АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/5790/2014
Головуючий у першій інстанції -
Доповідач - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді
Оніщука М.І.,

суддів
Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі
Троц В.О.,

за участю:

позивача
ОСОБА_2,

представника третьої особи

ПАТ «Нікопольський завод феросплавів»
ДобровольськогоА.Т.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_2 на рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 4 лютого 2014
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної установи «Інститут
медицини праці Академії медичних наук
України», треті особи: Публічне
акціонерне товариство «Нікопольський
завод феросплавів», Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у м. Нікополь
Дніпропетровської області про
визнання протоколу № 2/58 від 17 січня 2012
року в частині основного та супутнього
діагнозів недійсним, зобов'язання
виключити супутній діагноз та включити
його в основний діагноз захворювання,
відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до Державної установи
«Інституту медицини праці» НАМН
України, в якому просила визнати
протокол № 2/58 від 17.01.2012 ДУ «Інституту
медицини праці» НАМН України в частині
основного та супутнього діагнозів
недійсним та зобов'язати відповідача
виключити з протоколу супутній діагноз
та включити його в основний діагноз
захворювання, а також стягнути з
відповідача заподіяну їй моральну
шкоду в сумі 10000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог
вказувала, що вона сорок років
працювала повні робочі дні, мала чотири
фактори професійної шкідливості - це
висота, вібрація, ковзний графік, з
вечірніми та нічними змінами. З 1978 року
по 1996 роки працювала машиністом крану
металургійного виробництва зайнятими
на гарячих роботах в гарячому цеху № 2
Нікопольського заводу феросплавів, що
відноситься до категорії важких робіт
та робіт зі шкідливими і небезпечними
умовами праці. За цей час роботи у 1989
році була переведена на дільницю
переробки шлаків плавильного цеху № 2,
машиністом крану металургійного
виробництва на дільницю грануляції, де
робота була пов'язана з гарячими парами
в яких були присутні всі хімічні
елементи, що шкодило її здоров'ю. На
підставі висновку МСЕК з 24.06.1983 по
щорічному епікризу визнана інвалідом 2
групи за станом здоров'я з діагнозом
дисциркуляторна енцефалопатія II
ступеню у вигляді двостороннього
пірамідального синдрому, помірного
астеноіпохондричного та синдрому
«пустого» турецького сідла з супутніми
синдромами. Зазначене захворювання
одержала внаслідок багатолітньої дії
на її організм шкідливих умов праці, у
результаті робочого процесу, що
застосовувався на той час у гарячому
цеху № 2 Нікопольського заводу
феросплавів. Її робота була пов'язана з
систематичною вібрацією, висотою,
внаслідок чого вона прийняла
небезпечну для здоров'я значну дозу
вібрації та пилу марганцю. За даними
санітарно-гігієнічної характеристики
і умов праці від 21.03.1984 на ВАТ «НЗФ» у
плавильному цеху № 2, на час її роботи,
було виявлено - пил 8 мгм3, при нормі 1
мгм3, марганцевого окису - 0,63 мгм3 при
нормі 0,3 мгм3, що значно перевищувало
встановлені санітарно-гігієнічні
норми. 02.11.2010 відповідачем було
зроблено висновок № 933 на підставі
даних її медичної картки амбулаторного
хворого, відповідно до якого її
основний діагноз - церебральний
атеросклероз, артеріальна гіпертензія
II ст. Дисциркуляторна енцефалопатія II
ст., з розсіяною органічною
мікросимптоматикою, вестибулярним
синдромом, астено-іпохондричним
синдромом, цефалгією, синкопальпими
станами (в анамнезі), та местичними
порушеннями, хронічний вертеброгенний
полірадикулярний синдром з
вегетативно-судинними порушеннями,
хронічна двобічна сенсоневральна
приглухуватість з легким ступенем
зниження слуху (II ст.) за класифікацією
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Зазначений висновок
свідчить що її діагноз більше
стосується враження структури
головного мозку та серцевої хвороби.
Однак, протоколом № 2/58 від 17.01.2012
центральної лікарсько-експертної
комісії встановлено основний діагноз
захворювання легенів, що свідчить про
те, що одна установа виносить щодо
однієї особи два зовсім протилежні
основні діагнози протягом двох років,
що ставить під сумнів компетенцію
лікарів.

Рішенням суду висновок № 933 від 02.11.2010
було скасовано. На виконання рішення
суду відповідачем було змінено діагноз
її захворювання чим позбавлено її
права на соціальну підтримку від
держави та охорону здоров'я. Вважає, що
Інститут медицини праці НАМН України
виконав рішення суду частково,
залишивши в основному діагнозі
пневмоконіоз (захворювання легенів),
який є 1% її захворювання, основну
частину її захворювання поставив у
супутній діагноз. Її вимоги щодо
повторного обстеження для перегляду
діагнозу захворювання відповідач
залишив без задоволення, що є
порушенням її законних прав та
інтересів.

Посилалась на те, що згідно наказу МОЗ
від 29.12.1993 № 256 «Про затвердження
переліку важких робіт та робіт зі
шкідливими і небезпечними умовами
праці, на яких забороняється
застосування праці жінок, п. 7
передбачено - «чорна металургія», яким
є феросплавне виробництво. Оскільки
вона працювала на ВАТ «Нікопольський
завод феросплавів» повний робочий день
з 27.01.1987 по 01.11.1996 в умовах, які
підпадають під категорію важких робіт
зі шкідливими та небезпечними умовами
праці ступінь втрати її професійної
працездатності має складати 65 - 80
відсотків, а за даними висновку
відповідача від 17.01.2012 відсоток втрати
її працездатності, що пов'язаний зі
шкідливими у мовами праці складає 20%.

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 04.02.2014 в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення скасувати і ухвалити
нове, яким позовні вимоги задовольнити
в повному обсязі. Вказує, що судом було
надано невірну правову оцінку доказам
наявним у матеріалах справи, внаслідок
чого ухвалене незаконне рішення.

В судовому засіданні позивач
підтримала апеляційну скаргу з
викладених в ній підстав та просила її
задовольнити.

Представники третьої особи в судовому
засіданні проти задоволення
апеляційної скарги заперечував за її
безпідставністю і необґрунтованістю
та просив рішення суду залишити без
змін, оскільки воно постановлено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином, а тому колегія суддів
визнала за можливе розглянути справу
за відсутності осіб, які не з'явились,
оскільки їх неявка не перешкоджає
розгляду справи в суді апеляційної
інстанції.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши
пояснення осіб, які з'явились в судове
засідання, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
в межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з
безпідставності та необґрунтованості
заявлених позовних вимог, вказавши
також при цьому, що питання щодо
встановлення або ж зміни діагнозу не
може бути змінено судом, оскільки є
виключною компетенцією спеціалістів у
області професійної патології, а
державна Установа «Інститут медицини
праці АМН України» відповідно до
наказу МОЗ № 3133 від 25.03.2003 є вищою
державною установою до компетенції
якої віднесено питання встановлення
професійних захворювань.

Вказаний висновок суду є законними і
обґрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що ОСОБА_2 розпочала трудову
діяльність з 1958 року і працювала
включно по листопад 1996 року. З 1978 року
по 1996 роки працювала машиністом крану
металургійного виробництва зайнятими
на гарячих роботах в гарячому цеху № 2
Нікопольського заводу феросплавів.

Рішенням Центральної
лікарсько-експертної комісії ДУ
«Інститут медицини праці НАМН України»
18.01.2012 зроблено висновок № 152 про
наявність у ОСОБА_2 професійного
характеру захворювання пневмоконіоз
(t/s. 1/1), ЛН І ст. (першого ст.),
встановленого вперше. Підґрунтям для
визначення професійної категорії
захворювання виявились: дані
клінічного обстеження, в тому числі
рентгенологічні дані органів грудної
клітини; інформація про умови праці,
представлена в сан.-гіг.
характеристиках від 15.03.2004 № 22-850,
згідно якої хвора підлягала
комплексній дії небезпечних
виробничих чинників (пил фіброгенної
дії, діоксин марганця, параметри яких у
повітрі робочої зони перевищували
гранично допустиму концентрацію); стаж
у пилових умовах праці 18 років 2 місяці.
Протипоказана робота в умовах впливу
небезпечних чинників виробничого
середовища. Висновок видано на
підставі протоколу засідання
лікарсько-експертної комісії від 17.01.2012
№258 (а.с. 34).

За даними протоколу № 2/58 засідання
центральної лікарсько-експертної
комісії клініки професійних
захворювань ДУ «Інститут медицини
праці НАМН України» від 17.01.2012 ОСОБА_2
04.01.2012 була обстежена амбулаторно
спеціалістами ДУ «Інститут медицини
праці НАМН України». Заслухавши
доповідь, лікаря ОСОБА_7 про наявність
зв'язку захворювання з у мовами праці
хворої ОСОБА_2 та на підставі даних
клінічного обстеження в тому числі
рентгенологічних даних органів
грудної клітини; інформації про умови
праці, представлені в сан.-гіг.
характеристиках від 15.03.2004 № 22-850 згідно
якої хвора підлягала комплексній дії
небезпечних виробничих чинників (пил
віброгенної дії, діоксин марганця,
параметри яких у повітрі робочої зони
перевищували гранично допустиму
концентрацію); стажу у пилових у мовах
праці 18 років 2 місяці, комісією
встановлено хворій ОСОБА_2 остаточний
діагноз - пневмоконіоз (t/s. 1/1), ЛН І ст.
(першого ст.), захворювання професійне,
встановленого вперше.

Також встановлено супутній діагноз ІХС
(дифузний склероз), СН- 0ст. Стан після
холецистектомії. Хронічний панкреотит.
Правосторонній нефроптоз. Двобічний
адгезивний отит. Хронічний
субатрофічний фаренгит (ремісія),
церебральний атеросклероз,
артеріальна гіпертонія II ст.
дисциркуляторна ецефалопатія II ст. з
розсіяною органічною
мікросимптоматикою, вестибулярним
синдромом, астеноіпохондричним
синдромом, цефалгією, синкопальними
станами (в анамнезі) та мнестичними
порушеннями. Хронічний вертеброгенний
полірадикулярний синдром з
вегетативно-судинними порушеннями,
хронічна двобічна сенсоневральна
приглухуватість з легким ступенем
зниження слуху (II ст) за класифікацією
ОСОБА_8 ОСОБА_6 (а.с. 33).

Порядок та процедуру встановлення
зв'язку захворювання з умовами праці
хворого визначено Постановою КМУ № 1232
від 30.11.2011 «Про деякі питання
розслідування та обліку нещасних
випадків, професійних захворювань і
аварій на виробництві». Пунктом 68
зазначеної Постанови визначено, що у
спірних випадках остаточне рішення
щодо встановлення діагнозу
професійного захворювання приймається
центральною лікарсько-експертною
комісією державної у станови «Інститут
медицини праці Національної академії
медичних наук України», у роботі якої
мають право брати участь фахівці
відповідного закладу державної
санітарно-епідеміологічної служби,
лікувально-профілактичного закладу,
спеціалізованого
лікувально-профілактичного закладу,
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду, спеціалісти (представники)
підприємства, первинної організації
відповідної профспілки або
уповноважена найманими працівниками
особа з питань охорони праці (у разі,
коли профспілка на підприємстві
відсутня), представники вищого органу
профспілки.

Судом також обґрунтовано встановлено,
що за даними висновку МСЕК з 24.06.1983 по
щорічному епікризу ОСОБА_2 визнана
інвалідом 2 групи по стану здоров'я з
діагнозом дисциркуляторна
енцефалопатія II ступеню у вигляді
двостороннього пірамідального
синдрому, помірного
астеноіпохондричного та синдрому
«пустого» турецького сідла з супутніми
синдромами.

Для визначення причин захворювання
позивача, а саме чи є її захворювання
професійними Криворізький інститут
профпатології направляв позивачку на
обстеження до Інституту медицини праці
АМН України у м. Києві. За ними
висновків інституту медицини праці АМН
України - протокол № 292029 від 27.06.2004;
протокол № 422150 від 18.10.2005; протокол №
321239 від 05.08.2008; протокол № 341155 від 02.11.2010,
якими було визначено, що захворювання
ОСОБА_2 не пов'язане з умовами праці.

Висновки центральної
лікарсько-експертної комісії ДУ
«Інститут медицини праці НАМН України»
від 05.08.2008 та 02.11.2010 викладені у
протоколах № 32/139, № 34/1155 рішенням суду
від 13.07.2011 визнані такими, що не
відповідають фактичному стану здоров'я
ОСОБА_2 (а.с. 8-11).

На виконання рішення суду,
відповідачем проведено чергове
клінічне обстеження позивача,
досліджено акт від 10.02.2012 розслідування
причин виникнення хронічного
захворювання ОСОБА_2 і 18.01.2012 зроблено
висновок № 152, що викладений у
протоколі № 2/58 від 17.01.2012.

ОСОБА_2 було ознайомлено з протоколом №
2/58 від 17.01.2012 ДУ «Інститут медицини
праці НАМН України», який вона
підписала зазначивши: «З рішенням ЦЛЕК
згодна, претензій до комісії медичного
обслуговування ДУ «Інститут медичної
праці» не маю» (а.с. 224 на звороті).

Не зважаючи на це, позивач при подачі
позову просила зобов'язати відповідача
перевести встановлений супутній
діагноз в основний та встановити, що
причиною її захворювання є шкідливі
умови праці, посилалась на
безпідставність висновків
лікарсько-експертної комісії Клініки
професійних захворювань ДУ «Інститут
медицини праці НАМН України» з приводу
того, що її професійним захворюванням є
пневмоконіоз, а захворювання
центральної нервової системи супутні.
При цьому, позивач не посилається на
порушення відповідачем порядку та
процедури розслідування причин її
захворювання та встановлення зв'язку з
умовами праці та, відповідно, не надає
відповідних доказів цьому.

Встановивши вищевказані фактичні
обставини справи, проаналізувавши
норми чинного законодавства, які
регулюють спірні правовідносини
сторін та надавши належну оцінку
наявним у справі доказам в їх
сукупності, суд першої інстанції
цілком правомірно вказав, що питання
встановлення або ж зміни діагнозу не
може бути змінено судом, оскільки є
виключною компетенцією спеціалістів у
області професійної патології, а
державна Установа «Інститут медицини
праці АМН України» відповідно до
наказу МОЗ № 133 від 25.03.2003 є вищою
державною установою до компетенції
якої віднесено питання встановлення
професійних захворювань.

З огляду на викладене вище доводи
апеляційної скарги про не належну
оцінку наявних у справі доказів та
порушення судом норм матеріального і
процесуального права є безпідставними.

Також не заслуговують на увагу доводи
скарги про те, що судом проігнорована
відмова позивача від позовної вимоги
про відшкодування моральної шкоди.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 31 ЦПК
України, позивач має право протягом
усього часу розгляду справи збільшити
або зменшити розмір позовних вимог,
відмовитися від позову, а відповідач
має право визнати позов повністю або
частково. До початку розгляду судом
справи по суті позивач має право шляхом
подання письмової заяви змінити
предмет або підставу позову, а
відповідач - пред'явити зустрічний
позов.

Всупереч вказаній нормі
процесуального закону позивачем не
було подано до суду письмової заяви про
відмову від позовних вимог про
відшкодування моральної шкоди, а тому у
суду були відсутні правові підстави не
розглядати дану позовну вимогу.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції повно та всебічно
розглянув справу, надав всім доводам
сторін належну правову оцінку, оцінив
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності та постановив
законне, правильне по суті і
справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи
порушень норм матеріального і
процесуального права, які є підставою
для скасування рішення, в справі не
виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
при цьому, не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Отже, з огляду на вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 4 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та протягом двадцяти
днів може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді