АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
22 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 05 грудня 2013
року у цивільній справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до ОСОБА_2, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті», про стягнення
У серпні 2013 року ТОВ «Кредитні
ініціативи» звернулось до районного
суду з вищезазначеним позовом. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог посилались на те, що на підставі
договору факторингу № 16-У/13 від 24.07.2013
року, укладеному з Публічним
акціонерним товариством «Альфа - Банк»
він, позивач, набув право вимоги, що
належить Банку на підставі Договору
про відкриття кредитної лінії № 35/10 від
01.07.2010 року, укладеному між Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті» та Публічним акціонерним
товариством «Альфа - Банк» та Договору
поруки № 209-П/10 від 20.08.2010 р., укладеному
між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним
товариством «Альфа - Банк». 07.08.2013 року
банк надіслав позичальнику та
поручителю інформаційні повідомлення
про відступлення позивачу грошової
вимоги в розмірі 500 000,00 грн. та про
необхідність її погашення. Станом на
08.08.2013 року відповідачі в добровільному
порядку заборгованості не погасили.
Враховуючи, що договір поруки
встановлює солідарну відповідальність
відповідачів, заборгованість за
кредитним договором підлягає
стягненню з них солідарно в
примусовому порядку.
Рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 05.12.2013 позов ТОВ
«Кредитні ініціативи» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті» на
користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» заборгованість, за
договором про відкриття кредитної
лінії № 35/10 від 01 липня 2010 року та
договором поруки № 209-П/10 від 20.08.2010 року
в розмірі 500 000,00 гри., що складає частину
суми процентів, нарахованих за
користування кредитом у період з 01.08.2011
року по 31.12.2012 року, строк сплати яких
настав 15.07.2013 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 та Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті» на користь Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» судові витрати по сплаті
судового збору в розмірі 3 441 грн. 00 коп.

Не погодившись із таким рішенням
суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, подала
апеляційну скаргу, в якій посилається
на неправильне застосування судом
першої інстанції норм процесуального
та матеріального права, просила:

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/5317/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Гладун Х.А.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
- прийняти зустрічну позовну заяву
ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи», треті особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті» та Публічне акціонерне
товариство «Альфа-Банк», про визнання
Договору факторингу №16-У/13 від 24 липня
2013 року недійсним та припинення
Договору поруки №209-П/10 від 20 серпня 2010
року до спільного розгляду з первинним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті» та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості;

- скасувати рішення Печерського
районного суду м. Києва від 05 грудня 2013
року у цивільній справі №02/2-5544/2012р. за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитці
Ініціативи» до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Аверс-Сіті» та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні первісного позову
відмовити та задовольнити зустрічну
позовну заяву про визнання Договору
факторингу №16-У/13 від 24 липня 2013 року
недійсним та про визнання Договору
поруки №209-П/10 від 20.08.2010 року
припиненим.

Ухвалою Апеляційного суду м.
Києва від 21 березня 2014 року зустрічну
позовну заяву ОСОБА_2 повернуто
позивачу.

В обґрунтування поданої
апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 посилалась на те, що
неповідомлення у встановленому
законом порядку про розгляд справи
позбавило ОСОБА_2 реалізувати свої
права, зокрема, надати суду свої
пояснення та докази, які мають істотне
значення для вирішення справи, а також
надати свої заперечення проти позову.
Також зазначає, що у разі коли
сторонами в договорі поруки не
узгоджені умови, а з обставин справи не
вбачається повідомлення поручителя і
його згоди на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука
припиняється у разі зміни основного
зобов'язання без згоди поручителя. З
Договору про відкриття кредитної лінії
№35/10 від 01 липня 2010 року (з урахуванням
додаткових угод) та Договору поруки
№209-П/10 від 20 серпня 2010 року вбачається,
що зміна розміру процентів за основним
зобов'язанням і строків їх виплати не
було узгоджено з ОСОБА_2, як з
поручителем.

Представник відповідача ОСОБА_5 в суді
апеляційної інстанції підтримав
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

Представник позивача Дзюбко М.П.
та представник відповідача ТОВ
«Аверс-Сіті» заперечували проти
апеляційної скарги, вважали, що спір
судом вирішено правильно.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явилися в суд апеляційної інстанції,
з'ясувавши обставини справи та
оговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, що 01 липня 2010 року
між ПАТ «Альфа - Банк» та ТОВ
«Аверс-Сіті» укладено Договір про
відкриття кредитної лінії №35/10, у
відповідності до умов якого ТОВ
«Аверс-Сіті» відкрито не відновлювану
кредитну лінію з граничним розміром 295
000 000, 00 грн., сплатою 19% річних за
користування кредитом та строком дії
до 01.07.2015 року.

До вищезазначеного договору
неодноразово вносились зміни та
доповнення, які наявні в матеріалах
справи.

20.08.2010 року між ПАТ «Альфа-Банк» та
ОСОБА_2 було укладено Договір поруки
№209-П/10, у відповідності до умов якого
ОСОБА_2 поручається за виконання
боржником обов'язків, що виникли на
підставі Договору про відкриття
кредитної лінії №35/10 або можуть
виникнути на підставі нього у
майбутньому:

- обов'язок повернути Банку наданий за
Основним договором Кредит шляхом
повернення кожного траншу частинами та
у строки, що визначені додатковими
угодами, на підставі яких ці транші
надано, але не пізніше дня закінчення
строку дії Кредитної лінії,
зазначеного в пункті 1.4 Основного
договору;

- обов'язок сплатити Банку проценти за
користування Кредитом, наданим за
Кредитною лінією, розмірі 15 % річних або
у будь-якому іншому (більшому або
меншому) розмірі, якщо такий буде
встановлений шляхом зміни Основного
договору, у строки визначені в
Основному договорі;

- обов'язок у випадках, передбачених
Основним договором або законодавством
України, достроково (до настання
термінів або строків
повернення/сплати, зазначених вище у
цьому пункті), повернути Банку Кредит,
сплатити проценти за користування ним
і виконати інші обов'язки , що
виникають із Основного договору;

- обов'язок сплатити Банку неустойку
(пеню, штрафи) та понад суму неустойки
(пені, штрафів) відшкодувати збитки,
заподіяні Банку невиконанням
Боржником своїх зобов'язань заОсновним
договором.

Пунктом 3.1 Договору поруки №209-П/10 від
20.08.2010 року передбачено, що боржник та
поручитель відповідають перед Банком
за порушення обов'язків, перелічених у
ст. 2 Договору поруки, як солідарні
боржники. Поручитель відповідає перед
Банком у тому ж обсязі, що і Боржник.

24.07.2013 року ПАТ «Альфа-Банк» уклав з ТОВ
«Кредитні ініціативи» Договір
факторингу №16-У/13, відповідно до п. 1.1.
якого, відступив Факторові визначені
Договором факторингу відповідні права
грошової вимоги, що належать Банку на
підставі Договору про відкриття
кредитної лінії №35/10 (з урахуванням
змін і доповнень до нього), що укладено
між Банком ТОВ «Аверс-Сіті», в розмірі
та на умовах передбачених Договором
факторингу в розмірі та на умовах
передбачених Договором факторингу.

Відповідно до п. 2.2. Договору факторингу
за Основним договором відступаються
наступні права: право вимоги від
Боржника здійснити оплату суми 500 000, 00
грн., що складає частину суми процентів,
нарахованих за користування кредитом у
період з 01.08.2011 року по 31.12.2012 року, строк
сплати яких настав 15.07.2013 року; право
вимоги сплати інших платежів (в тому
числи, але не виключно, неустойок, пені,
штрафів), згідно з умовами Основного
договору, які виникли та/або можуть
виникнути після укладення цього
Договору у зв'язку із невиконанням або
неналежним виконанням Боржником
обов'язку передбаченого в п. 1.2.1
Договору факторингу.

Пунктом 1.3 Договору факторингу
передбачено, що права грошової вимоги
вважаються відступленими Фактору в
день отримання Банком грошових коштів
від Фактора відповідно до п. 3.2 Договору
факторингу, з цього ж дня до Фактора
переходять також права Банка як
кредитора (в частині відступлених прав
вимоги) за Договором поруки № 209-П/10 від
20.08.2010 року, укладеним в забезпечення
виконання зобов'язань Боржника за
Основним договором, між Банком та
ОСОБА_2 1.1.Додаткового оформлення
відступлення права вимоги не
вимагається. Після переходу прав
вимоги до Фактора останній стає
кредитором по відношенню до Боржника
та поручителя в частині відступлених
прав вимоги, передбачених п. 1.2.
Договору факторингу та набуває
відповідні права вимоги.

31.05.2013 р. ніж Публічним акціонерним
товариством «Альфа - Банк», Товариством
з обмеженою відповідальністю
«Кредитні ініціативи» та Товариством з
обмеженою відповідальністю
«Аверс-Сіті» підписано додаткову угоду
від 31.05.2013 р. до Договору про відкриття
кредитної лінії № 35/10 від 01.07.2010 р.

07.08.2013 року ПАТ «Альфа-Банк» надіслав
ОСОБА_2інформаційне повідомлення про
відступлення позивачу грошової вимоги
в розмірі 500 000,00 грн. та про
необхідність її погашення (т.2, а.с. 42).
Повідомлення отримано поручителем
26.08.2013 р. (т. 2, а.с. 105).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
наявна заборгованість в розмірі 500 000, 00
грн., що складає частину суми процентів,
нарахованих за користування кредитом у
період з 01.08.2011 року по 31.12.2012 року, строк
сплати яких настав 15.07.2013 року. Оскільки
договором поруки встановлено
солідарну відповідальність
відповідачів, позовні вимоги щодо
солідарного стягнення з них суми
заборгованості є обгрнутованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено,
що за договором факторингу
(фінансування під відступлення права
грошової вимоги) одна сторона (фактор)
передає або зобов'язується передати
грошові кошти в розпорядження другої
сторони (клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника).

Частиною 1 ст. 1082 ЦК України
передбачено, що боржник зобов'язаний
здійснити платіж факторові за умови, що
він одержав від клієнта або фактора
письмове повідомлення про
відступлення права грошової вимоги
факторові і в цьому повідомленні
визначена грошова вимога, яка підлягає
виконанню, а також названий фактор,
якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ч. 2 ст. 1082 ЦК України
боржник має право вимагати від фактора
надання йому в розумний строк доказів
того, що відступлення права грошової
вимоги факторові справді мало місце.
Якщо фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК
України якщо боржник не був письмово
повідомлений про заміну кредитора у
зобов'язанні, новий кредитор несе ризик
настання несприятливих для нього
наслідків. У цьому разі виконання
боржником свого обов'язку первісному
кредиторові є належним виконанням.

Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено,
що первісний кредитор у зобов'язанні
повинен передати новому кредиторові
документи, які засвідчують права, що
передаються, та інформацію, яка є
важливою для їх здійснення.

Відповідно до ч. 2 вказаної статті
боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

Таким чином, заміна у зобов'язанні
кредитора на підставі договору
факторингу не припиняє прав та
обов'язків боржника. У разі, якщо
боржник не одержав від клієнта або
фактора письмове повідомлення про
відступлення права грошової вимоги
факторові, а також доказів
відступлення права грошової вимоги,
він вправі здійснити платіж клієнтові
(первісному кредитору) на виконання
свого обов'язку перед ним.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до умов договорів поруки та
ст. 554 ЦК України, у разі порушення
боржником зобов'язання, забезпеченого
порукою, боржник і поручитель
відповідають перед кредитором як
солідарні боржники.

За таких обставин суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
позивач має право на солідарне
стягнення суми заборгованості з
відповідачів.

Під час установлення зазначених фактів
судом першої інстанції не було
порушено норм процесуального права,
рішення суду відповідає вимогам
матеріального права та встановленим
обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги щодо
неналежного повідомлення ОСОБА_2 про
розгляд справи 05 грудня 2013 року
відхиляються судом як безпідставні,
оскільки як вбачається з матеріалів
справи, представник відповідача ОСОБА_1
була належним чином повідомлена про
дату та час розгляду справи, що
підтверджується відповідною розпискою
(т. 2, а.с. 100).

Колегією суддів також відхиляються як
безпідставні посилання апелянта на те,
що без повідомлення поручителя та його
згоди було збільшено розмір його
відповідальності, оскільки у
відповідності до п. 5.4 Договору поруки
поручителем надано згоду на будь-які
майбутні зміни обсягу
відповідальності боржника, в тому
числі такі, внаслідок яких відбудеться
збільшення відповідальності
поручителя.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.22
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30.03.2012 встановлено, що
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а, отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання.

Пунктом 5.4 Договору поруки
передбачено, що поручитель надає свою
згоду на будь-які майбутні зміни обсягу
відповідальності боржника за основним
договором, в тому числі такі, внаслідок
яких відбудеться збільшення обсягу
його відповідальності за цим
договором, зокрема, але не виключно,
будь-які зміни основного договору,
внаслідок яких збільшується ліміт
кредитної лінії, що надається боржнику,
строк користування кредитом (частиною,
та/або розмір процентів за
користування кредитом, та/або
комісійних винагород, та/або неустойки
(пені, штрафів), та/або будь-яких інших
платежів, які боржник згідно з основним
договором повинен сплачувати банку та
за виконання яких поручитель
поручається за цим договором, і
погоджується з тим, що такі зміни не є
підставою для припинення встановленої
цим договором поруки, і встановлена цим
договором порука залишається чинною
протягом строку встановленого п.5.3.
цього договору, а поручитель
відповідає перед банком у тому ж
обсязі, що і боржник, з урахуванням
будь-яких майбутніх змін обсягу
відповідальності боржника за основним
договором. Дана згода поручителя є
безумовною, безвідкличною і не
обмежена строком дії.

Безпідставним є і посилання в
апеляційній скарзі на ту обставину, що
в першу чергу за умовами кредитного
договору стягнення має бути звернуто
на заставне майно, а не готівкові кошти
відповідачів, оскільки право звернення
стягнення на предмет застави
відповідно до вимог ст.590 ЦК України має
лише заставодержатель, яким позивач не
є, а є лише фактором, якому відступлена
лише частина заборгованості за
договором факторингу

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та на їх
правильність не впливають, а тому не
можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його скасування та задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 05 грудня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

В.В. Саліхов