Справа №592/7948/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Катрич О. М.Номер
провадження 22-ц/788/568/14 Суддя-доповідач -
Попруга С. В. Категорія - 45
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Рибалки В. Г., Ільченко О. Ю.,

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 18 лютого 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, Сумської міської ради
про встановлення порядку користування
земельною ділянкою , -

в с т а н о в
и л а :

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 18 лютого 2014 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково.

Встановлено порядок роздільного
користування земельною ділянкою за
адресою: АДРЕСА_1, відповідно до
варіанту 2, додатку №5 до висновку
судової будівельно-технічної
експертизи №1439 від 31 грудня 2013 року,
виділивши у користування:

ОСОБА_5 земельну ділянку в загальному
розмірі 326 кв.м, в тому числі під
спорудами - 75 кв.м, під подвір'ям - 113 кв.м,
під городом - 138 кв.м.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельну ділянку в
загальному розмірі 480 кв.м., в тому числі
під спорудами - 44 кв.м, під подвір'ям - 96
кв.м, під городом- 340 кв.м.

Виділено: ОСОБА_5 земельні ділянки (в
додатках показано жовтим кольором), що
мають форму неправильних
багатокутників:

- ЕДГВБАЖЗИЙКЛМНСПЕ, площею 260 кв.м;

- ПСОП, площею 66 кв.м;

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 земельні ділянки (в
додатках показано синім кольором), що
мають форму неправильних
багатокутників:

- ЕДГВБАЖЗИЙКЛМНСРЕ. площею 340 кв.м;

- ОСРО, площею 140 кв.м;

Графічно варіант 2 порядку
користування земельною ділянкою,
відповідно до порядку, що фактично
склався між сторонами, наведено в
додатку № 5. Межі земельних ділянок,
визначеного порядку користування
співвласників, показані червоним
кольором.

Встановлено право безоплатного
постійного сервітуту на земельну
ділянку, яка належить ОСОБА_5 загальною
площею 7 кв.м. на користь ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, яка пролягає від кута санвузола
частини житлового будинку ОСОБА_5
вздовж стіни житлового будинку до кута
коридору частини житлового будинку
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на відстані 1 метр від
стіни будівлі для обслуговування
будівлі.

Встановлено право безоплатного
постійного сервітуту на земельну
ділянку, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4
загальною площею 8 кв.м. на користь
ОСОБА_5, яка пролягає вздовж межі
розподілу земельної ділянки, вздовж
сараю, який належить ОСОБА_5 від кута до
кута на відстані 1 метр від стіни сараю
для обслуговування будівлі.

Встановлено право безоплатного
постійного сервітуту на земельну
ділянку, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4
загальною площею 9 кв.м. на користь
ОСОБА_5, яка пролягає від кута житлової
кімнати частини житлового будинку
ОСОБА_5 вздовж стіни житлового будинку
до точки розподілу частин житлового
будинку між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на відстані 1 метр від стіни будівлі для
її обслуговування.

Графічно розміщення сервітутів
наведено в додатку № 5 до висновку
експертизи.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у дольовому
порядку на користь ОСОБА_5 145 грн.
судового збору, 1958,40 грн. за проведення
експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, недоведеність обставин, що
мають значення для справи, які суд
вважав встановленими, порушення норм
матеріального та процесуального права
просять скасувати оскаржуване рішення
та ухвалити нове про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги по суті
зводяться до наступного: 1) зі слів
попереднього власника двір у
домоволодінні знаходиться у
загальному користуванні
співвласників, проте позивачка
перешкоджає відповідачам у
користуванні цим двором; 2) не
відповідають законодавству, нормам
пожежної безпеки та ДБН 360-92
запропоновані висновком експертизи
варіанти роздільного користування
земельною ділянкою; 3) відповідачам щоб
дійти до своєї частини будинку
необхідно проходити вузьким проходом
шириною 1,35-1,09 м., що ускладнює їх
користування своєю частиною будинку; 4)
суд першої інстанції в рішенні не
встановив сервітуту на площу 8 кв.м. для
обслуговування їхньої частини будинку.

У судовому засіданні ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
їх представник ОСОБА_7 підтримали
доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_5 та
її представник ОСОБА_8 заперечували
проти них, вважали рішення суду першої
інстанції законним і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Судом першої інстанції по суті
встановлено, що рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 14 грудня 1993 року у справі № 3-1054/93 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про визнання
права власності на 1/2 частину жилого
будинку з надвірними спорудами та
визначення порядку користування
земельною ділянкою, визнано за ОСОБА_5
право власності на 38/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_9 право власності на
62/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Проведено розподіл домоволодіння
АДРЕСА_1 між сторонами і в користування
ОСОБА_5 виділено жиле приміщення 1-4, пл.
15,3 кв.м., 1-5, пл. 16,3 кв.м., приміщення сіней
літ. «в»: 1-6, пл. 7.2 кв.м., 1-10, пл. 3,0 кв.м., 1/2
частину огорожі, що становить 38/100
частин.

ОСОБА_9 виділино жиле приміщення
пристройки 1-7, пл. 23,6 кв.м., 1-8, пл. 25,8 кв.м.,
1-9 пл. 2,4 кв.м., приміщення сіней «в-й», пл.
3,9 кв.м., вбиральню літ «п», літній душ
літ. «о», погріб «пг», 1/2 частину
огорожі, що становить 62/100 частин.

Зобов'язано ОСОБА_9 закласти дверний
проріз між приміщеннями 1-6і 1-7.

Зобов'язано ОСОБА_5 зробити вихід на
двір з приміщення 1-6.

Закріплено за ОСОБА_5 земельну ділянку:
51 кв.м. під будівлями, 95 кв.м. під двором
загального користування, 144 кв.м. під
городом, а всього 290 кв.м.

За ОСОБА_9 закріплено земельну ділянку:
60 кв.м. під будівлями, 96 кв.м. під двором
загального користування, 316 кв.м. під
городом, а всього 472 кв.м., 162 кв.м.
надлишка земельної ділянки залишено у
тимчасове користування на період до
його вилучення виконкомом.

В основу цього судового рішення був
покладений висновок
будівельно-технічної експертизи від 29
листопада 1993 року.

04 грудня 2002 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_9 уклали договір міни, відповідно
умов якого ОСОБА_3, ОСОБА_4 міняють
належну їм квартиру АДРЕСА_2, площею 34,51
кв.м. на належні ОСОБА_9 62/100 частини
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних побутових будівель
за АДРЕСА_1. На земельній ділянці
Сумської міської ради 600 кв.м.

На вказаній земельній ділянці
знаходиться один жилий деревяний
будинок «а-1», жила площа якого 65,7 кв.м.
та надвірні побутові господарчі
будівлі: душ «о», вбиральня «п» -
дерев'яні, погріб «п/г» - бетонний, сарай
«в», вбиральня «у», огорожа №1 - все
дощане.

У 2013 році між позивачкою та
відповідачами виник спір з приводу
фактичного порядку користування
земельною ділянкою, а саме не досягнуто
згоди щодо права проходу, проїзду
позивачкою по землі відповідачів і
навпаки, зведення будівель на чужій
землі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Так, згідно зі ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
врахував всі факти, що входять до
предмета доказування. Обставини, якими
мотивовано рішення підтверджуються
належними й допустимими доказами, яким
суд дав оцінку з дотриманням вимог ст.
212 ЦПК України, тому підстав для їх
переоцінки колегія суддів не вбачає.
Названі обставини доведено ОСОБА_5,
тоді як ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на порушення
положень ст. 60 ЦПК України, не надали
належних доказів на підтвердження
своїх заперечень.

Висновки суду по суті спору
відповідають встановленим фактам. Суд
дійшов цих висновків з дотриманням та
правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
на які послався в рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують з наступних
підстав.

Так, відповідно до абз. 1, 2 п. 7 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судуми
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004
року, з послідуючими змінами і
доповненнями, судам слід мати на
увазі, що спори, пов'язані із
земельними відносинами, розглядаються
в позовному провадженні.

Власник земельної ділянки або
землекористувач може вимагати
усунення будь-яких порушень його
права, навіть якщо ці порушення не
пов'язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

У п.п. «ґ» п. 18 названої Постанови,
йдеться, зокрема, про те, що) при
переході права власності на будівлі
та споруди за цивільно-правовими
угодами, укладеними до 01 січня 2002 р.,
згідно з положеннями чинної до цієї
дати статті 30 ЗК ( 2768-14 ) до набувача
від відчужувача переходить належне
йому право власності або право
користування земельною ділянкою, на
якій розташовані будівлі та споруди,
якщо інше не передбачалось у
договорі відчуження. Після 31 грудня
2001 р. в таких випадках право
власності на земельну ділянку або її
частини могло переходити відповідно до
статті 120 ЗК 2001 року на підставі
цивільно правових угод, а право
користування - на підставі договору
оренди, укладених відповідно
відчужувачем або набувачем. До особи,
яка придбала житловий будинок,
будівлю або споруду після 31 грудня 2003
року, згідно зі статтею 377 ЦК ( 435-15 ), а з
часу внесення змін до статті 120 ЗК
Законом України від 27 квітня 2007 року N
997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК,
переходило право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором; а
якщо договором це не було визначено, до
набувача переходило право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування.

Пунктом 21 названої Постанови,
передбачено, що виходячи з того, що
порядок користування спільною
земельною ділянкою, у тому числі тією,
на якій розташовані належні
співвласникам жилий будинок,
господарські будівлі та споруди,
визначається насамперед їхньою
угодою залежно від розміру їхніх
часток у спільній власності на
будинок, суд відповідно до статті 88
ЗК України бере до уваги цю угоду при
вирішенні спорів як між ними самими,
так і за участю осіб, котрі пізніше
придбали відповідну частку в
спільній власності на землю або на
жилий будинок і для яких зазначена
угода також є обов'язковою. Це правило
стосується тих випадків, коли жилий
будинок було поділено в натурі.

Суд може не визнати угоду про порядок
користування земельною ділянкою, коли
дійде висновку, що угода явно ущемляє
законні права когось зі співвласників,
позбавляє його можливості належно
користуватися своєю частиною будинку,
фактично виключає його з числа
користувачів спільної земельної
ділянки, суперечить
архітектурно-будівельним, санітарним
чи протипожежним правилам.

Якщо до вирішення судом спору між
співвласниками жилого будинку розмір
часток у спільній власності на
земельну ділянку, на якій розташовані
будинок, господарські будівлі та
споруди, не визначався або вона
перебувала у користуванні
співвласників і ними не було
досягнуто угоди про порядок
користування нею, суду при визначенні
частини спільної ділянки, право на
користування якою має позивач
(позивачі), слід виходити з розміру його
(їх) частки у вартості будинку,
господарських будівель та споруд на
час перетворення спільної сумісної
власності на спільну часткову чи на час
виникнення останньої.

Як убачається з фотокопій рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
від 14 грудня 1993 року у справі № 3-1054/93 за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9 про визнання
права власності на 1/2 частину жилого
будинку з надвірними спорудами та
визначення порядку користування
земельною ділянкою (а.с. 14-18), плану
присадибної ділянки виготовленого
Сумським обласним об'єднаним бюро
технічної інвентаризації від 23 червня
1999 року, заяви ОСОБА_5 та ОСОБА_9 (а.с. 5, 11,
12), договору міни від 24 грудня 2002 року
(а.с. 107), територія двору, починаючи з 1999
року була у роздільному користуванні
співвласників будинку, розташованого
на земельній ділянці в АДРЕСА_1.

Іншого, в порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК
України відповідачі не довели.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 ЦПК України для
з'ясування обставин, що мають значення
для справи і потребують спеціальних
знань у галузі науки, мистецтва,
техніки, ремесла тощо, суд призначає
експертизу за заявою осіб, які беруть
участь у справі.

Статтею 66 ЦПК України передбачено, що
висновок експерта - докладний опис
проведених експертом досліджень,
зроблені у результаті них висновки та
обґрунтовані відповіді на питання,
задані судом.

Висновок судової будівельно-технічної
експертизи №1439 від 31 грудня 2013 року
(а.с. 87-107) відповідає названим нормам
закону.

Так, об'єктом дослідження
вказаної експертизи було
домоволодіння та земельна ділянка за
адресою: АДРЕСА_1, для проведення
дослідження були надані матеріали : 1.
Матеріали цивільної справи №592/7948/13-ц
(на 85 арк): 1.1 Копія технічного паспорта
на житловий будинок за адресою:
АДРЕСА_1; 1.2 Лист управління
Держземагенства у Сумському районі
Сумської області №6681/01-23-6701 від 04
грудня 2013 року; 1.3 Кадастровий план
земельної ділянки; 1.4 Обмінний файл
«ІНФОРМАЦІЯ_1» на диску.; 2.
Інвентаризаційна справа №5198 на
домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (на
200 арк.), було використано
нормативно-технічну документацію: ДБН
360-92** «Містобудування. Планування і
забудова міських і сільських
поселень»; Інструкцію про призначення
та проведення судових експертиз та
експертних досліджень, затверджена
наказом Міністерства юстиції України
№ 53/5 від 08 жовтня 1998 року (у редакції
наказу Міністерства юстиції України N
1950/5 від 26 грудня 2012 року), Методику
«Організація проведення судових
будівельно-технічних експертиз по
цивільних справах». КНДІСЕ. зареєстр. в
МЮ України 05 червня 2009 року Р/код 10.6.02;
Методику «Організація проведення
судових будівельно-технічних
експертиз по цивільних справах».
КНДІСЕ. зареєстр. в МЮ України 05 червня
2009 року Р/код 10.7.01; Інструкцію з ведення
погосподарського обліку в сільських,
селищних та міських радах, затверджена
наказом Державного комітету
статистики України №491 від 08 грудня 2010
року.

У судовому засіданні апеляційного суду
Сумської області експерт Таранець Т.А.
дав усні пояснення з приводу свого
висновку, зокрема, він заперечував той
факт, що мають місце порушення ДБН 360-92,
інших будівельних норм та обов'язкових
правил при встановленні роздільного
користування вищевказаною земельною
ділянкою, про що йдеться в апеляційній
скарзі.

За встановлених обставин , колегія
суддів вважає, що відповідачами не
доведено, що встановленим порядком
роздільного користування земельною
ділянкою, зокрема, двором явно
ущемляються їхні законні права, вони
позбавляються можливості належного
користування своєю частиною будинку,
такий порядок суперечить
архітектурно-будівельним, санітарним
та противопожежним правилам.

За таких обставин доводи апеляційної
скарги в цій частині до уваги не
приймаються.

Відповідно до ст. 402 ЦК Ураїни сервітут
може бути встановлений договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Земельний сервітут підлягає державній
реєстрації в порядку, встановленому
для державної реєстрації прав на
нерухоме майно.

У разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не звертались з таким
позовом, тому доводи апеляційної
скарги про не встановлення сервітуту
на площу 8 кв.м. для обслуговування
їхньої частини будинку є
безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги не
мають юридичного значення, а тому не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Ураховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відсутні порушення норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319
ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л
а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4
відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 18 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -