Справа №
Провадження № 2/477/259/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року Жовтневий
районний суд Миколаївської області у
складі:

головуючої судді - Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Шевченківської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку
спадкування,

В С Т А Н О В И В:

20 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із позовною заявою, в якій
просить визнати за ним право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування після смерті матері
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх вимог
вказував, що після смерті його матері
залишилося спадкове майно, в тому
числі, у виді вищевказаного житлового
будинку. Він є таким, що спадщину
прийняв, так як був зареєстрований
разом із матір'ю на час її смерті. За
оформленням спадщини він звернувся до
нотаріальної контори, однак у видачі
свідоцтва про право на спадщину на це
майно йому було відмовлено у зв'язку з
відсутністю правовстановлюючого
документу, який би підтверджував право
власності спадкодавця на це майно.

Позивач вказує, що житловий будинок
було збудовано його матір'ю на
виділеній їй для цієї мети земельній
ділянці. Дані про неї як власника
занесено до погосподарчої книги,
прийнято рішення органу місцевого
самоврядування щодо оформлення за
ОСОБА_3 права власності на це майно.
Однак за життя мати
правовстановлюючого документу на це
майно не отримала, що нині перешкоджає
позивачу в оформленні спадкових прав,
тому він був змушений за захистом своїх
прав звернутися до суду із цим позовом.

Представник позивача ОСОБА_1 -
ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою, в
якій позовні вимоги свого довірителя
підтримала та просила справу
розглянути у їх відсутність.

Відповідач Шевченківська
сільська рада Жовтневого району
Миколаївської області звернулася до
суду із заявою, в якій позовні вимоги
ОСОБА_1 щодо визнання за ним права
власності на вище вказаний житловий
будинок визнала та просила справу
розглянути у відсутність їх
представника.

Дослідивши письмові докази по
справі в межах заявлених позовних
вимог суд встановив, що за даними
свідоцтва про смерть НОМЕР_2, ОСОБА_3
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, про що
Шевченківською сільською радою
Жовтневого району здійснено актовий
запис про смерть за № 77 від 01.12.2006 року
(а.с. 13).

Згідно свідоцтва про народження
серії НОМЕР_3, позивач ОСОБА_1 є сином
ОСОБА_3 (а.с. 12).

За відомостями Шевченківської
сільської ради, на час смерті ОСОБА_3 із
нею проживав та був зареєстрований її
син - позивач по справі (а.с. 15).

Крім того, за даними спадкової
справи, заведеної Жовтневою державною
нотаріальною конторою Миколаївської
області, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем,
що прийняв спадщину після смерті своєї
матері ОСОБА_3 (а.с. 41-65).

Підстави, з яких позивач був
змушений звернутися до суду із цим
позовом підтверджуються листом
нотаріуса від 03.12.2013 року № 1544/02/14, яким
ОСОБА_1 роз'яснено про неможливість
видачі свідоцтва про право на спадщину
на житловий будинок АДРЕСА_1 після
смерті у зв'язку з відсутністю
правовстановлюючого документу, що
підтверджував би право власності
спадкодавця на це майно (а.с. 20).

Відповідно до п.4.15 Глави 10 «Порядку
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України», видача свідоцтва про право на
спадщину на майно, яке підлягає
реєстрації, проводиться нотаріусом
після подання правовстановлюючих
документів щодо належності цього майна
спадкодавцеві та перевірки
відсутності заборони або арешту цього
майна.

Як вказує позивач, правовстановлюючого
документу на вищевказаний житловий
будинок його мати не одержувала.

Однак, за даними по господарської
книги, головою домогосподарства за
адресою АДРЕСА_1 була зазначена ОСОБА_3.
Згідно розділу ІІ житловий будинок
перебував у приватній власності (а.с. 17).

Рішенням виконавчого комітету
Шевченківської сільської ради від
06.11.2001 року № 125, було вирішено про
оформлення права власності житловий
будинок в АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 та про
видачу на її ім'я свідоцтва про право
власності (а.с. 16).

За даними Шевченківської
сільської ради, згідно земле
кадастрової книги громадянці ОСОБА_3 за
наказом радгоспу ім.Шевченка № 453 від
03.12.1990 року було виділено земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будов та споруд площею
0,19 га в АДРЕСА_1. Вказані дані
підтверджені змістом викопіювання із
землекадастрової книги (а.с. 18-19).

За даними технічного паспорту
вказаного будинку, останній 1960 року
побудови (а.с. 27-35).

Відповідно до Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь в містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої Міністерством
комунального господарства УРСР від
31.01.1966 року, яка діяла до затвердження
Правил державної реєстрації об'єктів
нерухомого майна, що знаходиться у
власності юридичних та фізичних осіб,
зареєстрованих у Міністерстві юстиції
України 19 січня 1996 року за №31/1056,
реєстрації в БТІ підлягали лише
будинки, які розташовані в містах та
селищах міського типу.

Виходячи із положень Інструкції про
порядок здійснення нотаріальних дій
виконавчими комітетами міських,
селищних, сільських рад народних
депутатів, затвердженої наказом
Міністра юстиції УРСР № 115 від 19 січня
1976 року право власності на жилий
будинок підтверджувалось саме записом
в погосподарчій книзі. У той час
реєстрації нерухомого майна в
сільській місцевості в БТІ не була
передбачена нормативними актами.

Відповідно до положень ст. 49 Закону
України «Про власність», що діяв на час
завершення будівництва спадкодавцем
вказаного житлового будинку, володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не буде встановлено судом.

Відповідно до положень ст.ст. 100, 101 ЦК
України (1963 року), громадяни могли мати
у власності житловий будинок. При цьому
глава десята цього кодексу також не
пов'язувала наявність такого права з
його обов'язковою державною
реєстрацією.

За такого суд дійшов висновку, що за
життя ОСОБА_3 набула права власності на
це нерухоме майно, однак зі зміною
законодавчих норм належно свої права
на нього не оформила.

Виходячи з загальних положень дії
законодавчих актів у часі, право
власності ОСОБА_3 на це майно із зміною
законодавчих норм не припинилося,
проте відсутність правовстановлюючого
документу перешкоджає оформленню
спадкових прав її спадкоємцем.

Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно
від часу прийняття спадщини вона
належить спадкоємцеві з часу відкриття
спадщини.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК
України, до складу спадщини входять усі
права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

З наведеного, та встановивши, що
відповідно до положень ст.ст. 1261, 1268 ЦК
України, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за
законом майна після смерті своєї
матері ОСОБА_3, проте через вищевказані
обставини позивач позбавлений
можливості нотаріально оформити свої
спадкові права, встановивши належність
вищевказаного майна спадкодавцю, суд
вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК
України, цивільне право ОСОБА_1
підлягає захисту судом шляхом визнання
за ним права власності на вказане
майно.

Керуючись ст.ст. 11, 213, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Миколаївської області
через Жовтневий районний суд.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя
Л.М. Семенова