У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.

Суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
прокурора міста Ірпеня в інтересах
держави до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
третя особа: комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство» про визнання недійсними
рішення, державних актів на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку, за
касаційною скаргою прокурора
Київської області на заочне рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 31 липня 2013 року,
рішення апеляційного суду Київської
області від 19 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор міста Ірпеня
в інтересах держави звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року
№2165/25-5 «Про затвердження проекту
землеустрою щодо відведення та
передачу у приватну власність
земельної ділянки для будівництва і
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1»; визнати недійсним державний
акт на право власності на земельну
ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_5; визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку, виданий
на ім'я ОСОБА_6 та скасувати його
державну реєстрацію; визнати право
власності держави на земельну ділянку
площею 0,15 га за вказаною адресою;
судові витрати покласти на
відповідачів.

Позов мотивовано тим, що рішенням
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25 грудня 2008 року № 2165/25-5
«Про затвердження проекту землеустрою
щодо відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_5
затверджено проект землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки площею 0,15
га для вказаних цілей. На підставі
зазначеного рішення ОСОБА_5 видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,15 га для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд в АДРЕСА_1. Передана у власність
ОСОБА_5 земельна ділянка перебуває за
межами АДРЕСА_1. Коцюбинською селищною
радою передано земельну ділянку у
приватну власність за рахунок земель,
що перебувають в постійному
користуванні комунального
підприємства «Святошинське
лісопаркове господарство», оскільки
вказану земельну ділянку було надано у
користування Святошинському
лісопарковому господарству на
підставі постанови Ради Міністрів УРСР
від 20 червня 1956 №673 без виключення її з
Держлісфонду України та згідно з
картографічними матеріалами
лісовпорядкування обліковуються як
квартали Святошинського та Київського
лісництв. Зазначену земельну ділянку в
приватну власність відповідача було
передано без її вилучення з
користування КП «Святошинське
лісопаркове господарство», тобто без
відома держави в особі уповноваженого
органу та постійного землекористувача.

В подальшому ОСОБА_5 провела
відчуження зазначеної земельної
ділянки ОСОБА_6 на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від 8
грудня 2010 року №1205, на підставі чого,
ОСОБА_6 видано державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯЛ
№369558. Прокурор вважає, що укладений між
відповідачами договір купівлі -
продажу на підставі ст. 228 ЦК України є
нікчемним правочином, оскільки порушує
публічний порядок, а тому не потребує
визнання його недійсним. При цьому,
нікчемність цього договору є правовою
підставою для визнання недійсним
державного акту, виданого на ім`я
ОСОБА_6

Заочним рішенням Ірпінського
міського суду Київської області
від 31 липня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року №2165/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1». Визнано
недійсним виданий ОСОБА_5 державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,15 га для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд по
АДРЕСА_1. Визнано недійсним виданий
ОСОБА_6 державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0,15 га для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
і споруд по АДРЕСА_1 та скасовано
державну реєстрацію даного державного
акту. У задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 19 грудня 2013 року апеляційну
скаргу Коцюбинської селищної ради
Київської області задоволено частково.
Заочне рішення місцевого суду
скасовано в частині визнання недійсним
виданого ОСОБА_6 державного акту на
право власності на земельну ділянку з
ухваленням у цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні цих
вимог. В іншій частині заочне рішення
суду першої інстанції залишено без
змін.

Заступник прокурора Київської
області, не погоджуючись з даними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить їх
скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання права власності держави на
спірну земельну ділянку з ухваленням у
цій частині нового рішення про
задоволення даних вимог. Також просить
змінити мотивувальну частину рішення
місцевого суду, шляхом виключення
положення про те, що договір
купівлі-продажу від 8 грудня 2010 року,
укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не є
нікчемним, замінивши положеннями про
нікчемність вказаного договору. В
іншій частині рішення судів залишити
без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позов виходив з того, що
перспективний план розвитку села не є
містобудівною документацією, та не
може бути підставою для прийняття
рішення щодо відведення земельної
ділянки. Спірна земельна ділянка
знаходиться за межами
АДРЕСА_1, а тому селищна рада не мала
повноважень щодо її передачі у
приватну власність ОСОБА_5 Враховуючи,
що рішення ради не відповідає вимогам
закону, державний акт, виданий на
підставі такого рішення, має бути
визнаний недійсним. Оскільки на момент
прийняття рішення Коцюбинської
селищної ради Київської області
від 25 грудня 2008 року №2165/25-5 межі
АДРЕСА_1 у передбаченому законом
порядку не були визначені та
встановлені суд першої інстанції
дійшов висновку про незаконність
зазначеного рішення Коцюбинської
селищної ради як такого, що не
відповідає положенням п.12 Перехідних
положень та ст. 12 ЗК України. Суд
відмовив у задоволенні позовних вимог
в частині визнання права власності
держави на земельну ділянку, оскільки
дані вимоги не конкретизовані,
безпідставні та такі, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками місцевого суду.

Визнаючи недійсним державний акт,
виданий на ім'я ОСОБА_6 суд першої
інстанції виходив з того, що договір
купівлі-продажу не відповідає вимогам
закону, оскільки рішення ради, на
підставі якого видано державний акт на
земельну ділянку ОСОБА_5, визнається
недійсним.

Скасовуючи рішення місцевого суду у
цій частині та відмовляючи у
задоволенні зазначених вимог
апеляційний суд виходив з того, що
правовою підставою набуття
громадянином права власності на
земельну ділянку є укладення ним
цивільно-правової угоди, а державний
акт, що видається на підставі такої
угоди, лише посвідчує право особи на
земельну ділянку. Отже, без
встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, в даному випадку є
необгрунтованим. З огляду на те, що
ОСОБА_6 набув права власності на спірну
земельну ділянку на підставі договору
купівлі-продажу від 8 грудня
2010 року, який не визнаний судом
недійсним і не є нікчемним (його
недійсність не встановлена законом), а
також враховуючи приписи ст. 204 ЦК
України щодо презумпції правомірності
правочину, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку, виданого ОСОБА_6 на
підставі вказаного договору з підстав,
вказаних прокурором у позові.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції повністю погодитися не
можна, оскільки вони зроблені без
належного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін, без
належної оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, з яким
погодився апеляційний суд, дійшов
вірного висновку про недоведеність та
безпідставність позовних вимог в
частині визнання нікчемним договору
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки з підстав, передбачених ст. 228
ЦК України.

Доводи, наведені в касаційній скарзі
заступником прокурора Київської
області, про необхідність скасування
ухвалених у справі судових рішень в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про визнання права власності
держави на земельну ділянку та
визнання спірного договору
купівлі-продажу земельної ділянки
нікчемним необґрунтовані та не
спростовують правильність висновків
судів у цих частинах.

Разом з тим, відмовляючи у
задоволенні позову в частині визнання
недійсним державного акту, виданого на
ім'я ОСОБА_6 та посилаючись на
невідповідність обраного прокурором
способу захисту прав суд апеляційної
інстанції не врахував наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
лише у разі, коли майно: було загублене
власником або особою, якій він передав
майно у володіння, або було викрадене у
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, або вибуло з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом.

Питання про захист права власника у
випадку відчуження його майна за плату
особою, яка не мала на це права,
вирішуються шляхом пред'явлення
власником віндикаційного позову до
набувача про витребування майна з
чужого незаконного володіння.

Суд апеляційної інстанції по суті
дійшов правильного висновку про
відсутність правових підстав для
визнання недійсним державного акту,
виданого на ім`я ОСОБА_6 з мотивів,
зазначених прокурором у позовній
заяві. Разом з тим, належним чином не
визначився з підставами для такої
відмови з урахуванням правовідносин,
що виникли між сторонами, та нормою
матеріального права, що їх регулює.

За таких обставин, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення в
частині вирішення позовних вимог про
визнання недійсним державного акту,
виданого на ім`я ОСОБА_6 не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.ст.336, 338
ЦПК України його слід скасувати у цій
частині з передачею справи на новий
розгляд до цього ж суду.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора Київської
області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 19 грудня 2013 року в частині
вимог про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого на ім`я
ОСОБА_6 скасувати.

Справу у цій частині позовних вимог
передати до суду апеляційної інстанції
на новий розгляд.

В іншій частині рішення судів першої
та апеляційної інстанції залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Колодійчук В.М. судді
Висоцька В.С. Гримич М.К. Умнова О.В.
Фаловська І.М.