Справа № 522/6764/13 -ц
Номер провадження № 2/522/2175/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

« 26» лютого 2014 року
м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у
складі:

головуючого судді - Суворової О.В.

при секретарі судового засідання
- Бондаренко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в
інтересах малолітнього ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача - органу
опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради, про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку в квартирі,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в інтересах
малолітнього ОСОБА_2 до Приморського
районного суду міста Одеси з позовом до
ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні позивача - органу
опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку в квартирі.

В обґрунтування позову позивач
посилається на те, що син позивача, в
інтересах якого він звернувся до суду,
є власником квартири АДРЕСА_1. Вказана
квартира належить ОСОБА_2 на підставі
рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 03.12.2010 року.

До вказаного рішення суду
власником квартири був позивач, за його
ж заявою в ній була зареєстрована
ОСОБА_3, яка є біологічною матір'ю
ОСОБА_2 Таким чином, фактично між
позивачем, як колишнім власником, та
відповідачкою був укладений
безстроковий договір найму, який в силу
ч. 1 ст. 170 Житлового кодексу Української
РСР, є обов'язковим для малолітнього
сина.

Рішенням Приморського районного
суду м. Одеси від 27.12.2011 року, залишеним
без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25.07.2012 року, ОСОБА_3 позбавлено
батьківських прав відносно
неповнолітнього ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

Враховуючи, що ОСОБА_3 позбавлено
батьківських прав відносно власника
квартири ОСОБА_2, вона не має підстав
користуватися вказаною квартирою як
член сім'ї власника згідно із
положеннями Сімейного кодексу України.

Більш того, відповідачка в
спірній квартирі не проживає вже
чотири роки, комунальні послуги не
сплачує.

Таким чином, відповідачка продовжує
бути зареєстрованою за даною адресою,
що шкодить інтересам позивача,
оскільки ОСОБА_1 доводиться щомісячно
сплачувати комунальні платежі та нести
інші експлуатаційні витрати за
квартиру ще й за відповідачку.

Позивач просить визнати відповідачку
такою, що втратила право користування
даним житловим приміщенням та зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_3 в
квартирі, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач в судове засідання не
з'явився, надав суду заяву про слухання
справи у його відсутність.

Відповідачка в судове засідання не
з'явилася, була сповіщена судом про
дату, час і місце судового засідання
належним чином, про поважні причини
неявки суд не повідомила.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився, про дату, час і
місце судового засідання повідомлявся
належним чином, звернувся до суду із
заявою, у якій просить розглянути
справу за його відсутності та винести
рішення у відповідності до діючого
законодавства України.

У зв'язку із вищенаведеним, суд
керуючись ст. 224 Цивільного
процесуального Кодексу України, вважає
за можливе ухвалити по справі заочне
рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи
робить висновок, що позовні вимоги
позивача є обґрунтованими, доведеними
та підлягають задоволенню. При цьому
суд виходить із таких обставин.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, кожен має право на справедливий
і публічний розгляд його справи
упродовж розумного строку незалежним
і безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру.

Враховуючи положення ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого майнового права
та інтересу. При цьому способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути визнання права, примусове
виконання обов'язку в натурі.

Згідно зі ст. 47 Конституції України
кожен має право на житло. Держава
створює умови, за яких кожний
громадянин матиме змогу побудувати
житло, придбати його у власність або
взяти в оренду.

Як вбачається з матеріалів
справи, син позивача, в інтересах якого
ОСОБА_1 звернувся до суду, є власником
квартири АДРЕСА_1. Вказана квартира
належить ОСОБА_2 на підставі рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 03.12.2010 року.

В ході судового засідання було
встановлено, що до вказаного рішення
суду власником квартири був позивач, за
його ж заявою в ній була зареєстрована
ОСОБА_3, яка є біологічною матір'ю
ОСОБА_2

27.12.2011 року рішенням
Приморського районного суду м. Одеси,
залишеним без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25.07.2012 року, ОСОБА_3 позбавлено
батьківських прав відносно
неповнолітнього ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1).

Враховуючи, що ОСОБА_3 позбавлено
батьківських прав відносно власника
квартири ОСОБА_2, вона не має підстав
користуватися вказаною квартирою як
член сім'ї власника згідно із
положеннями Сімейного кодексу України.

Більш того, відповідачка в
спірній квартирі не проживає вже
чотири роки, комунальні послуги не
сплачує та ніколи цього не робила.

Таким чином, відповідачка продовжує
бути зареєстрованою за даною адресою,
що шкодить інтересам позивача,
оскільки ОСОБА_1 доводиться щомісячно
сплачувати комунальні платежі та нести
інші експлуатаційні витрати за
квартиру ще й за відповідачку.

Статтею 319 ЦК України встановлено,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК
України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.
Враховуючи вимоги ч.1 ст. 71 Житлового
кодексу Української РСР при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається жиле
приміщення протягом шести місяців. Під
час судового розгляду встановлено, що
відповідач в квартирі не проживає
більше встановленого законодавством
строку, ніяким чином не бере участі в її
утриманні, його особистих речей в
будинку немає. Він не заселявся та не
мав наміру заселятися в дану квартиру.

Згідно зі ст. 72 Житлового кодексу
Української РСР визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Враховуючи положення ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
України», зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється на підставі
остаточного рішення суду про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням.

Місцем проживання фізичної особи
згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, придатне для
проживання в ньому (гуртожиток, готель
тощо), у відповідному населеному
пункті, в якому фізична особа проживає
постійно, переважно або тимчасово.
Враховуючи положення вищевказаної
статті суд приходить до висновку, що
відповідачка лише був зареєстрована у
вказаній квартирі, тому дана квартира
не може відноситися до її постійного чи
тимчасового місця проживання, в
результаті чого вона має бути знята з
реєстраційного обліку в квартирі, що
розташована за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року „Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" визнання
наймача або члена його сім'ї таким, що
втратив право користування жилим
приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно
з'ясовувати причини відсутності
відповідача понад встановлені строки.
Суд може продовжити пропущений строк у
разі їх поважності (перебування у
відрядженні, у осіб, які потребують
догляду, внаслідок неправомірної
поведінки інших членів сім'ї тощо).
Вичерпного переліку таких поважних
причин житлове законодавство не
встановлює, в зв'язку з чим дане питання
повинно вирішуватися судом у кожному
конкретному випадку з урахуванням
конкретних обставин справи. Враховуючи
вищенаведене суд приходить до
висновку, що відповідач у спірній
квартири не проживає більше шести
місяців, не оплачує плату за
користування жилим приміщенням і
комунальні послуги, не несе інших
витрат по утриманню спірної квартири
та не приймає участь у спільному
побуті, не є членом сім'ї ОСОБА_4, тому
ОСОБА_5 втратив право користування
житловим приміщенням та підлягає
знаттю з реєстраційного обліку в
квартирі, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

За таких обставин, керуючись
конституційним принципом верховенства
права, оцінивши всебічно, повно та
об'єктивно всі наявні у справі докази
окремо та у сукупності, застосовуючи
відповідні норми матеріального права,
утверджуючи та забезпечуючи права
людини і основоположні свободи сторін,
враховуючи принципи справедливості та
неупередженості, суд дійшов висновку
про те, що позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищенаведеного та
керуючись ст. 6 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
ст. 47 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 322,
383, 391 Цивільного Кодексу України, ст. ст.
65, 71, 72, 105, 107 Житлового кодексу
Української РСР, п.1 ст. 7 Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року «Про деякі
питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України», ст.ст. 7, 10, 14, 15, 57, 58, 59, 60, 208,
209-215, 218, 223, 224-232
Цивільного-процесуального кодексу
України,

-В И Р
І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 в інтересах малолітнього
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої
особи, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні позивача -
органу опіки та піклування Приморської
районної адміністрації Одеської
міської ради, про визнання особи такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням та зняття з
реєстраційного обліку в квартирі -
задовольнити.

Розірвати договір найму квартири
АДРЕСА_1, який був укладений між ОСОБА_1
та ОСОБА_3.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
квартири АДРЕСА_1.

Зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку в
квартирі АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційному суду через суд
першої інстанції апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуто судом,
що його ухвалив, за письмовою заявою
відповідача шляхом звернення з заявою
про перегляд заочного рішення протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
О.В.Суворова

26.02.2014