
таким чином на підприємстві вона
працювала вже не перший рік. Після
закінчення сезонних робіт її було
звільнено, але трудову книжку вона
отримала лише в січні місяці 2014 року,
оскільки не з'являлася для її
отримання.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, представника
відповідача, розглянувши матеріали
справи, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає,
що позовні вимоги задоволенню не
підлягають з наступних обставин.

Як вбачається зі змісту ст.ст. 10,60 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 232 КЗпП
безпосередньо в районних, районних у
місті, міських чи міськрайонних судах
розглядаються трудові спори за заявою
працівників про поновлення на роботі
незалежно від підстав припинення
трудового договору, зміну дати і
формулювання причини звільнення,
оплату за час вимушеного прогулу або
виконання нижчеоплачуваної роботи.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 з 03.05.2013 року працювала
робітницею в ПСП "Боната", що
підтверджено в судовому засіданні
копію трудової книжки позивачки, та
визнавалося відповідачем.

Відповідно до наказу № 26 від 03.05.2013 року
ОСОБА_1 було прийнято робітницею в СПС
«Боната» на сезонну роботу, підставою
якого є заява ОСОБА_1

Згідно відомостей про отримання
заробітної платні та видаткових
касових ордерів, позивачка у вересні
місяці 2013 року разом з заробітної
платнею отримала відпускні.

Відповідно до наказу № 34 від 30.09.2013 року
ОСОБА_1 було звільнено з роботи у
зв'язку з закінченням сезонних робіт на
підставі ст. 36 п.1 КЗпП за угодою сторін.

Відповідно до ст. 7 КЗпП особливості
регулювання праці осіб, які працюють у
районах з особливими природними
географічними і геологічними умовами
та умовами підвищеного ризику для
здоров'я, тимчасових і сезонних
працівників, а також працівників, які
працюють у фізичних осіб за трудовими
договорами, додаткові (крім
передбачених у статтях 37 і 41 цього
Кодексу) підстави для припинення
трудового договору деяких категорій
працівників за певних умов (порушення
встановлених правил прийняття на
роботу та ін.) встановлюються
законодавством.

Судом встановлено, що особливості
регулювання праці сезонних
працівників, встановлюються
законодавством, зокрема, ст. 7 КЗпП,
який, у свою чергу, відсилає до
спеціального законодавства, що
стосується сезонних працівників.

Спеціальним нормативним актом щодо
праці сезонних працівників
безпосередньо є Указ № 310, який, згідно
з Постановою Верховної Ради України
від 12.09.1991 року є чинним в частині, що не
суперечить Конституції і законам
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.03.1997 року за № 278 «Про
затвердження Списку сезонних робіт і
сезонних галузей», затверджений список
сезонних робіт, відповідно п.3 якого
входить робота в овочівництві,
садівництві, виноградарстві,
буряківництві, хмелярстві, на
вирощуванні і збиральні картоплі,
тютюну, кормів, баштанних культур,
лікарських рослин.

Як вбачається з пояснення позивачки,
вона працювала в ПСП «Боната»
робітницею на сезонних роботах, а саме
вирощування, обробка та збір винограду.

Відповідно до ст. 21 КЗпП трудовий
договір є угода між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом чи фізичною особою, за якою
працівник зобов'язується виконувати
роботу, визначену цією угодою, з
підляганням внутрішньому трудовому
розпорядкові, а власник підприємства,
установи, організації або
уповноважений ним орган чи фізична
особа зобов'язується виплачувати
працівникові заробітну плату і
забезпечувати умови праці, необхідні
для виконання роботи, передбачені
законодавством про працю, колективним
договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої
здібності до продуктивної і творчої
праці шляхом укладення трудового
договору на одному або одночасно на
декількох підприємствах, в установах,
організаціях, якщо інше не передбачене
законодавством, колективним договором
або угодою сторін.

Відповідно до вимог ст. 24 КЗпП трудовий
договір укладається, як правило, в
письмовій формі. Додержання письмової
форми є обов'язковим: 1) при
організованому наборі працівників; 2)
при укладенні трудового договору про
роботу в районах з особливими
природними географічними і
геологічними умовами та умовами
підвищеного ризику для здоров'я; 3) при
укладенні контракту; 4) у випадках, коли
працівник наполягає на укладенні
трудового договору у письмовій формі; 5)
при укладенні трудового договору з
неповнолітніми; 6) при укладенні
трудового договору з фізичною особою;
7) в інших випадках, передбачених
законодавством України.

Судом встановлено, що між позивачкою
ОСОБА_1 та ПСП «Боната» виникли трудові
відносини та відповідно до трудового
договору, який був укладений в усній
формі, оскільки працівник не вимагав
письмової форми такого договору, а його
письмове укладання в даному випадку не
є обов'язковим, щодо сезонної роботи по
вирощуванню винограду.

Факт того, що між сторонами було
укладено трудовий договір саме на
сезонну роботу на вирощування
винограду в судовому засіданні не
заперечувалося та визнавалося
сторонами, на наявність також інших
трудових відносин з іншими
працівниками, які також були задіяні
лише на сезонні роботи.

Крім цього, судом встановлено, що
позивачка вже не перший рік працювала
за зазначеному підприємстві саме
робочою на сезонних роботах, що
підтверджено копію трудової книжки
позивачки.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП підставою
припинення трудового договору є угода
сторін.

Враховуючи вищезазначене, суд
приходить до висновку, що сторони
фактично домовилися про умови роботи
на певний визначений час сезонних
робіт, і приймаючи позивача на роботу, в
наказі про її оформлення зазначено
саме певний час трудових відносин,
тобто сезонну роботу, звільнення після
закінчення якого було обумовлено
сторонами.

Посилання позивача, не те, що вона не
писала ніякої заяви про її звільнення з
роботи, суд до уваги не приймає,
оскільки позивачкою фактично надана
така згода на її звільнення після
закінчення сезонних робіт, при
укладанні трудового договору.

Таким чином, враховуючи вищенаведене,
суд приходить до висновку, що обставини
на які посилається позивач в позові, а
саме на порушення працедавцем
трудового законодавства при її
звільненні не знайшли свого
підтвердження в судовому засіданні
відповідними доказами, тому суд
відмовляє позивачу у задоволенні
позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 7,21,24,36 КЗпП, ст.ст.10,60,88,213-215 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
Приватного сільськогосподарського
підприємства «Боната» про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі та стягнення заробітної платні
за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено
шляхом подання в десятиденний строк
апеляційної скарги, або в порядку ст. 294
ЦПК України. Апеляційна скарга
подається до апеляційного суду
Одеської області через Болградський
районний суд Одеської області.

Суддя
В.А. Раца