Номер провадження 22-ц/775/2210/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

Головуючого судді Санікової О.С.

суддів Канурної О.Д., Барсукової О.І.

при
секретарі Хохулі М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання права власності на частку
земельної ділянки

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 25 січня 2014
року,-

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 25 січня 2014 року, яким позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволені: визнано за ОСОБА_1
право власності на 13/25 часток земельної
ділянки загальною площею 0,0446 га
кадастровий номер :01:016:0558,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
призначеної для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд, - та
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ОСОБА_1 у задоволенні його позовних
вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_2 посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права;
апелянт вважає, що суд першої
інстанції повинен був відмовити ОСОБА_1
у постановленні ухвали про скасування
рішення за ново виявленими
обставинами, оскільки ним пропущений
місячний строк подачі заяви про
перегляд рішення за ново виявленими
обставинами; при ухваленні рішення
судом не враховані положення ст.ст. 81,
116, 118 Земельного кодексу України, ст.ст.
60, 69-71 СК України.

В судовому засіданні апеляційного
суду відповідачка і її представник
підтримали доводи апеляційної скарги,
просили її задовольнити.

Позивач у судовому засіданні
апеляційного суду заперечував проти
доводів апеляційної скарги, вважаючи
рішення суду законним і
обгрунтованним.

Судом першої інстанції встановлено,
що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 5 липня 1993 року.
Шлюб між ними розірваний 17 серпня 2005
року.

Рішенням Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 22 березня 2007 року житловий будинок
АДРЕСА_1 був розділений між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 За ОСОБА_1 було визнано право
власності на 13/25 ідеальних часток
житлового будинку, що складається з
житлового будинку літ. «А», тамбуру 2
«а», гаражу літ. «Б», погребу «в», ?
частини вбиральні «Г», ? частини
огорожі № 1,2. За ОСОБА_2 було визнано
право власності на 12/25 ідеальних
часток.

В квітні 2011 року з метою приватизації
земельної ділянки, на якій знаходяться
належні йому 13/25 ідеальних часток
житлового будинку ОСОБА_1 звернувся до
відділу Держкомзему в м. Слов'янську.

Листом від 15 травня 2011 року йому було
повідомлено, що земельна ділянка
АДРЕСА_1 вже приватизована та
знаходиться у власності відповідачки
ОСОБА_2 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку,
виданого 15 листопада 2006 року
Слов'янською міською радою та
зареєстрованого 16 листопада 2006 року.
Згідно зазначеного державного акту
ОСОБА_2 передано у власність земельну
ділянку площею 0,0446 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд. Тобто
до вирішення питання про поділ
спільного майна подружжя (житлового
будинку) ОСОБА_2 отримала у власність
земельну ділянку, на якій знаходиться
житловий будинок.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1
суд першої інстанції виходив з того, що
будинок АДРЕСА_1 перебуває в спільній
частковій власності позивача та
відповідача з визначенням їх ідеальних
часток; позивачем було набуто право
власності на частку зазначеного
житлового будинку на підставі рішення
суду від 22 березня 2007 року і 1 липня 2011
року таке право зареєстровано за
ОСОБА_1, тому відповідно до ст. 377 ЦК
України та ч.4 ст. 120 ЗК України позивач
має право на земельну ділянку, на якій
розміщені належні йому 13/25 ідеальних
часток житлового будинку без зміни її
цільового призначення в обсязі та на
умовах, встановлених для попереднього
землевласника.

Такі висновки суду є правильними.

Як вбачається з матеріалів справи 31
жовтня 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ
земельної ділянки та визнання права
власності, посилаючись на те, що з 5
липня 1993 року по 17 серпня 2005 року він
перебував з відповідачкою у
зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу 28 березня 1994 року за
спільні кошти ними був придбаний
житловий будинок з відповідними
господарськими та побутовими
спорудами та побудовами за адресою:
АДРЕСА_1, розташований на
неприватизованій земельній ділянці. 17
серпня 2005 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 розірваний.

Рішенням Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 22 березня 2007 року житловий будинок
був розділений. За позивачем було
визнано право власності на 13/25
ідеальних часток житлового будинку, за
відповідачкою було визнано право
власності на 12/25 ідеальних часток.

В квітні 2011 року з метою
приватизації земельної ділянки, на
якій знаходяться належні йому 13/25
ідеальних часток житлового будинку
ОСОБА_1 звернувся до відділу
Держкомзему в м. Слов'янську, з листа
якого він дізнався, що земельна ділянка
АДРЕСА_1 вже приватизована та
знаходиться у власності відповідачки.

Вважав, що земельна ділянка за своїм
призначенням належна для
обслуговування житлового будинку та
має бути розділена між ним та
відповідачкою пропорційно їх часткам у
спільній частковій власності в
житловому будинку, тому просив
розділити земельну ділянку, що
належить ОСОБА_2, виділивши йому в
натурі 13/25 її часток для обслуговування
належних йому 13/25 часток в житловому
будинку при технічній можливості, а при
відсутності такої можливості
встановити порядок користування даною
земельною ділянкою, визнавши за ним
право власності на 13/25 часток.

Згідно висновку
будівельно-технічної експертизи
земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1
розділу у натурі на 13/25 та 12/25 ідеальних
часток для обслуговування відповідних
частин житлового будинку можливий; при
цьому експертом запропоновано два
варіанти розділу земельної ділянки між
співвласниками; крім того, при вивченні
генерального плану земельної ділянки
та обмірів ділянки було встановлено, що
загальна площа земельної ділянки
складає 445 кв.м.

Заочним рішенням Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 30 січня 2012 року позов ОСОБА_1 був
задоволений: проведений розподіл
земельної ділянки АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_2 на підставі державного акту про
право власності на земельну ділянку,
виданого 15 листопада 2006 року
Слов'янською міською радою; виділено
ОСОБА_1 в натурі та визнано за ним право
власності на 13/25 часток земельної
ділянки площею 231 кв.м для
обслуговування належних йому 13/25
часток житлового будинку; залишено за
ОСОБА_2 та визнано за нею право
власності на 12/25 часток земельної
ділянки площею 214 кв. м для
обслуговування належних їй 12/25 часток
житлового будинку; для можливості
обслуговування частини сіней літ. «а»
надано ОСОБА_2 можливість
використовувати право земельного
сервітуту: право проходу по ділянці
співвласника ОСОБА_1, а саме ділянку
площею 1 кв.м, шириною 1,0 кв.м, довжиною 1,0
кв.м.

Ухвалою Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 16 березня 2012 року відмовлено у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення.

Ухвалою апеляційного суду
Донецької області від 23 травня 2012 року
заочне рішення Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 30 січня 2012 року залишено без змін.

27 лютого 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Слов'янського міськрайонного суду із
заявою про перегляд заочного рішення
Слов'янського міськрайонного суду
Донецької області від 30 січня 2012 року
за нововиявленими обставинами,
посилаючись на те, що рішення суду не
можливо виконати, оскільки згідно
листа асоціації землевпорядних
організацій Донецької області
розподіл земельної ділянки був
здійснений судом на підставі висновку
судово-технічної експертизи, яка була
виконана не у відповідності з
державним актом на право власності на
земельну ділянку від 15 листопада 2006
року, оскільки площа земельної ділянки
відповідно до акту 0,0446 га, а при
проведенні експертизи експерт виходив
із розміру 0,0445 га; крім того всі лінійні
розміри, зазначені в експертному
висновку і в державному акті різняться.

Ухвалою Слов'янського
міськрайонного суду від 12 березня 2013
року заява ОСОБА_1 про перегляд
заочного рішення Слов'янського
міськрайонного суду від 30 січня 2012 року
залишена без розгляду.

Заява ОСОБА_1 від 13 березня 2013 року
про перегляд заочного рішення
Слов'янського міськрайонного суду від
30 січня 2012 року повернута позивачу
ухвалою Слов'янського міськрайонного
суду від 18 березня 2013 року.

Заява ОСОБА_1 від 23 вересня 2013 року
про перегляд заочного рішення
Слов'янського міськрайонного суду
залишена без розгляду ухвалою
Слов'янського міськрайонного суду від
23 жовтня 2013 року.

Заява ОСОБА_1 від 19 листопада 2013 року
повернута позивачу ухвалою
Слов'янського міськрайонного суду від
22 листопада 2013 року.

22 листопада 2013 року ОСОБА_1
звернувся із заявою про перегляд
заочного рішення Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 30 січня 2013 року за нововиявленими
обставинами, посилаючись як на
нововиявлені обставини на рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно від 23 жовтня 2013 року,
яким відмовлено ОСОБА_1 у державній
реєстрації права власності на земельну
ділянку, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Ухвалою Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 6 грудня 2013 року зазначена заява
ОСОБА_1 задоволена, рішення
Слов'янського міськрайонного суду від
30 січня 2012 року скасовано та справа
призначена до нового розгляду.

Жодна із зазначених ухвал
Слов'янського міськрайонного суду
відповідачкою ОСОБА_2 не оскаржена.
Тому її доводи апеляційної скарги про
те, що суд першої інстанції повинен був
відмовити ОСОБА_1 у постановленні
ухвали про скасування рішення за
нововиявленими обставинами, оскільки
ним пропущений місячний строк подачі
заяви про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами, є
безпідставними.

20 грудня 2013 року ОСОБА_1 уточнив
позовні вимоги, просив на підставі ст.
377 ЦК України, ст.ст. 120, 86, 87 ЗК України
визнати за ним право власності на 13/25
ідеальних часток земельної ділянки
загальної площею 0,0446 га кадастровий
номер :01:016:0558, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1, за своїм цільовим
призначенням призначеної для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, належної на праві
власності на підставі державного акту
на право власності на земельну ділянку
серії ЯТ №732622, виданого 15 листопада 2006
року Слов'янською міською радою на ім'я
ОСОБА_2.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, правильно виходив з вимог ст.ст.
358, 377 ЦК України, ст.ст. 86,87 Земельного
кодексу України, відповідно до яких до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок переходить право
власності, право користування на
земельну ділянку, на якій він
розташований, без зміни її цільового
призначення в обсязі та на умовах,
встановлених для попереднього
землевласника (землекористувача).

Відповідачка ОСОБА_2 отримала у
власність земельну ділянку шляхом
приватизації у 2006 році після
розірвання шлюбу. Будинок визнаний за
рішенням суду спільною частковою
власністю подружжя у 2007 році.

Відповідно до ч.1 ст. 86 ЗК України
земельна ділянка може знаходитись у
спільній власності з визначенням
частки кожного з учасників спільної
власності (спільна часткова власність)
або без визначення часток учасників
спільної власності (спільна сумісна
власність).

Згідно пункту «г» частини 1 статті 87
ЗК України право спільної часткової
власності на земельну ділянку виникає,
зокрема, за рішенням суду.

Пунктом «а» частини 2 статті 89 цього
Кодексу передбачено, що у спільній
сумісній власності перебувають
земельні ділянки подружжя.

Частиною 4 статті 120 ЗК України
визначено, що при переході права
власності на будівлю та споруду до
кількох осіб право на земельну ділянку
визначається пропорційно часткам осіб
у вартості будівлі та споруди, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження будівлі і споруди.

Суд першої інстанції визначився з
характером спірних правовідносин та
правовою нормою, що підлягає
застосуванню, встановив обставини
отримання відповідачкою у власність
земельної ділянки з огляду на те, що
передача їй у власність такої
земельної ділянки мала місце вже після
придбання будинку, а за рішенням суду
від 22 березня 2007 року, яке набуло
чинності 5 жовтня 2007 року позивачу та
відповідачки належить право спільної
часткової власності на будинок по 13/25
та 12/25 відповідних ідеальних часток.

Доводи апеляційної скарги
відповідачки про те, що земельна
ділянка отримана нею шляхом
безоплатної передачі у приватну
власність - приватизації у 2006 році, а
тому це є її особистою приватною
власністю, є безпідставними, виходячи з
наступного.

Оскільки будинок був придбаний в
період шлюбу, відповідач мав право на
користування земельною ділянкою, після
розподілу житлового будинку на
ідеальні частки за рішенням суду, яке
набрало законної сили, відповідно до ч.4
ст. 120 ЗК України, при переході права
власності на будівлю та споруду до
кількох осіб право на земельну ділянку
визначається пропорційно часткам осіб
у вартості будівлі та споруди, якщо
інше не передбачено у договорі
відчуження будівлі і споруди.

Таким чином, виходячи з встановлених
обставин, наданих сторонами доказів та
вимог закону, суд першої інстанції
правильно прийшов до висновку про
задоволення позову про визнання права
власності, оскільки учасник спільної
часткової власності на земельну
ділянку має право на отримання в його
володіння, користування частини
спільної земельної ділянки, що
відповідає розміру належної йому
частки у житловому будинку.

Рішення суду ухвалено у
відповідності до норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314 ч.1, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 25 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно і може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Судді: