РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1042/14-ц

пр. № 2/759/1953/14

06 червня 2014 року. Святошинський
районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді
Наборозняка М.І.

за участю секретаря Оленчук
І.С..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, заінтересована особа
ЖБК "Верстат-3" про виселення із
квартири,

в с т а н о в и в:

Позивач 2.01.2014 року звернулась до суду
із зазначеним позовом до відповідачів,
який уточнила 14.03.2014 року (а.с.24-26).

Просить суд про виселення
відповідачів із належної їй на
праві власності квартирі АДРЕСА_1
(надалі спірна квартира) без надання
іншого жилого приміщення у зв*язку з
тим, що вони порушують її право
власності на житло, не сплачують
житлово-комунальні послуги
систематично порушують правила
співжиття у вказаній квартирі.

Правовою підставою виселення вважає
норми ст. 116 ЖК України. Позивач та
представник позивача в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги в
повному обсязі, посилаючись на
викладені в тексті її позовної заяви
обставини та просить їх задовольнити.
Пояснила, що відповідач ОСОБА_4 у
квартирі не проживає, але там
зареєстрований і вона, як власник
квартири змушена сплачувати певні
комунальні послуги на користь ЖБК
«Верстат-3», який нараховує їх на осіб,
котрі зареєстровані у квартирі, а не
лише на тих, що в ній проживають.
Позивач пояснила, що у неї немає
доказів про те, що до відповідачів
вживались будь-які заходи щодо
відповідальності за порушення ними
правил співжиття у квартирі. Також
пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її
сетрою, вони раніше проживали у
вказаній квартирі в одній сім*ї; в
подальшому сестра створила сім*ю із
ОСОБА_3 у них народидись діти, які
виросли; вони також користувались
квартирою, залишаються у ній
зареєстрованими, тривалий час позивач
та відповідачі однією сім*єю не
проживають, спільного бюджету не
мають.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 , їх
представник , а також він, як
представник відповідача ОСОБА_4 проти
позову заперечили, визнали факт
проживання їх у спірній квартирі
(окрім ОСОБА_4), проте заперечили
ствердження позивача про порушення
правил співжиття у квартирі.

Допитані в якості свідків зі сторони
позивача та відповідача особи
пояснили, що їм невідомо про
притягнення відповідачів до будь-якої
відповідальності за порушення
правил співжиття у квартирі, а також
вжиття до них інших заходів
громадського впливу.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх
представників, свідків, дослідивши
матеріали справи, приходить до
висновку, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Суд керується вимогами ст. 10, 11, 60 ЦПК
України щодо змагальності,
диспозитивності та обов*язку
доказування сторонами своїх вимог чи
заперечень в ході розгляду справи, які
були неодноразово роз*яснені
учасникам розгляду справи.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 61 ЦПК України не
досліджує обставини щодо проживання
відповідачів у спірній квартирі,
оскільки сторони такі обставини
визнали.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно
позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.

Власник спірної квартири (позивач)
відповідно до ст. 150 ЖК України має
право користуватись нею для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і має право
розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші
не заборонені законом угоди.

Питання щодо виселення осіб із житла,
окрім загальних норм щодо права
власності на нього регулюються
житловим законодавством.

Стаття 156 ЖК України передбачає, що
члени сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які

проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку
(квартири), якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням.

За згодою власника будинку
(квартири) член його сім'ї вправі
вселяти в займане ним жиле приміщення
інших членів сім'ї. На вселення до
батьків їх неповнолітніх дітей згоди
власника не потрібно.

Члени сім'ї власника будинку
(квартири) зобов'язані дбайливо
ставитися до жилого будинку (квартири).
Повнолітні члени сім'ї власника
зобов'язані брати участь у витратах по
утриманню будинку (квартири) і
придомової території та проведенню
ремонту. Спори між власником та
членами його сім'ї про розмір участі в
витратах вирішуються в судовому
порядку.

До членів сім'ї власника будинку
(квартири) належать особи, зазначені в
частині другій статті 64 цього
Кодексу. Припинення сімейних відносин
з власником будинку (квартири) не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням. У разі
відсутності угоди

між власником будинку (квартири) і
колишнім членом його сім'ї про
безоплатне користування жилим
приміщенням до цих відносин
застосовуються правила, встановлені
статтею 162 цього Кодексу.

З огляду на викладене суд,
враховуючи, що позивач не заперечила
про надання раніше згоди на
проживання відповідачів у належній
їй на праві власності квартирі,
вважає, що ОСОБА_2 є колишнім членом
сім*ї позивачки, її сини ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 раніше ( в неповнолітньому
віці) були членами сім*ї і вони набули
права проживати у спірній квартирі (ч.
2 ст. 156 ЖК України. Тому факт, що в
період виникнення спору і в період
розгляду справи вказані особи
припинили сімейні відносини із
позивачем не позбавляє їх права
проживати у квартирі позивача.

Аналогічним чином суд вирішує спір
і щодо відповідача ОСОБА_3, який, як
видно з матеріалів справи був членом
сім*ї ОСОБА_2 і був зареєстрований у
спірні й квартирі за погодженням із
позивачем, тобто, вона надала йому
право користуватись вказаним житлом.

Згідно зі ст. 157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

У ст. 116 ЖК України зазначено:

Якщо наймач, члени його сім'ї або
інші особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його
не за призначенням, або
систематичним порушенням правил
соціалістичного співжиття роблять
неможливим для

інших проживання з ними в одній
квартирі чи в одному будинку, а заходи
запобігання і громадського
впливу виявились безрезультатними,
виселення винних на вимогу наймодавця
або інших заінтересованих осіб
провадиться без надання іншого
жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без
надання іншого жилого приміщення за
неможливістю спільного проживання,
може бути зобов'язано судом замість
виселення провести обмін займаного
приміщення на інше жиле приміщення,
вказане заінтересованою в обміні
стороною.

При розгляді справи позивач не
надала доказів про застосування до
відповідачів заходів запобігання
і громадського впливу за
порушенням ними правил
соціалістичного співжиття, які
унеможливлюють її проживання з ними в
одній квартирі.

Тому у суду відсутні правову
підстави для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 212-215 ЦПК України суд,

в и р і ш и в:

Позов залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом 10 днів з
дня його проголошення на адресу
Апеляційного суду м.Києва через
районний суд.

Суддя