АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1620/3395/2012
Номер провадження 22-ц/786/1376/14
Головуючий у 1-й інстанції Чернюк В. Д.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 14 березня
2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль»,
ОСОБА_4, про визнання недійсним
кредитного договору, договорів іпотеки
та поруки,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, у якому просив визнати
недійсними кредитний договір
№014/2836/82/89368 від 14 вересня 2007
року та іпотечний договір №005548/2836/331605
від 17 вересня 2007 року, що були укладені
між ним і ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»,
та договір поруки №014/2836/82/89368 від 14
вересня 2007 року, укладеним між банком
та ОСОБА_4

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що уклав спірний кредитний договір про
отримання валютних коштів у доларах
США та передав у іпотеку банку належну
йому квартиру за умовами договору
іпотеки на прохання відповідача
ОСОБА_4, яка доводиться йому сестрою та
працювала на посаді керуючої
Миргородської філії ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль», та яка, маючи потребу у
коштах, не могла їх отримати, як
працівник банку.

Позивач вказує на неотримання ним
будь-яких грошових коштів у валюті за
кредитним договором №014/2836/82/89368 від 14
вересня 2007 року, посилаючись на рішення
Миргородського міськрайонного суду
Полтавської області від 2 жовтня 2012
року та висновки
судово-почеркознавчої експертизи, що
проводилася у даній справі, тому
вважає, що спірний кредитний та
іпотечний договори були укладені ним
під впливом обману з боку відповідача
ОСОБА_4 (ч. 1 ст. 230 ЦК України).

У свою чергу, договір поруки
№014/2836/82/89368 від 14 вересня 2007
року, укладений між ВАТ «Райффайзен
Банк Аваль» та ОСОБА_4 вважає фіктивним,
посилаючись на ч. 1 ст. 234 ЦК України,
оскільки фактично кредитний договір
укладався між тими ж самими сторонами.

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 14 березня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено
ОСОБА_1, в апеляційній скарзі,
посилаючись на порушення і неправильне
застосування судом норм матеріального
та процесуального права, просить
зазначене рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким його позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що 14
вересня 2007 року між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль»
(правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1
укладено кредитний договір №014/2836/82/89368,
відповідно до умов якого, позивачу було
надано кредит у сумі 30 600 доларів США на
строк 120 місяців.

17 вересня 2007 року між сторонами
кредитного договору в забезпечення
виконання позичальником взятих на себе
зобов'язань, укладено договір іпотеки
№005548/2836/331605, за умовами якого ОСОБА_1
передав у іпотеку банку належну йому
квартиру АДРЕСА_1.

Крім того, між ВАТ «Райффайзен Банк
Аваль» (правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки №014/2836/82/89368 від
14 вересня 2007 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 2009 року № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» визначено, що
правочин визнається вчиненим під
впливом обману у випадку навмисного
введення іншої сторони в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину. На відміну від помилки,
ознакою обману є умисел у діях однієї
зі сторін правочину. Наявність умислу в
діях відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману. Обман щодо мотивів правочину не
має істотного значення.

Як убачається з матеріалів справи, що
спірний кредитний договір укладено між
ОСОБА_1 та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» в
особі заступника начальника
Миргородського відділення ОСОБА_3, тому
саме у цій конструкції необхідно
перевіряти наявність умислу банку, як
сторони правочину, для навмисного
введення позивача в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину.

У свою чергу, обґрунтовуючи підставу
для задоволення позову, ОСОБА_1
вказував на введенням його в оману
ОСОБА_4, яка приходиться йому сестрою,
та на момент вчинення правочину була
керуючою Миргородської філії ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль».

Водночас, відповідачка ОСОБА_4 не є
стороною кредитного договору, тому
будь-який її вплив на позивача не може
слугувати підставою для висновку щодо
недійсності правочину з підстав,
передбачених ст. 230 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Позивачем не доведено тієї обставини,
що при укладенні кредитного договору
заступник начальника Миргородського
відділення банку ОСОБА_3 діяв у змові з
відповідачкою ОСОБА_4, матеріали справи
не містять будь-яких доказів того, що
позивач звертався з цього приводу до
правоохоронних органів.

Згідно ст. 234 ЦК України фіктивним є
правочин, який вчинено без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним. Правові наслідки визнання
фіктивного правочину недійсним
встановлюються законами.

Тобто, фіктивним може бути визнаний
будь-який правочин, якщо він не має на
меті встановлення правових наслідків і
характеризується такими рисами:
сторони вчиняють правочин для виду,
знаючи заздалегідь, що він не буде
виконаний, сторони мають інші цілі, ніж
ті, що передбачені правочином.

Позивачем заявлено позовні вимоги щодо
визнання недійсним договору поруки
№014/2836/82/89368 від 14 вересня 2007 року.

Проте, у розрізі вимог ст. 3 ЦПК України,
ст. 15 ЦК України, ОСОБА_1 не
обґрунтовано, чим укладення даного
договору між ВАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_4,
порушуються його права та інтереси.

З урахуванням викладеного, місцевий
суд дійшов вірного висновку щодо
недоведеності позивачем своїх
позовних вимог та відсутності підстав
для визнання кредитного договору та
іпотечного договору недійсними, а
договору поруку фіктивним.

Посилання апелянта на неотримання ним
грошових коштів за кредитним
договором, не спростовує висновку
судово-почеркознавчої експертизи №6551
від 7 липня 2011 року, призначеної за
клопотанням позивача, щодо виконання
підпису у заяві на видачу готівки від 17
вересня 2007 року особисто
ОСОБА_1

Вважаючи висновок
судово-почеркознавчої експертизи
необґрунтованим та заперечуючи
виконання підпису у заяві про видачу
готівки, ОСОБА_1 клопотань про
призначення повторної судової
експертизи не заявлялось, жодного
іншого належного та допустимого доказу
на підтвердження неотримання грошових
коштів не надано.

Доводи апеляційної скарги, що
погашення кредиту з листопада 2008 року
по серпень 2009 року здійснювалось іншою
особою, є безпідставними, оскільки
внесення коштів до будь-якого
відділення банку не може
підтверджувати факт неотримання
особою грошових коштів за умовами
кредитного договору.

Не підтвердження та не спростування у
висновках судово-почеркознавчої
експертизи №6551 від 7 липня 2011 року
виконання підписів ОСОБА_1 на заявах
про переказ готівки, на що посилається
апелянт у доводах скарги, не береться
колегією суддів до уваги, ураховуючи,
що підставою невирішення експертом
питання щодо виконання ОСОБА_1 підписів
від свого імені в рядках «Підпис
платника» у заявах на переказ готівки
слугувало невиконання сторонами
клопотання експерта щодо надання
додаткових документів.

У свою чергу, виконання сторонами
кредитного договору шляхом здійснення
погашення кредиту, не може
підтверджувати того, що у момент
укладення кредитного договору
№014/2836/82/89368 від 14 вересня 2007 року,
ОСОБА_1 було введено в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину.

Твердження апелянта, що судом першої
інстанції не досліджувалися договори
страхування №НВ-02903/07 та №ФО-0736/07 від 17
вересня 2007 року, що були
укладені між ОСОБА_1 та ВАТ «Страхове
товариство «Гарантія», є
безпідставним, оскільки обставини
укладення вказаних договорів не були
предметом судового розгляду та їх
дійсність жодною зі сторін не
оскаржувалась, при цьому, сплата
страхових платежів за квитанціями №403
та №404 від 17 вересня 2007 року у день
посвідчення договору іпотеки
№005548/2836/331605, не може свідчити про
недійсність спірного кредитного
договору та договору іпотеки.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не дають
підстав для його скасування чи зміни.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 14 березня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Чічіль В.А.

Кузнєцова О.Ю.

Хіль Л.М.

З оригіналом згідно:

суддя
Чічіль В.А.