Єдиний унікальний номер 244/4801/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/3625/2014
Головуючий у 1 інстанції -
Доповідач - Агєєв О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року

м.Донецьк

Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Шевченко В.Ю., суддів
Новосьолової Г.Г., Агєєва О.В.

при секретарі Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Донецьку апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Сніжнянського
міського суду Донецької області від 12
березня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним, встановлення факту
проживання однією сім`єю, визнання
майна спільною сумісною власністю
подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом, в обґрунтування якого
зазначила, що вона з січня 2009р. по лютий
2013р. мешкала з ОСОБА_2 однією сім`єю за
адресою: АДРЕСА_1, вони мають спільну
дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. У період
спільного проживання з ОСОБА_2 ними
придбано автомобіль Фольксваген
моделі «Транспортер», 1996 року випуску,
держномер НОМЕР_1; автомобіль
«Мерседес-Бенц» модель «Спринтер», 2006
року випуску держномер НОМЕР_2»
автомобіль «Мерседес Бенц», модель
«Спринтер-316», 2005 року випуску,
держномер НОМЕР_3, які згідно рішення
Сніжнянського міського суду Донецької
області від 05.08.2013р. визнані спільною
сумісною власністю подружжя. Між тим,
вказані автомобілі 20.03.2013р. зняті з
обліку ОСОБА_2 для реалізації та по
теперішній час зареєстровані за ОСОБА_3

З урахуванням уточнених позовних
вимог, просила суд встановити факт
спільного проживання однією сім`єю без
шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з січня
2009р. по лютий 2013р.; визнати спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2
автомобіль Фольксваген моделі
«Транспортер», 1996 року випуску,
держномер НОМЕР_1; автомобіль
«Мерседес-Бенц» модель «Спринтер», 2006
року випуску держномер НОМЕР_2»;
автомобіль«Мерседес Бенц», модель
«Спринтер-316», 2005 року випуску,
держномер НОМЕР_3; визнати недійсними
договори купівлі-продажу автомобілів,
укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.2-4,
44-45 т.1; а.с.5-7 т.2)

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1
подала апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове про задоволення позову
повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги, зазначає, що суд першої
інстанції, в порушення норм
процесуального права, надав
пріоритетність одним доказам над
іншими, оскільки не враховуючи
обставини, встановлені рішенням
Сніжнянського міського суду від
05.08.2013р. про спільне проживання ОСОБА_2 з
ОСОБА_5 з березня 2013р., зробив висновок
про їх спільне проживання з 2010р.; суд
також пославшись в оскаржуваному
рішенні на показання свідка ОСОБА_6
(розписка про попередження якого про
кримінальну відповідальність згідно
ст.384 КК України відсутня в матеріалах
справи), який свідчив про спільне
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з кінця
2010р., залишив поза увагою що в рішенні
Сніжнянського міського суду від
05.08.2013р. зафіксовані його показання про
те, що ОСОБА_2 мешкав з батьками,
холостякував.

Висновок суду про не прийняття до уваги
показань свідків з боку позивача
(апелянта) як доказів ведення у спірний
період спільного з ОСОБА_2
господарства, розподілення участі у
спільних витратах через те, що їм
(свідкам) не відомі майнові відносини
між сторонами, зроблено судом через не
надання оцінки цим доказам (показанням
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10)
у їх сукупності.

Суд не звернув увагу, що свідок ОСОБА_11
з боку відповідача, який показав, що є
другом ОСОБА_2 більш двадцяти років, не
знає коли народилася єдина дитина
ОСОБА_2, показання свідка ОСОБА_12
(рідного брата представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_13) про не
проживання сторін у АДРЕСА_1 через те,
що він з березня 2012р. по березень 2013р.
орендував вказану квартиру,
спростовуються показаннями свідків
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_7, ОСОБА_14,
ОСОБА_15, наданими до УПСЗН
Амвросіївської районної державної
адміністрації з листопада 2008р. по
червень 2013р. заявами та деклараціями,
довідками до медичних закладів,
довідкою територіального комітету
«Новий Донбас» від 29.04.2013р. № 893, актом
від 26.02.2014 р., наданого комісією, в
складі депутата Успенської селищної
ради, який підтверджує факт не
проживання позивачки з 2010 року в
с.Успенка. Щодо не зазначення нею у
деклараціях даних про шлюб з
відповідачем та придбання у спірний
період майна, апелянт вказує, що ці
дані, згідно рекомендацій посадових
осіб управління, повинні бути
підтверджені документально, а
відповідач заперечував проти цього.

Висновок суду про не надання нею
(апелянтом) доказів на підтвердження
навчання її старшого сина ОСОБА_16 у
дитячому садку м.Сніжне,
обслуговування у лікарні м.Сніжне
спростовується довідкою від 25.04.2013р. №62
про відвідування дитиною дошкільного
навчального закладу №39 «Малюк» з
вересня 2011р. по квітень 2013р., епікризом
від квітня 2012р. №237, наданого
Центральною міською лікарнею м.Сніжне,
в якому зазначено місце проживання
дитини АДРЕСА_1, а також, що дитина
відвідує дитячий садок №39.

Висновок суду про те, що нею (апелянтом),
не надано фотокарток на яких зображені
відповідач та позивачка в домашній,
неформальній обстановці, під час
відпочинку, а надані не підтверджують
факт сумісного проживання, зроблено
судом без з`ясування фактичних
обставин справи, а саме: матеріалами
кримінального провадження, якими
встановлено спільне проживання сторін
з квітня 2010р. по лютий 2013р. а також те, що
в лютому 2013р. ОСОБА_2 під час її переїзду
до батьків не віддав комп'ютер, в якому
зберігається картотека фотокарток.

Крім викладено, апелянт посилається на
те, що суд не дав оцінки заяві депутата
Сніжнянської міської ради від 20.02.2014р.,
особистій справі шкільного закладу
відносно проживання дитини ОСОБА_5 за
адресою АДРЕСА_2, листу ОСББ
«Кіровський» м.Сніжне від 20.02.2014р.; суд
не звернув уваги на те, що договір
купівлі-продажу від 18.09.2012р. на
придбання вікон, дверей в АДРЕСА_3, який
на думку суду свідчить про фактичне
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5, укладено
ОСОБА_5, факт сумісного проживання якої
з відповідачем встановлено рішенням
суду лише з березня 2013р.

Апелянт та її представник в судовому
засіданні апеляційного суду
підтримали доводи апеляційної скарги,
просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, його представник та
представник відповідача ОСОБА_3 в
судовому засіданні апеляційного суду
надали заперечення проти доводів
скарги, просили рішення суду залишити
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4, батьком
якого є ОСОБА_2 (відповідач), матір'ю -
ОСОБА_1 (позивачка), що підтверджується
копією свідоцтва про народження (а.с.25
т.2).

З 12.11.2008р. по 30.06.2013р. ОСОБА_1 знаходилась
на обліку в УПСЗН Амвросіївської
райдержадміністрації та за період з
01.08.2011р. по 30.06.2013р. отримувала допомогу
при народженні сина ОСОБА_4, з 01.07.2012р. по
31.12.2012р. допомогу малозабезпеченим
сім'ям, з 01.02.2013р. по 30.06.2013р. допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку (т.2 а.с.168, 167).

Згідно листа №03-870 від 03.03.2014р. ОСОБА_1
перебуває на обліку в УПСЗН м.Сніжне з
01.07.2013 року та отримує допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку на сина ОСОБА_4 з 01.07.2013
року по теперішній час (т.2 а.с.97).

З листа відділу
реєстраційно-екзаменаційної роботи з
обслуговування м.Тореза та м.Сніжне
№9/15-1245 від 17.04.2013р. вбачається наступне:

- автомобіль Фольксваген моделі
«Транспортер», 1996 року випуску,
держномер НОМЕР_1 було зареєстровано
01.12.2010 року в ВРЕР за ОСОБА_2 на підставі
довідки рахунку КІМ 395798 від 26.11.2010 року.
20.03.2013р. вказаний автомобіль знято з
обліку власником для реалізації, з
20.03.2013р. по теперішній час цей
автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3 на
підставі довідки-рахунку № ДПІ 930117 від
20.03.2013р.;

- автомобіль «Мерседес-Бенц» модель
«Спринтер», 2006 року випуску держномер
НОМЕР_2» було зареєстровано 23.11.2012 року
в ВРЕР за ОСОБА_2 на підставі довідки
рахунку ДПІ 861655 від 22.11.2012 року. 20.03.2013
року вказаний автомобіль знято з
обліку власником для реалізації та з
цієї дати по теперішній час цей
автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3 на
підставі довідки-рахунку № ДПІ 930118 від
20.03.2013р.;

- автомобіль «Мерседес Бенц», модель
«Спринтер-316», 2005 року випуску,
держномер НОМЕР_3 було зареєстровано
22.12.2012 року в ВРЕР за ОСОБА_2 на підставі
довідки рахунку ДПІ 927811 від 20.12.2012р.
20.03.2013р. вказаний автомобіль знято з
обліку власником для реалізації. З
20.03.2013 року по теперішній час цей
автомобіль зареєстровано за ОСОБА_3 на
підставі довідки-рахунку № ДПІ 930112 від
20.03.2013 р. (а.с.8 т.1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з
недоведеності ОСОБА_1 позовних вимог з
наданням належних та допустимих
доказів, як це передбачено ст.60 ЦПК
України.

Апеляційний суд, погоджується з
висновком суду з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України, сім`ю
складають особи, які спільно
проживають, пов'язані спільним побутом,
мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч.1 ст.74 СК України, на яку
послався суд, якщо жінка та чоловік
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

В пункті 20 постанови «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року
Пленум Верховного Суду України
роз'яснив, що при застосуванні ст.74 СК,
яка регулює поділ майна осіб, які
проживають у фактичних шлюбних
відносинах, судам необхідно
враховувати, що правило зазначеної
норми поширюється на випадки, коли
чоловік та жінка не перебувають у
будь-якому іншому шлюбі та між ними
склалися усталені відносини, що
притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що
перебувають у фактичних шлюбних
відносинах, для вирішення майнового
спору на підставі ст.74 СК України, суд
повинен встановити факт проживання
однією сім'єю чоловіка та жінки без
реєстрації шлюбу в період, протягом
якого було придбано спірне майно.

Частиною 1 ст.57 ЦПК України встановлено,
що доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ч.1 ст.58 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

На підставі наведеного, колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції відмовляючи в позові вірно
зазначив, що ОСОБА_1 факт проживання
однією сім'єю та ведення спільного
господарства з ОСОБА_2 з січня 2009р. по
лютий 2013р. не довела та обґрунтовано
відмовив у задоволенні позову про
встановлення факту проживання ОСОБА_1
та ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації
шлюбу, визнання спільною сумісною
власністю автомобілів Фольксваген
моделі «Транспортер», держномер
НОМЕР_1; «Мерседес-Бенц» модель
«Спринтер», держномер НОМЕР_2»;
«Мерседес Бенц», модель «Спринтер-316»,
держномер НОМЕР_3 та визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
автомобілів, укладених між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3

Суд також вірно зазначив, що визнання
батьківства не є доказом проживання
однією родиною без реєстрацію шлюбу.

Доводи апеляційної скарги про
встановлення рішенням Сніжнянського
міського суду Донецької області від
05.08.2013р. факту сумісного проживання
ОСОБА_5 з відповідачем ОСОБА_2 з березня
2013р., а також не взяття судом до уваги
показань свідка ОСОБА_6, даних останнім
під час розгляду справи за позовом
ОСОБА_5 є необґрунтованими, оскільки
дане рішення скасовано рішенням
апеляційного суду Донецької області
від 08.10.2013р. (а.с.82 т.1).

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції не звернув уваги
на те, що договір купівлі-продажу від
18.09.2012р. на придбання вікон, дверей в
АДРЕСА_3 не свідчить про фактичне
проживання та ведення спільного
господарства, наявність спільного
бюджету між ОСОБА_2 та ОСОБА_5,
спростовуються рішенням Сніжнянського
міського суду Донецької області від
28.01.2014р., яким встановлено, що дані вікна
було поставлено за фактичним місцем
проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_5, не є
підставою для скасування судового
рішення за даним позовом (а.с.70 т.2).

Посилання апелянта в апеляційній
скарзі на довідку територіального
комітету «Новий Донбас» від 29.04.2013р. №
893, яка підтверджує факт не проживання
позивачки з 2010р. в с. Успенка
спростовуються довідкою
територіального комітету «Новий
Донбас» від 03.06.2013р. № 939 в якій
зазначено про рахування недійсною
довідки № 893 (а.с.173 т.2).

Щодо доводів апеляційної скарги про не
прийняття судом першої інстанції до
уваги показань свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10 з боку позивача
(апелянта) як доказів ведення у спірний
період спільного з ОСОБА_2
господарства, розподілення участі у
спільних витратах через те, що їм
(свідкам) не відомі майнові відносини
між сторонами, а також прийняття у
якості доказів показання свідків з
боку відповідача (ОСОБА_11, ОСОБА_12), а
також не врахування декларацій,
поданих ОСОБА_1 до УПСЗН Амвросіївської
районної державної адміністрації з
листопада 2008р. по червень 2013р. колегія
суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

З матеріалів справи вбачається,
що суд дав оцінку поясненням свідків,
допитаних в судовому засіданні і
доказів того, що такі пояснення судом
були викладені у невідповідності з їх
змістом, зафіксованим на технічному
засобі, позивачкою не надано. Зауважень
на журнал судового засідання не
принесено.

За вказаних обставин доводи апелянта
про неправильну оцінку досліджених
судом першої інстанції доказів є
необґрунтованими. Нових доказів, які б
давали підстави для задоволення
позовних вимог, у дослідженні яких
судом першої інстанції було
неправомірно відмовлено або їх
неподання було зумовлено поважними
причинами, ОСОБА_1 не надано.

Крім того, доказом підтвердження
показань свідка ОСОБА_12 про не
проживання сторін по справі у АДРЕСА_1
через те, що ОСОБА_2 з березня 2012р. по
березень 2013р. орендував вказану
квартиру, підтверджується рішенням
Сніжнянського міського суду Донецької
області від 12.02.2014р. (а.с.175 т.2)

Доводи апелянта про не взяття судом до
уваги довідки від 25.04.2013р. №62 про
відвідування її старшим сином ОСОБА_16
дошкільного навчального закладу №39
«Малюк» з вересня 2011р. по квітень 2013р.,
епікризу від квітня 2012р. № 237, наданого
Центральною міською лікарнею м.Сніжне,
в якому зазначено місце проживання
дитини АДРЕСА_1, спростовуються
оглянутою під час розгляду справи в
апеляційному судді амбулаторною
карткою дитини, відповідно до якої у
якості місць проживання дитини
зазначено декілька місць (м. Успенка, м.
Сніжне).

Доводи апеляційної скарги щодо не
врахування судом не можливості надання
фотокарток на яких зображені
відповідач та позивачка в домашній,
неформальній обстановці, під час
відпочинку, через те, що в лютому 2013р.
ОСОБА_2 під час її переїзду до батьків
не віддав комп'ютер, в якому
зберігається картотека фотокарток, не
доведено позивачем з наданням належних
та допустимих доказів, відповідно до
ст.60 ЦПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд
правильно оцінив докази, що надані
сторонами, та дав їм належну правову
оцінку. Підстави для переоцінювання
наявних в матеріалах справи доказів
відсутні.

Інші доводи ОСОБА_1 спростовуються
іншими (письмовими) доказами (а.с.46-60,
98-176 т.1), що містяться в матеріалах
справи та обґрунтованими висновками
суду, викладеними у рішенні.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального законодавства, у
зв'язку з чим апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Сніжнянського міського суду
Донецької області від 12 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:

Судді: