РІШЕННЯ

07.04.2014 р.
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира
у складі

судді Корицької В.О.,

при секретарі Зоренко Т.О.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника
позивача ОСОБА_2 (угода

від 20.01.2014 р. /а.с. 20/), відповідача ОСОБА_3,
представника

відповідача ОСОБА_4 (договір № 250 від
04.04.2013 р. /а.с. 48/),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали цивільної справи

за позовом ОСОБА_1,

10020, АДРЕСА_1,

до ОСОБА_3,

79034, АДРЕСА_2,

третя особа без самостійних вимог -
Управління ДМС у Житомирській області,

10008, м. Житомир, вул. Пушкінська, буд. 44,

про надання дозволу на виїзд
неповнолітньої дитини за кордон без
згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним
позовом, в якому просить надати дозвіл
на виїзд неповнолітньої дитини за
кордон до досягнення нею повноліття
без згоди батька. При цьому посилається
на те, що до квітня 2013 року позивач
перебувала в офіційно зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_3 Під час спільного
проживання у сторін народився син -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає і
знаходиться на повному утриманні у
позивача. Після припинення шлюбних
стосунків сторони разом не проживають.
Крім того, ОСОБА_3 не цікавиться
фізичним та духовним розвитком рідної
дитини. З метою оздоровлення сина
позивач має намір виїжджати разом з ним
відпочивати на курорти за кордон, однак
відповідач з незрозумілих причин
постійно ухиляється від дачі дозволу
на виїзд. ОСОБА_1 вважає, що ухилення від
надання згоди на виїзд дитини за кордон
суперечить інтересам неповнолітньої
дитини. /а.с. 3-4/

Згідно положень ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
особами вимог та на підставі
представлених сторонами доказів, а
ст.ст. 10, 60 цього Кодексу, визначають, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини справи, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Позивач і її представник ОСОБА_2 у
судовому засіданні позовну заяву
підтримали посилаючись на викладені у
ній обставини, просили вимоги
задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_3 та його представник позовні
вимоги не визнали та в їх задоволенні
просили відмовити. /а.с. 50-52/

02.04.2014 р. до суду від уповноваженого
представника УДМС у Житомирській
області надійшла заява, в якій останній
просить розглянути даний спір без
особистої участі представника
управління, при вирішенні питання
покладаються на розсуд суду. /а.с. 33, 34/

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх
представників, а також свідка, оцінивши
докази по справі за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
повному і об'єктивному розгляді всіх
обставин справи в їх сукупності, дійшов
висновку, що у задоволенні позову
ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи із
наступних підстав.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Статтею 18 Конвенції "Про захист прав
дитини" передбачено, що суд повинен
докласти всіх зусиль для того, щоб
забезпечити визнання принципу
загальної та однакової
відповідальності обох батьків за
виховання і розвиток дитини.

Відповідно вимог ст. 2 Конвенції ООН
"Про права дитини" дитині
забезпечується такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживаються всі
відповідні законодавчі і
адміністративні заходи.

Так, згідно рішення № 295/2410/13-ц
Богунського районного суду м. Житомира,
яке набрало чинності 30.04.2013 р., шлюб між
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано, а їх
неповнолітнього сина - ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, залишено на подальше
проживання з матір'ю. /а.с. 7/

Позивачка має намір разом з сином
вибувати за межі України, але
відповідач відмовляється давати
нотаріально посвідчену згоду на виїзд
дитини за кордон разом з матір'ю,
мотивуючи тим, що хоче знати куди і коли
буде його дитина виїжджати за кордон.

Крім того зазначив, що у разі
необхідності виїхати за кордон на
лікування або задля розширення
кругозору дитини готовий надавати
такий дозвіл, при умові якщо буде знати
конкретну державу та період, на який
буде вивозитися його син.

За загальними правилами, встановленими
ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду
з України та в'їзду в Україну громадян
України» та пунктом 4 Правил
перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 р. № 57, оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду за кордон неповнолітнього
громадянина України, а виїзд з України
громадян, які не досягли 16-річного віку,
здійснюється за згодою обох батьків
(усиновлювачів) та в їх супроводі, або в
супроводі осіб, уповноважених ними.
Виїзд з України громадян, які не
досягли 16-річного віку, в супроводі
одного з батьків або інших осіб,
уповноважених одним з батьків, за
нотаріальною згодою, здійснюється за
нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням у ній
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків
відсутній у пункті пропуску.

Законодавство України передбачає
також можливість судового вирішення
спору щодо виїзду дітей за межі
України без дозволу того з батьків,
який безпідставно не надає згоду на
виїзд дитини - п. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України та в'їзду
в Україну громадян України» та п. 4
Правил перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 січня 1995 р. № 57.

Отже, законодавством передбачена
можливість і необхідність вирішення у
судовому порядку питання про надання
дозволу на виїзд за кордон дитини, якій
не виповнилося 16 років, із зазначенням
конкретної країни, конкретної дати
виїзду (разового), а не надання рішенням
суду дозволу на виїзд дитини за кордон
без зазначення держави перебування та
конкретного періоду такого
перебування, що у порушення ст. ст. 153, 157
СК України фактично позбавить батька
дитини можливості брати участь у її
вихованні та можливості особистого
спілкування з нею.

Сімейне законодавство виходить із
принципу повної рівноправності обох
батьків батька і матері у всіх правах і
обов'язках відносно своїх дітей.

Між тим, позивачка в позовній заяві не
зазначила державу прямування, строку
виїзду дитини із зазначенням
конкретного строку перебування за
межами України та не надала суду
доказів на підтвердження необхідності
лікування сина саме за кордоном.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК
України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 141, 155, 157
СК України, Законом України "Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України", суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
третя особа без самостійних вимог -
УДМС у Житомирській області, щодо
надання дозволу на виїзд
неповнолітньої дитини за кордон до
досягнення нею повноліття без згоди
батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Житомирської
області через суд першої інстанції
шляхом подання апеляційної скарги
протягом 10 днів із дня його
проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
В.О. Корицька