АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/5912/2014
інстанції: Леонтюк Л.К.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Осауленко О.А.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя та визнання права
власності на половину квартири, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_1 на рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 11
березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернулася
до суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що перебувала з
ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 26
червня 2004 року, від якого мають доньку
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу
відповідачем за її згодою була
придбана квартира АДРЕСА_1. Вважаючи, що
спірна квартира була нажита нею та
відповідачем під час шлюбу, а тому
належить їм на праві спільної сумісної
власності, позивачка з урахуванням
уточнених позовних вимог, просила суд у
порядку поділу майна подружжя визнати
за нею право власності на Ѕ частину
квартири квартира АДРЕСА_1, залишивши
іншу Ѕ її частини у власності ОСОБА_2, з
урахуванням інтересів дитини.

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 11 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 в
інтересах ОСОБА_1, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову. Скаржник зазначає, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про те, що відповідач
використав власні кошти на придбання
спірної квартири, які були ним отримані
від реалізації спадкового майна,
оскільки договір купівлі-продажу
спірної квартири був оформлений
нотаріусом в установленому законом
порядку як правочин щодо розпорядження
майном, що є спільною сумісною
власністю подружжя, а тому судом у
такому випадку фактично оспорюються
презюмовані дії нотаріуса.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в суді
апеляційної інстанції підтримав
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги, вважали, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом установлено, що сторони у справі
перебували у зареєстрованому шлюбі з 26
червня 2004 року, від якого мають доньку
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 27 грудня 2013 року шлюб
між сторонами було розірвано.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 4 березня 2009 року
ОСОБА_2 став спадкоємцем майна гр.
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, а саме:
квартири АДРЕСА_2, що належала їй на
праві власності.

У подальшому 26 квітня 2012 року між
ОСОБА_2, як продавцем, та ОСОБА_6, як
покупцем, був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстровано в
реєстрі за № 416.

Цього ж дня (26 квітня 2012 року) ОСОБА_2
купив за договором купівлі-продажу
квартири належну продавцю ОСОБА_8 на
праві приватної власності квартиру
АДРЕСА_1. Вказаний договір посвідчено
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
та зареєстровано в реєстрі за № 421.

Відповідно до статті 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті
368 ЦК України.

У силу статей 69, 70 СК України дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності. У разі поділу такого майна,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними.

Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 57 СК
України особистою приватною власністю
дружини, чоловіка є майно, набуте нею,
ним за час шлюбу, але на підставі
договору дарування або в порядку
спадкування; майно, набуте нею, ним за
час шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Згідно роз'яснень, викладених у п. 24
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя" до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховується також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язанням, що виникли в інтересах
сім'ї. Не належить до спільної сумісної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою до шлюбу; набуте за час
шлюбу на підставі договору дарування
або в порядку спадкування; набуте за
час шлюбу, але за кошти, які належали
одному з подружжя особисто; речі
індивідуального користування, в тому
числі коштовності, навіть якщо вони
були придбані за рахунок спільних
коштів подружжя; кошти, одержані як
відшкодування за втрату (пошкодження)
речі, що належала особі, а також як
відшкодування завданої їй моральної
шкоди; страхові суми, одержані за
обов'язковим або добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувались за добровільним
особистим страхуванням, якщо страхові
внески сплачувались за рахунок коштів,
що були особистою власністю кожного з
них. Що стосується премії, нагороди,
одержаних за особисті заслуги, суд може
визнати за другим з подружжя право на
їх частку, якщо буде встановлено, що він
своїми діями сприяв їх одержанню.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

Таким чином, судом першої інстанції
було правильно встановлено, що
оскільки відповідач ОСОБА_2 набув
спірну квартиру АДРЕСА_1 за власні
кошти, одержані ним від продажу іншої
квартири АДРЕСА_2, яку він отримав в
порядку спадкування, то спірна
квартира є його особистою приватною
власністю та не може бути об'єктом
поділу майна подружжя.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним у справі
доказам, дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції і задоволення апеляційної
скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах
ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 11 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач