Справа №489/280/14-ц 11.03.2014 11.03.2014 11.03.2014
Провадження № 22-ц/784/818/14
Суддя першої інстанції:
Суддя-доповідач
апеляційного суду: Базовкіна Т.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Миколаївської
області в складі:

головуючого: Базовкіної Т.М,

суддів: Кушнірової Т.Б.,

Яворської Ж.М.

при секретарі судового засідання:
Яценко Л.В.,

за участю: позивач ОСОБА_3, його
представника ОСОБА_4, представників
відповідачів - Ромашка І.В., Добрікової
І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
Ленінського районного відділу

Миколаївського
міського управління управління

міністерства внутрішніх
справ України в Миколаївській області

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 27 січня 2014 року за
позовом ОСОБА_3 до Ленінського
районного відділу Миколаївського
міського управління управління
міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області, прокуратури
Ленінського району м. Миколаєва про
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 р. ОСОБА_3 звернувся з
позовом до Ленінського районного
відділу Миколаївського міського
управління управління міністерства
внутрішніх справ України в
Миколаївській області (далі -
Ленінський РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області), прокуратури
Ленінського району м. Миколаєва про
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог
позивач вказував, що 22 червня 2004 р. він
звернувся до Ленінського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області із
заявою про скоєний проти нього злочин,
пов'язаний із незаконним заволодінням
належним йому автомобілем марки ВАЗ-21013
державний номер НОМЕР_1 громадянином
ОСОБА_7 (за ознаками ст. 190 КК України).

Посилаючись на те, що тривалий час
(до 19 листопада 2012 р.) кримінальна
справа перебувала у провадженні
Ленінського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області, а також, що
відповідачі грубо порушили вимоги ст. 2
КПК України, неодноразово слідчими
виносилися постанови про закриття
кримінального провадження, які
скасовувались за його скаргами в
судовому порядку, а необхідність
витрачати значний час на захист своїх
прав завдавало йому моральних
страждань, позивач просив суд стягнути
солідарно з відповідачів 90000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного
суду м. Миколаєва від 27 січня 2014 р. позов
задоволено частково.

Стягнуто з Ленінського РВ ММУ
УМВС України в Миколаївській області
на користь ОСОБА_3 3000 грн. у
відшкодуванні моральної шкоди та 2243
грн. 60 коп. судових витрат. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
Ленінського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області вказує на
безпідставність висновків суду в
частині задоволених вимог та стягнення
витрат на правову допомогу і просить
рішення суду в цій частині скасувати,
ухвалити нове про відмову у позові.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представника апелянта,
позивача, його представника,
представника прокуратури, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_3 22 червня
2004 р. звернувся до Ленінського РВ ММУ
УМВС України в Миколаївській області
із заявою про факт заволодіння його
майном шахрайським шляхом ОСОБА_7

За даним фактом була порушена
кримінальна справа за ознаками
злочину, передбаченого ч.3 ст.190 КК
України.

Постановою слідчого Ленінського РВ ММУ
УМВС України в Миколаївській області
від 01 серпня 2011 р. провадження у
кримінальній справі закрито за
відсутністю складу злочину.

Постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 07 жовтня 2011 р.
постанова слідчого скасована, а справу
направлено для продовження досудового
слідства.

Постановою слідчого Ленінського РВ ММУ
УМВС України в Миколаївській області
від 16 травня 2012 р. провадження у
кримінальній справі закрито за
відсутністю складу злочину.

Після оскарження вказана постанова
залишена в силі.

В ході слідства неодноразово
перевірялися обставини, зазначені у
скарзі ОСОБА_3, однак вони не
знайшли свого підтвердження.

Як вбачається з матеріалів справи, під
час досудового слідства слідчий
допитавши ОСОБА_7, потерпілого ОСОБА_3,
свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15,
ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, провівши очні
ставки та інші слідчі дії, будь-яких
даних, які б свідчили про умисел ОСОБА_7
на заволодіння майном ОСОБА_3
шахрайським шляхом не встановив.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_7
виник спір на ґрунті якості виконаних
робіт по ремонту автомобіля позивача, а
тому слідчий дійшов висновку, що у
відносинах, які склалися між ОСОБА_3 та
ОСОБА_7, наявні цивільно-правові
відносини.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
заявлені до Ленінського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області про
відшкодування моральної шкоди, суд
вважав, що для цього є передбачені
законом підстави.

Однак такий висновок суду є помилковим.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, а відповідно
до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

В силу статті 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи відшкодовується у повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична
або фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Частиною 2 ст. 1176 ЦК України визначено,
що право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органу, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
досудове розслідування, прокуратури
або суду, виникає у випадках,
передбачених законом.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного
суду України «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року № 5 передбачено, що відповідно до
загальних підстав
цивільно-правової

відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про

відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність

такої шкоди, протиправність діяння
її заподіювача, наявність

причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача

та вини останнього в її заподіянні.
Суд, зокрема, повинен

з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві

моральних чи фізичних страждань або
втрат немайнового характеру,

за яких обставин чи якими діями
(бездіяльністю) вони заподіяні, в

якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює

заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також

інші обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК
України суд на вищезазначені вимоги
закону уваги не звернув.

Між тим, відповідно до наведених
обставин не встановленою є
неправомірність дій слідчих органів
під час досудового розслідування.
Навпаки, згідно ухвал апеляційного
суду Миколаївської області від 19
березня 2013 р. та від 28 травня 2013 р.,
постановлених за наслідками перегляду
постанови старшого слідчого
Ленінського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області від 19 листопада
2012 р., висновки, зроблені слідчим при
закритті провадження у справі визнані
обґрунтованими.

Крім того, оскаржуючи вищезазначені
постанови про відмову в порушенні
кримінальної справи, позивач
реалізував надане йому процесуальне
право на їх оскарження.

Не можна погодитись з посиланням суду
на порушення відповідачем п. 1 ст. 6
Конвенції про захист прав людини та
основних свобод, згідно якої
гарантується кожній фізичній або
юридичній особі право на розгляд судом
упродовж розумного строку цивільної,
кримінальної, адміністративної або
господарської справи, а також справи
про адміністративне правопорушення, в
яких вона є стороною, оскільки у
кримінальній справі, порушеній за
скаргою ОСОБА_3, в якості
обвинуваченого ніхто не притягувався і
справа до суду не передавалась.

Також позивачем не надано переконливих
доказів спричинення йому будь-якої
моральної шкоди.

За такого відсутні підстави для
задоволення позову щодо стягнення з
Ленінського РВ ММУ УМВС України в
Миколаївській області відшкодування
моральної шкоди, а тому рішення суду в
частині задоволених вимог в силу п. 4 ч. 1
ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в позові до Ленінського РВ ММУ УМВС
України в Миколаївській області.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні позовних вимог до
прокуратури Ленінського району м.
Миколаєва не оскаржується і предметом
апеляційного перегляду не було.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Ленінського
районного відділу Миколаївського
міського управління управління
міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 27 січня 2014 року в частині
стягнення відшкодування моральної
шкоди та судових витрат з Ленінського
районного відділу Миколаївського
міського управління управління
міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області сксувати,
ухвалити в цій частині нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до Ленінського
районного відділу Миколаївського
міського управління управління
міністерства внутрішніх справ України
в Миколаївській області про
відшкодування моральної шкоди
відмовити.

В решті рішення суду залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: