АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Хилюк І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою
через представника ОСОБА_2, на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 10 квітня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «УкрСиббанк», Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кей-Колект» про визнання договору
факторингу недійсним,

в с т а н о в и л а :

у грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ТОВ
«Кей-Колект», в якому просила визнати
недійсним договір факторингу № 1 від
12.12.2011 року, укладений між
відповідачами, посилаючись на
невідповідність договору факторингу
вимогам законодавства України,
оскільки у TOB «Кей-Колект» відсутня
генеральна та індивідуальна ліцензія
НБУ на право здійснення валютних
операцій, відсутня реєстрація TOB
Кей-Колект» як фінансової установи.
Крім того, вважає, що укладений між
відповідачами договір суперечить
умовам укладеного з нею кредитного
договору та порушує її права, як
споживача фінансових послуг.

Справа № 758/16250/13-ц
Апеляційне провадження: № 22-ц-796/7404/2014
Головуючий у суді першої
інстанції: Сербіна Н.Г.Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Махлай
Л.Д.Рішенням Подільського районного
суду м. Києва від 10.04.2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
ОСОБА_1 через представника подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове про задоволення позову.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не взяв
до уваги, що договори факторингу
стосуються лише юридичних осіб або
осіб - суб'єктів господарювання,
підприємців, а вона не є юридичною
особою. Крім того, банк для укладення
такого договору повинен мати ліценцію
на здійснення факторингових операцій.
Суд також не врахував, що TOB
«Кей-Колект» не має ліцензії НБУ на
здійснення валютних операцій та
відсутня реєстрація TOB Кей-Колект» як
фінансової установи.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_2 підтримала апеляційну
скаргу та просила її задовольнити.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» Пащенко
Т.С. та представник ТОВ «Кей-Колект»
Гуменюк В.С. просили апеляційну скаргу
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
06.06.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено
договір про надання споживчого кредиту
№ , за умовами якого банк надав
ОСОБА_1 кредит в розмірі 100 000 доларів
США, з кінцевим терміном повернення до
06.06.2018 року.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та TOB
«Кей-Колект» укладено договір
факторингу, за умовами якого ПАТ
«УкрСиббанк» передав у власність TOB
«Кей-Колект» права вимоги в обсязі,
визначеному додатком № 1 до договору, в
тому числі і по кредитному договору,
укладеному з ОСОБА_1

Листом № 12-22/26983 від 15.12.2011 року AT
«УкрСиббанк» повідомив ОСОБА_1 про
відступлення ним права вимоги за цим
договором та заміну кредитора у
зобов'язанні на TOB «Кей-Колект».

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги щодо визнання недійсним
договору факторингу є безпідставними,
ускільки укладення такого договору не
порушує права та інтереси позивачки.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим обставинам справи та
нормам матеріального і процесуального
права.

Так, згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України,
саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України
кредитор у зобов'язанні може бути
замінений іншою особою внаслідок:
передання ним своїх прав іншій особі за
правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України
заміна кредитора у зобов'язанні
здійснюється без згоди боржника, якщо
інше не встановлено договором або
законом.

Вищезазначені норми не передбачають
отримання первісним кредитором згоди
боржника на укладення договору про
відступлення права вимоги.

Позивач не є стороною договору
факторингу, такий договір укладено між
юридичними особами, а відтак доводи
апеляційної скарги про те, що договір
факторингу не може укладатися з
фізичними особами є надуманими.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
порушеного цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорення.

Оскільки позивач не є стороною
договору факторингу та її права та
інтереси, укладенням цього договору не
порушені суд першої інстанції дійшов
правильних висновків про
безпідставність позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги таких
висновків суду не спростовують.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції законне та
обґрунтоване і не можу бути скасоване з
підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 10 квітня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді