Справа № 680/1532/13-ц
№ 2/680/13/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р.
смт.Нова Ушиця

Новоушицький районний суд
Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Яцини О.І.,

при секретарі судового засідання -
Стандрійчук М.П.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання майна спільного сумісною
власністю та визнання права власності
на майно,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з
позовом до відповідача про визнання
гаража об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя та
визнання права власності на ? частину
гаража, який знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 приміщення НОМЕР_3, оскільки
сторони побудували його у шлюбі. 23
жовтня 2003 року шлюб між сторонами
розірвано, проте на час його розірвання
правовстановлюючих документів на
гараж отримано не було. В листопаді 2013
року позивачка дізналася, що в березні
2011 року відповідач оформив та
зареєстрував у БТІ право власності на
гараж на себе.

У зв'язку із цими обставинами,
позивачка просить визнати даний гараж
їхньою спільною сумісною власністю,
побудованого за час шлюбу, та визнати
за нею право власності на його 1/2
частину.

В судовому засіданні представник
позивачки позов підтримав з підстав
викладених у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні
проти позову заперечив, вказав що гараж
був самочинним будівництвом, яке
розпочала його мати без будь-яких
дозвільних документів ще в 1992 році. В 2000
році мати подарувала йому квартиру по
АДРЕСА_1. В 2006 році він зареєстрував
шлюб із ОСОБА_3 та вони разом
закінчували будівництво гаража і
тільки в 2011 році написавши відповідну
заяву до селищної ради отримав рішення
про визнання за ним права власності на
гараж. Також відповідач клопотав
застосувати до вказаних правовідносин
позовну давність, просив відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог.
Заслухавши представника
позивачки, відповідача, дослідивши
зібрані по справі докази, суд прийшов
до наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Свідоцтвом про розірвання
шлюбу серії НОМЕР_1 підтверджується, що
сторони розірвали шлюб 24 жовтня 2003
року.

Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2
підтверджується, що відповідач 07
червня 2006 року зареєстрував шлюб із
ОСОБА_3.

За договором дарування квартири
від 20 листопада 2000 року ОСОБА_4
подарувала відповідачу квартиру
АДРЕСА_1.

Згідно заяви відповідача до
виконкому Новоушицької селищної ради
від 06 липня 2010 року він просить надати
дозвіл на реєстрацію гаража
побудованого ним до 1992 року по АДРЕСА_1.

Рішенням виконавчого комітету
Новоушицької селищної ради № 591 від 28
липня 2010 року відповідачу надано
дозвіл на проведення реєстрації
гаража, що знаходиться на
прибудинковій території
багатоквартирного житлового будинку
за адресою АДРЕСА_1 приміщення НОМЕР_3,
який побудовано до 1992 року, але
документально не оформлено.

Відповідно до цього ж рішення
Новоушицькому госпрозрахунковому
проектно-виробничому
архітектурно-планувальному бюро
технічної інвентаризації видати
відповідачу свідоцтво про право
приватної власності на гараж, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
приміщення НОМЕР_3.

Згідно свідоцтва про право
власності на нерухоме майно №223146 від 03
березня 2011 року, власником гаража, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
приміщення НОМЕР_3, загальною площею 50,7
кв.м., є відповідач і вказане
зареєстровано в електронному Реєстрі
прав власності на нерухоме майно 03
березня 2011 року, про що свідчить Витяг
про державну реєстрацію прав серії ССУ
№361677.

Оцінюючи усі докази в їх
сукупності, суд вважає встановленим, що
станом на час розірвання шлюбу між
сторонами, вони були власниками
будівельних матеріалів, які є спільною
сумісною власністю подружжя -
позивачки та відповідача.

Статтею 331 ЦК України визначено,
що право власності на новостворене
нерухоме майно (житлові будинки,
будівлі, споруди тощо) виникає з
моменту завершення
будівництва(створення майна).

Якщо право власності на нерухоме
майна відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

До завершення будівництва
(створення майна) особа вважається
власником матеріалів, обладнання тощо,
які були використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Відповідно до ст.68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу. Розпоряджання
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності, після розірвання
шлюбу здійснюється співвласниками
виключно за взаємною згодою,
відповідно до Цивільного кодексу
України.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.2 ст.72 СК України до
вимоги про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки. Позовна
давність

обчислюється від дня, коли один із
співвласників дізнався або міг
дізнатися про порушення свого права
власності.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст.257 ЦК України). Перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК
України). Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч.4 ст.267 ЦК України).

Позивачка не надала суду ніяких
належних та достовірних доказів про те,
що вона дізналася про порушення своїх
прав на частку у спільному сумісному
майні подружжя лише у листопаді 2013
року.

Всі дії позивачки свідчать про те, що у
2003 році (розірвання шлюбу між
сторонами) вона особисто втратила
інтерес до спірного майна, оскільки з
того часу ніяких обов'язків щодо
утримання спірного майна вона не несла
і не надала суду ніяких доказів про це.
Також позивачка із 2003 року не
зверталась не лише із позовом до суду
про визнання права власності на
спірний гараж, але й не зверталась до
інших органів із цього приводу.

Таким чином є очевидним, що про своє
порушене право позивачка дізналася
з моменту коли 2003 року вона з
відповідачем розірвали шлюб.

За таких обставин суд вважає, що
перебіг строку позовної давності для
позивачки у даній справі розпочався
саме у жовтні 2003 року, оскільки
право на позов щодо спірного майна у
позивачки виникло після розірвання
шлюбу з відповідачем, а тому,
враховуючи заяву відповідача про
застосування строку позовної давності,
слід відмовити у позові у зв'язку із
спливом загального строку позовної
давності.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 60, 64, 88, 212, 213,
214, 215 ЦПК України і на підставі ст.ст.267,
368, 372 ЦК України, ст.ст.68, 70, 72 СК України,
суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання гаража спільною
сумісною власністю подружжя та
визнання за ОСОБА_1 права власності на
1/2 частину гаража - відмовити.

Апеляційна скарга на
рішення суду подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: О. І. Яцина