Справа № 524/8248/13-ц
Провадження № 2/524/95/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25.04.2014 року Автозаводський районний
суд м. Кременчука Полтавської області,
у складі:

Головуючого судді Середа А.В.,

при секретарі Кот А.А., -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кременчуці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради, ОСОБА_2 за участю ОСОБА_3
про визнання права власності на
частину домоволодіння в порядку ст. 344
ЦК України та за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради за участю
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні права приватної власності,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради про
визнання права власності на частину
домоволодіння АДРЕСА_1.

В позові зазначав, що вже понад 12 років
проживає в домоволодінні АДРЕСА_1. Весь
цей час піклується про спірне
домоволодіння, проводить в ньому
ремонти, утримує його. З огляду на це
позивач вважає, що набув право на те,
щоб за ним було визнано право власності
на спірне володіння за набувальною
давністю.

Посилаючись на обставини і підстави
викладені в позовній заяві, позивач та
його довіритель ОСОБА_4 просили суд
ухвалити рішення, яким визнати право
власності на частину домоволодіння
АДРЕСА_1 в порядку ст. 344 ЦК України. В
позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради за
участю ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні права приватної власності -
відмовити.

Представник відповідача виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради в
судове засідання повторно не з'явився.
Про дату, місце та час слухання справи
був повідомлений належним чином.
Письмових заперечень та пояснень до
суду не подавав.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4 заявив клопотання про
залучення в якості співвідповідача
третю особу з самостійними вимогами
ОСОБА_2. Вказане клопотання судом було
задоволено.

Відповідач-позивач ОСОБА_2 в позові
зазначив про те, що він проживав в
спірному домоволодінні по 2007 рік
включно, а надалі,з огляду на стан
здоров'я переїхав до своєї дружини в с.
Червона Знам'янка Кременчуцького
району. Вказував, що в нього була
оплатна домовленість з ОСОБА_1 про
проживання останнього в спірному
домоволодінні до 2011 року. Однак,як
вказує ОСОБА_2, з будинку ОСОБА_1 не
виїхав,змінив вхідні замки та двері та
на момент подачі позову не надає
можливості ОСОБА_2 користуватися його
майном.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_4 позов
підтримали та просили його
задовольнити. В задоволенні позову
ОСОБА_2 просили відмовити.

Вважають, що з огляду на скасування
заочного рішення Автозаводського
районного суду м. Кременчука від 12
березня 2007 року рішенням Апеляційного
суду Полтавської області від 19.03.2014
року ОСОБА_2 втратив право власності на
спірне майно. Крім цього, вважають
доведеним факт проживання ОСОБА_1 в
спірному домоволодінні понад 12 років.

Представник позивача відповідача
(колишньої третьої особи з
самостійними вимогами) ОСОБА_2 - ОСОБА_5,
проти задоволення позову ОСОБА_1
заперечував. Вказував, що право
власності його довіреної особи ОСОБА_2
на скасовано, а факт проживання ОСОБА_1
в спірному домоволодінні понад 12 років
відкрито та безперервно таким, що
спростовується доказами наявними в
справі. Крім того, просив задовольнити
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у здійсненні права власності
з підстав зазначених в позові.

Третя особа ОСОБА_3 та його
представник ОСОБА_6 позов ОСОБА_1
підтримали. Просили суд його
задовольнити. Проти позову ОСОБА_2
заперечували.

Суд, згідно з принципом
диспозитивності цивільного
судочинства (ст.11 ЦПК України),
розглядає цивільні справи не інакше як
в межах заявлених позивачами вимог та в
межах поданих доказів.

Суд, заслухавши пояснення сторін, які
приймали участь у розгляді справи їх
представників, давши аналіз та оцінку
наданим доказам, знаходить що в
задоволенні позову ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради, ОСОБА_2 за участю ОСОБА_3
про визнання права власності на
частину домоволодіння в порядку ст. 344
ЦК України необхідно відмовити, а
позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради за
участю ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні права приватної власності
підлягає до задоволення за наступних
підстав, а саме :

Судом достовірно встановлено, що
згідно з заочним рішенням
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 12.03.2007 року - визнано за
ОСОБА_2 право власності на 3/5 частини
домоволодіння АДРЕСА_1. На підставі
вказаного рішення - 23.04.2007 року було
зареєстровано право власності ОСОБА_2
на вказане домоволодіння.

Рішенням Апеляційного суду
Полтавської області від 19 березня 2014
року скасовано заочне рішення
Автозаводського районного суду м.
Кременчука від 12.03.2007 року, а в позові
ОСОБА_2 відмовлено.

Аналізуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
визнання права власності на
домоволодіння за набувальною давністю,
суд вбачає, що згідно з текстом позову
ОСОБА_1 визнає, що починаючи з 2001 року
сплачував кошти за проживання в
спірному домоволодінні громадянці
ОСОБА_7 з якою в усній формі уклав
договір про піднайом житлового
приміщення.

З вищевказаного, суд приходить до
висновку про те, що підставою для
проживання в спірному домоволодінні
ОСОБА_1 були його договірні відносини з
вказаною особою, що не заперечував ні
сам ОСОБА_1, ні його представник, ні інші
учасники процесу.

Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав», а
саме в п. 10 роз'яснено, що якщо особа, яка
заявляє про давність володіння,
заволоділа чужим майном на підставі
договору з його власником (оренди,
зберігання тощо), який після закінчення
строку договору не пред'явив вимоги про
його повернення, вона набуває право
власності за набувальною давністю на
нерухоме майно через п'ятнадцять, а на
рухоме майно - через п'ять років з часу
спливу позовної давності за
відповідними вимогами (частина третя
статті 344 ЦК). При цьому строк позовної
давності починає обчислюватись з
моменту закінчення строку дії
договору, якщо інший строк повернення
речі не був установлений самим
договором.

Враховуючи вказану правову позицію
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ та з огляду на те, що позивач
зазначив в позові про те, що проживав в
спірному домоволодінні з 2001 року, суд
приходить до висновку, що на момент
звернення до суду останній не мав право
на визнання права власності на майно за
набувальною давністю.

Відповідно до ст.344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років за рішенням суду
набуває право власності на нього. За
змістом наведеної норми закону
обставинами, які мають значення для
справи, і, які повинен довести саме
позивач, є законний об'єкт володіння,
добросовісність володіння цим
об'єктом, відкритість і безперервність
володіння ним протягом десяти років (в
даному випадку 15 років).
Добросовісність, як одна із загальних
засад цивільного судочинства, означає
фактичну чесність суб'єктів у їх
поведінці, прагнення сумлінно
захистити цивільні права та
забезпечити виконання цивільних
обов'язків. При вирішенні спорів про
набувальну давність, суд враховує
добросовісність саме на момент
передачі позивачу майна (речі), тобто на
початковий момент, який буде
включатися в повний строк давності
володіння, визначений законом. Позивач,
як незаконний володілець на протязі
всього володіння майном повинен бути
впевнений, що на це майно не
претендують інші особи і він отримав це
майно з підстав, достатніх для того, щоб
мати право власності на нього.

Разом з тим, з матеріалів, справи
вбачається, що позивач ОСОБА_1 не довів
своє безперервне та одноособове
володіння спірним домоволодінням
протягом 12 років підряд, а між ним та
ОСОБА_2 вбачається спір про право.

Крім того в судовому засіданні
встановлено, що 02.04.2007 року в указаному
домоволодінні ОСОБА_2 видав заповіт та
довіреність, що посвідчені приватним
нотаріусом ОСОБА_8 Про те, що вказані
документи видані за адресою спірного
саме даного домоволодіння свідчить їх
текст, адже в ньому приватним
нотаріусом зазначено, що їх
посвідчення проведено саме по АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 та інші учасники
процесу не спростували цих доказів
належним чином, а тому суд приймає їх до
уваги, як такі, що спростовують
твердження ОСОБА_1 про безперервність
та одноособовість його володіння
спірним домоволодінням.

Згідно п.9 Постанови Пленуму від 07.02.2014
року встановлено,що - володіння є
добросовісним, якщо особа при
заволодінні чужим майном не знала і не
могла знати про відсутність у неї
підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо
особа не приховувала факт знаходження
майна в її володінні. Вжиття звичайних
заходів щодо забезпечення охорони
майна не свідчить про приховування
цього майна;

- володіння визнається безперервним,
якщо воно не переривалось протягом
всього строку набувальної давності. У
разі втрати не із своєї волі майна його
давнішнім володільцем та повернення
цього майна протягом одного року або
пред'явлення протягом цього строку
позову про його витребування
набувальна давність не переривається
(частина третя статті 344 ЦК). Не
переривається набувальна давність,
якщо особа, яка заявляє про давність
володіння, є сингулярним чи
універсальним правонаступником,
оскільки в цьому разі вона може
приєднати до часу свого володіння
увесь час, протягом якого цим майном
володіла особа, чиїм спадкоємцем
(правонаступником) вона є (частина
друга статті 344 ЦК).

Враховуючи наведені вище
обставини суд приходить до висновку
про безпідставність вимог позивача
ОСОБА_1 оскільки останній знав про те,
що поселяючись в будинку не мав підстав
для набуття права власності на нього.
Крім того, на момент звернення з
позовом до суду, позивач ОСОБА_1 знав, що
у будинку є інший власник, ніж
територіальна громада м. Кременчука, а
саме ОСОБА_2, який був зазначений в
позові спочатку третьою особою, без
самостійних вимог, а потім -
відповідачем.

Водночас, з огляду на приписи ст.334 ЦК
України право власності ОСОБА_2 на
спірне домоволодіння виникло з моменту
державної реєстрації, тобто з 23.04.2007
року і на момент розгляду справи по
суті, державна реєстрація права
власності не скасована. Відтак, суд
приходить до висновку про те, що ОСОБА_2
є власником спірного домоволодіння по
АДРЕСА_1

Оцінюючи належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд дійшов до
переконливого висновку, про те, що
вимоги позивача ОСОБА_1 про
безперервність та відкритість
володіння спірним майном, а відповідно
і набуття права власності на частину
домоволодіння в порядку ст. 344 ЦК
України спростовуються дослідженими
обставинами справи. Інших доказів на
підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 до
суду не було надано і суд їх не
встановив.

Щодо позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради за участю ОСОБА_3 про
усунення перешкод у здійсненні права
приватної власності то суд виходить з
наступного.

Згідно витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
№14326703 від 23.04.2007 року - ОСОБА_2 набув
право власності на домоволодіння з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1.
На час розгляду справи право власності
не скасовано.

Згідно ст.317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно ст.319, власник володіє,
користується та розпоряджається
майном на свій розсуд.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України встановлено,
що право власності є непорушним і ніхто
не може бути протиправно позбавлений
свого права чи обмежений у його
здійсненні.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України,
встановлено, що кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання.

Під час розгляду справи суд
встановив, що саме ОСОБА_1 мешкає в
спірному домоволодінні в той же час
доказів законності такого перебування
в домоволодінні належному іншій особі
Відповідачем не надано.

З урахуванням обставин справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 про усунення перешкод у
здійсненні права власності - законні та
відповідають вимогам діючого
законодавства України.

Керуючись ст.ст.14,27,57-59,60-61,88,208-209,212-215,218
ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову
практику в справах про захист права
власності та інших речових прав ",
ст.ст.15,16, 317,319,321 Цивільного Кодексу
України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради, ОСОБА_2 за участю ОСОБА_3
про визнання права власності на
частину домоволодіння в порядку ст. 344
ЦК України - відмовити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 до виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради за
участю ОСОБА_3 про усунення перешкод у
здійсненні права приватної власності -
задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_2
свого права власності шляхом
примусового виселення ОСОБА_1 з
приміщення, що становить 3/5 частини
домоволодіння АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
судовий збір в сумі 229,40 грн.

З повним текстом рішення сторони
можуть ознайомитися 30 квітня 2014 року.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Полтавської області
через Автозаводський районний суд м.
Кременчука Полтавської області, шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення. Особи які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Суддя: