Головуючий суду 1 інстанції - Бабічева
Доповідач - Околот Г.М.
Справа № 407/5895/13-ц
Провадження № 22ц/782/168/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Луганської області у складі:

головуючого судді - Околота Г.М.,

суддів - Гаврилюка В.К., Коротенка Є.В.,

при секретарі - Булгаковій М.Е.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 24 грудня 2013 року за заявою
ОСОБА_2, зацікавлена особа управління
Пенсійного Фонду України в м.Антрацит
та Антрацитівському районі Луганської
області про встановлення факту
перебування на утриманні особи та
втрати засобів до існування,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 24 грудня 2013 року у
задоволенні заяви ОСОБА_2 про
встановлення факту перебування на
утриманні особи та втрати засобів до
існування було відмовлено за
необґрунтованістю ( а.с. 30-32).

Не погодившись з таким рішенням суду
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи, а
також на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просила рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити.

У судове засідання апеляційного суду
заявник та представник зацікавленої
особи не з'явилися, про час та місце
слухання справи були повідомлені
належним чином, тому зважаючи на норми
ч.2 ст. 305 ЦПК України така неявка сторін
не перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Заслухавши суду суддю-доповідача,
пояснення представника апелянта,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

За змістом ст.303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні вимог ОСОБА_2
суд першої інстанції посилаючись на
ч.2,3 ст. 75 СК України, ст.. 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
виходив з безпідставності вимог, а
також з того, що обставини на які
посилається заявниця не може бути
підставою для задоволення її заяви ,
оскільки на момент смерті свого
чоловіка заявниця була працездатною
особою.

Такі висновки суду першої інстанції
відповідають обставинам справи,
належним чином оціненим доказам, а
також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Як вбачається з матеріалів справи, 12
листопада 2013 року ОСОБА_2 звернулась
до суду із позовом до відповідача про
встановлення факту втрати джерела
засобів до існування, посилаючись на
те, що з ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
вона перебувала в зареєстрованому
шлюбі з 16.02.1980 року. На момент смерті
чоловіка заявниця була працездатною,
працювала сторожем у ТОВ « Теплоефект».
З довідки ТОВ «Теплоефект» від 07.10.2013
року вбачається, що з 16.06.2006 року по
28.02.2010 року ОСОБА_2 працювала сторожем
та їй була нарахована заробітна плата
за червень 2008 року -605,64 грн., липень 2008
року - 605, 64 грн., серпень 2008 року - 605,94
грн., вересень 2008 року - 605,94 грн., жовтень
2008 року - 580,28 грн., листопад 2008 року - 649
грн. ( а.с. 12). Чоловік заявниці перебував
на обліку в Управлінні ПФУ в м.Антрацит
та Антрацитівському районі, отримував
пенсію за віком, розмір якої на грудень
2008 року складав 2399 грн. 85 коп.,(а.с. 16),
тому дохід чоловіка значно
перевищував ії дохід і був постійним
та основним джерелом ії існування..
Після смерті чоловіка матеріальне
становище її значно погіршилось. З цих
підстав просила встановити факт
перебування її на утриманні чоловіка
та факт втрати постійного та
основного джерела існування у зв'язку
зі смертю її чоловіка.

Основний довід апеляційної скарги
ОСОБА_2, полягає в тому, що її доходи
були набагато меншими ніж доходи її
чоловіка і суд першої інстанції
неправильно застосував норми
матеріального права, зокрема,
положення ст.. 38 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», яким
передбачено її право на отримання
пенсії в зв'язку з втратою
годувальника.

Проте, такий довід апеляційної скарги
не знайшов підтвердження при
апеляційному розгляді.

Так, згідно статті 37 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» право на
пенсію в разі втрати годувальника
мають непрацездатні члени сім'ї
померлого годувальника, які були на
його утриманні (стаття 38). При цьому
дітям пенсії призначаються незалежно
від того, чи були вони на утриманні
годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого,
які не були на його утриманні, також
мають право на пенсію, якщо згодом
втратили джерело засобів до існування.

Непрацездатними членами сім'ї
вважаються:

а) діти, брати, сестри й онуки, які не
досягли 18 років або старші цього віку,
якщо вони стали інвалідами до
досягнення 18 років, при цьому брати,
сестри й онуки - за умови, якщо вони не
мають працездатних батьків;

б) батько, мати, дружина, чоловік, якщо
вони є інвалідами або досягли
пенсійного віку, встановленого статтею
26 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (Пункт "б" частини третьої
статті 37 із змінами, внесеними згідно
із Законом N 3668-VI від 08.07.2011 ).

У відповідності до положень статті 38
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» члени сім'ї померлого
вважаються такими, що були на його
утриманні, якщо вони були на його
повному утриманні або одержували від
нього допомогу, яка була для них
постійним і

Члени сім'ї померлого, для яких
його допомога була постійним і
основним джерелом засобів до
існування, але які й самі одержували
яку-небудь пенсію, мають право перейти
на нову пенсію.

Відповідно до вимог ч.1,2,3 ст.36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
9.07.2003 року пенсія у зв'язку із втратою
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні. Батьки і чоловік (дружина)
померлого, які не були на його
утриманні, мають право на пенсію у
зв'язку із втратою годувальника, якщо
втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім'ї
вважаються: чоловік (дружина), батько,
мати, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, передбаченого
ст.26 цього Закону. До членів сім'ї, які
вважаються такими, що були на утриманні
померлого годувальника, відносяться
особи, зазначені в частині 2 цієї
статті, якщо вони: були на повному
утриманні померлого годувальника;
одержували від померлого годувальника
допомогу, що була для них постійним і
основним джерелом засобів до
існування. Члени сім'ї померлого
годувальника, для яких його допомога
була постійним і основним джерелом
засобів до існування, але які й самі
одержували пенсію, мають право, за
бажанням, перейти на пенсію у зв'язку із
втратою годувальника.

Як роз'яснено в п. 8 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику в справах про встановлення
фактів, що мають юридичне значення» від
31 березня 1995 року № 5, встановлення
факту перебування особи на утриманні
померлого має значення для призначення
пенсії або відшкодування шкоди, якщо
допомога, яка надавалась, була для
позивачки постійним і основним
джерелом засобів існування. При
вирішенні заяв про встановлення факту
перебування особи на утриманні
необхідно враховувати, що за загальним
правилом право на пенсію в разі смерті
годувальника мають непрацездатні
члени сім'ї годувальника, які були на
його утриманні.

Із аналізу зазначених правових норм
вбачається, що однією із умов на
отримання пенсії в разі смерті
годувальника є перебування
непрацездатних членів сім'ї на
утриманні померлого, тобто дохід такої
особи не забезпечує їй прожитковий
мінімум, встановлений діючим
законодавством, і така особа потребує
сторонньої матеріальної допомоги.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції встановив, що ОСОБА_2
народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, інвалідом не
визнавалася, на день смерті свого
чоловіка ( ІНФОРМАЦІЯ_1) пенсійного
віку, встановленого ст.26 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» не набула, тому
вважається працездатним членом сім'ї
померлого чоловіка.

Також до смерті чоловіка і після неї
заявниця працювала сторожем,
прибиральницею, отримувала заробітну
плату, ( а.с. 12.13) , а з серпня 2013 року є
пенсіонеркою та отримує пенсію за
віком ( а.с. 6) , тому відмовляючи у
задоволенні її вимог, суд прийшов до
правильного висновку про те, що ОСОБА_2
була працездатною та не могла втратити
джерело засобів до існування.

Крім того, заявницею не надано доказів
на підтвердження того, що вона
отримувала від свого чоловіка ОСОБА_3
допомогу, яка була для неї особисто
постійним і основним джерелом засобів
існування.

Враховуючи викладене, колегія
суддів зазначає, що розглядаючи
позовні вимоги, суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував обставини
справи, перевірив доводи та
заперечення сторін, правильно
встановив правовідносини, які склались
між ними, надав їм належну оцінку, і
дійшов до обґрунтованого висновку про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

Висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки ґрунтуються вони
на обставинах, які встановлені в
судовому засіданні, наданих сторонами
доказах, у відповідності з нормами
матеріального і процесуального
законодавства, рішення суду відповідає
вимогам ст.ст.213, 214 ЦПК України, підстав
для його скасування в межах доводів
апеляційної скарги немає, тому
відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду - залишенню без змін.

Приведені в апеляційній скарзі інші
доводи не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки вони зводяться до
переоцінки доказів і незгоди з
висновками суду по їх оцінці та
особистого тлумачення апелянтом норм
права, а також були предметом
дослідження суду першої інстанції, з
висновками якого погодилась і колегія
суддів, тому вони суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 325 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Антрацитівського
міськрайонного суду Луганської
області від 24 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ухвалою законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: