Справа № 381/4959/13ц Головуючий у І
інстанції Зуй Т.С.Провадження №
22-ц/780/2409/14 Доповідач у 2 інстанції
Данілов О.М.Категорія 18
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В.,
Воробйової Н.С.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 24 грудня 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
третя особа: ОСОБА_4 про звернення
стягнення, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ПАТ «КБ «ПриватБанк»
звернулося до Фастівського
міськрайонного суду Київської області
із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
звернення стягнення, мотивуючи свої
вимоги тим, що 04 серпня 2006 року між ПАТ
«КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір, відповідно
до умов якого останній отримав кредит у
розмірі 31800 доларів США з кінцевим
терміном повернення 03 серпня 2010 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за вищезазначеним кредитним договором
ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2, ОСОБА_3
04 серпня 2006 року уклали договір
іпотеки, згідно з яким відповідач надав
в іпотеку нерухоме майно, а саме:
будинок АДРЕСА_2.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4
зобов'язань за кредитним договором
утворилась заборгованість.

Просило суд, у рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на житловий будинок
шляхом продажу вказаного предмету
іпотеки ПАТ «КБ «ПриватБанк» з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, підприємствах
або організаціях незалежно від форм
власності та підпорядкування, з
можливістю здійснення ПАТ «КБ
«ПриватБанк» всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки, виселити відповідача та інших
зареєстрованих у будинку осіб зі
зняттям з реєстраційного обліку, а
також стягнути з відповідача судові
витрати.

Заочним рішенням Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 24 грудня 2013 року, позов задоволено у
повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
ухваленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 24 грудня 2013 року, а провадження у
справі закрити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи, в порядку, передбаченому
статтею 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Законним і обґрунтованим відповідно до
ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами які були
досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України, суд при
ухваленні рішення вирішує питання, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення
та якими доказами вони
підтверджуються; інші фактичні дані,
які мають значення для вирішення
справи та докази на їх підтвердження;
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; які правові
норми підлягають застосуванню до цих
правовідносин.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, в
мотивувальній частині рішення суд має
зазначити встановлені судом обставини
і визначити відповідно до них
правовідносини, мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність чи
відсутність фактів, якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення, бере до уваги чи відхиляє
докази, застосовує зазначені у рішенні
нормативно-правові акти.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції встановлено, що
04 серпня 2006 року між ПАТ «КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_4 було укладено
кредитний договір, відповідно до умов
якого банк зобов'язався надати
позичальнику кредит на строк до 03
серпня 2010 року у вигляді не
відновлювальної кредитної лінії у
розмірі 30000 доларів США на споживчі
потреби, а також у розмірі 1800 доларів
США на сплату страхових платежів зі
сплатою за користування кредитом
відсотків у розмірі 1,00% на місяць на
суму залишку заборгованості за
кредитом (а.с. 19-22).

Банк свої зобов'язання за договорами
виконав, проте з моменту видачі кредиту
позичальник постійно порушував умови
кредитного договору, внаслідок чого
виникла заборгованість на загальну
суму 46713,41 доларів США, яка складається
із: заборгованості за кредитом - 11256,29
доларів США, заборгованості за
відсотками - 16373,86 доларів США,
заборгованості по комісії - 981,50 доларів
США, заборгованості по пені - 18101,76
доларів США (а.с. 8-12).

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між позивачем
та відповідачами був укладений договір
іпотеки від 04.08.2006 року, за яким
відповідачі надали в іпотеку житловий
будинок загальною площею 163,7 кв.м.,
розташований за адресою: АДРЕСА_2, що
належить відповідачам на праві
власності. Відповідно до умов договору
іпотеки іпотеко держатель має право з
метою задоволення своїх вимог звернути
стягнення на предмет іпотеки у випадку,
якщо в момент настання термінів
виконання якого-небудь із зобов'язань,
передбачених кредитним договором, вони
не будуть виконані (а.с. 26-29).

Позивач направляв відповідачам та
третій особі вимогу про погашення
заборгованості, проте заборгованість
досі не сплачена (а.с. 14-18).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що відповідачами та третьою
особою зобов'язання за укладеними ними
договорами не виконані, а тому є всі
підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором,
а також є підставою для виселення всіх
мешканців за винятком наймачів та
членів їх сімей.

З рішенням суду в частині виселення
ОСОБА_2 та солідарного стягнення з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судових витрат
колегія суддів погодитися не може,
оскільки вони не ґрунтуються на
матеріалах справи та не узгоджуються з
нормами чинного законодавства.

В матеріалах справи міститься письмова
вимога адресована ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 від 23 листопада 2012 року №23/11-01
про усунення допущеного порушення
основного зобов'язання, сплативши
заборгованість, а також виконати всі
інші зобов'язання за кредитним
договором. Зазначена вимога направлена
відповідачам та третій особі
відповідно до опису поштового
відправлення 23 листопада 2012 року (а.с.
14-18).

Однак, даних про те, що вказана письмова
вимога була отримана відповідачем
ОСОБА_2, або членом його сім'ї матеріали
справи не містять.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та
ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР, звернення стягнення
на передані в іпотеку житловий будинок
чи житлове приміщення є підставою для
виселення всіх мешканців, за винятком
наймачів та членів їх сімей. Виселення
проводиться у порядку, встановленому
законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу іпотеко
держателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Правовий аналіз вказаних вище норм
права вказує на те, що примусове
виселення здійснюється на підставі
рішення суду тільки за певних умов:
якщо добровільно мешканці не
звільняють житловий будинок або
житлове приміщення, на яке звернуто
стягнення як на предмет іпотеки
протягом одного місяця з дня отримання
письмової вимоги іпотекодержателя або
нового власника, або в інший погоджений
сторонами строк.

Відповідно до п.п. 3 п. 43 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду тільки за певних
умов: якщо мешканці добровільно не
звільнили житловий будинок чи житлове
приміщення, на яке звернуто стягнення
як на предмет іпотеки, протягом одного
місяця з дня отримання письмової
вимоги іпотеко держателя або нового
власника або в інший погоджений
сторонами строк.

В порушення зазначених вимог закону та
вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України, суд першої
інстанції не звернув уваги на те, що
ОСОБА_2 не було отримано вимоги про
добровільне звільнення спірного
жилого будинку, як того вимагає ч. 3 ст.
109 ЖК УРСР, так як матеріали справи не
містять даних про вручення поштового
відправлення ОСОБА_2 з його підписом
або підписом члена його сім'ї, у зв'язку
з чим суд прийшов до передчасного
висновку щодо задоволення позовних
вимог про виселення, оскільки
наявність саме цього доказу свідчило б
про наявність порушення, невизнання
або оспорювання прав та свобод
іпотекодержателя.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову у задоволенні позову у цій
частині.

Крім цього, з рішенням суду в частині
солідарного стягнення з відповідачів
судового збору у розмірі 3441 грн.
колегія суддів погодитись не може,
оскільки такий порядок стягнення
судових витрат цивільним
процесуальним законодавством України
не передбачено.

Колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2,
ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк»
підлягає стягненню судовий збір у
рівних частинах з кожного, а саме у
розмірі по 1720,50 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

В решті рішення є законним та
обґрунтованим, а тому повинно бути
залишене без змін.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню,
рішення Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 24 грудня 2013
року в частині виселення ОСОБА_2 та
солідарного стягнення з відповідачів
судового збору скасуванню з ухваленням
в цій частині нового рішення про
відмову у задоволенні позову ПАТ «КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про виселення;
стягнення з відповідачів на користь
позивача судового збору у рівних
частинах, по 1720,50 грн. з кожного окремо.
В решті рішення необхідно залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Заочне рішення Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 24 грудня 2013 року в частині
виселення ОСОБА_2 та стягнення
солідарно судових витрат з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення.

Відмовити у виселенні ОСОБА_2 із
житлового будинку АДРЕСА_2 із зняттям з
реєстраційного обліку у
територіальному органі державної
міграційної служби, до повноважень
якого входять питання громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних
осіб, компетенція якого територіально
поширюється на адресу вказаного
будинку.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
НОМЕР_1, АДРЕСА_2) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_2,
ІПН НОМЕР_2, АДРЕСА_1) по 1720 грн. 50 коп.
судових витрат на користь Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» (м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, 50, ).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: