Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2014 року Лисичанський міський суд
Луганської області у складі:

головуючого судді
Чернобривко Л.Б.

при секретарі судових засідань
Дьоміновій О.М.

з участю представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа
Лисичанський МВ УМВС України в
Луганській області в особі СМРФО про
надання дозволу на виїзд дитини за межі
України та виготовлення проїзного
документу дитині для виїзду за кордон,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до відповідача з
позовом про надання дозволу на виїзд
дитини за межі України та виготовлення
проїзного документу дитині для виїзду
за кордон, яка після уточнення позовних
вимог посилалась на те, що вона
перебувала у шлюбі з відповідачем, який
було розірвано 29.01.2008 року. Від шлюбу в
них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після розірвання шлюбу відповідач
вихованням сина не займається,
матеріально не забезпечує, не приймає
будь-якої участі у фізичному, духовному
та моральному розвитку дитини, життям
дитини не цікавиться, всі питання щодо
виховання дитини позивач вирішує
самостійно. Позивач має родичів за
кордоном у Російській Федерації. Для
загального розвитку дитини та з метою
його оздоровлення, має можливість
вивезти сина на відпочинок за кордон до
родичів, забезпечуючи відповідний
належний рівень оздоровлення та
проживання. Тому просила суд надати
дозвіл на виїзд її неповнолітнього
сина ОСОБА_6 за межі держаного кордону
України без згоди на такий виїзд
відповідача та дозволу на виготовлення
проїзного документу для виїзду дитини
за кордон.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, просила справу розглянути в
її відсутність, позовні вимоги
підтримала, про що надала до суду
письмову заяву.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
доповнив, що дитина хворіє та перебуває
на обліку як диспансерний хворий. З 2008
року відповідач не займається
вихованням дитини, не спілкується з
сином. Також відповідач не сплачував
аліменти, в зв'язку з цим був
притягнений до кримінальної
відповідальності.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, та надав до
суду письмові заперечення в яких
посилався на те, що позивач хоче
вивезти спільну дитину в Російську
Федерацію нібито, з метою відвідування
родичів, але як йому відомо у позивача в
Російській Федерації родичів не має.
Насправді позивач намагається вивезти
дитину до м. Москва, де позивач не
офіційно працює, позбавлена
соціального захисту та не забезпечена
житлом. Крім того, дитина навчається в
загально освітній школі міста
Лисичанська Луганської області, та без
поважних причин покинути навчання
дитина не може. Та доповнив, якщо б
позивач особисто зверталась до нього з
проханням надати дозвіл, то він би не
заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_4в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог заперечував та пояснив,
що позивач перебуває на заробітках в
Російській Федерації, трудові
відносини мають періодичний характер.
Позивач не має на меті вивезти дитину
на оздоровлення та родичів в
Російській Федерації не має.
Вихованням дитини займається бабуся,
коли не має позивача.

Представник третьої особи - Сектор
міграції та реєстрації фізичних осіб у
судове засідання не з`явився, просив
справу розглянути в його відсутність,
про що надав до суду письмову заяву.

У судовому засіданні були дослідженні
наступні докази: копія свідоцтва про
народження; копія свідоцтва про
розірвання шлюбу; копія довідки ВКК №
284; копія вироку суду від 23.09.2013 року;
копія протоколу очної ставки; довідка
про заборгованість по сплаті
аліментів.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, дослідивши
письмові докази по справі, вважає, що
позов підлягає задоволенню у повному
обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони
перебували у шлюбі, який було розірвано
29.01.2008 року, про що в Книзі реєстрації
розірвань шлюбів зроблено відповідний
актовий запис № 40 (а.с.7).

Від шлюбу мають неповнолітнього сина
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого в
свідоцтві про народження вказаний
відповідач (а.с.6).

Як вбачається з довідки ВКК № 284 від
10.06.2013 року ОСОБА_6 надглядається у
поліклініці Лисичанської міської
лікарні, як диспансерний хворий з
діагнозом «Вегето-судинна дистонія.
Гіпертрофія ньобних міндалін», а тому
дитина потребує лікування та
оздоровлення (а.с.8).

23.09.2013 року відповідач був засуджений
вироком Лисичанського міського суду за
ч. 1 ст. 164 КК України за злісне ухилення
від сплати встановлених рішення суду
коштів на утримання дитини (ліментів)
до 2 років обмеження волі із
застосуванням ст. 75 КК України з
випробувальним строком на один рік
(а.с.29).

Як вбачається з довідки ВДВС
Лисичанського МУЮ від 14.03.2014 року № 2854
станом на 15.12.2013 року заборгованість по
стягненню аліментів складає 1970,33 грн.

Згідно із ст. 10 Конвенції про права
дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Постановою Верховної
Ради України від 27.02.1991 року № 789-Х11 і
набула чинності для України 27.09.1991
року), держави-учасниці зобов'язалися
поважати право дитини та її батьків
залишати будь-яку країну, включаючи
власну, і повертатися в свою країну.
Щодо права залишати будь-яку країну
діють лише такі обмеження, які
встановлені Законом і необхідні для
охорони державної безпеки,
громадського порядку (order public), здоров'я
чи моралі населення або прав і свобод
інших осіб і сумісні з визнаними в цій
Конвенції іншими правами.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про
права дитини при вирішенні будь-яких
питань щодо дітей суд повинен
керуватися в першу чергу максимальним
забезпеченням інтересів дітей.

Відповідно до ст. 33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується право вільно залишати
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом. У
відповідності до ч.7 ст.7 СК України
дитина має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Відповідно до ст. 4 ч.2 Закону України
"Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України" оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників. За відсутності
згоди одного з батьків виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволено на
підставі рішення суду.

Для перетинання державного кордону
України неповнолітньої дитини
відповідно до Постанови КМУ від 27.01.1995
року № 57 "Про затвердження перетинання
державного кордону громадянами
України" необхідно отримати
нотаріально завірену згоду одного з
батьків на виїзд за кордон.

Враховуючи вищенаведене, та оскільки
судом встановлено, що виїзд ОСОБА_6 за
кордон з метою оздоровлення та
відпочинку відповідає інтересам
дитини, сприятиме його фізичному,
духовному та моральному розвитку,
отримати дозвіл на виготовлення
проїзного документа дитини для виїзду
за кордон та дозвіл на виїзд за межі
України в позасудовому порядку у
позивача немає можливості, тому позов
слід задовольнити.

Керуючись ст. 33 Конституції України,
ст.ст. 3, 10 Конвенції про права дитини
від 20.11.1989 року, ст.ст.7, 159 СК України, ст.
4 Закону України "Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України", Постановою Кабінету
Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року
"Про затвердження Правил перетинання
державного кордону громадянами
України", ст.ст.10,11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, третя особа
Лисичанський МВ УМВС України в
Луганській області в особі СМРФО про
надання дозволу на виїзд дитини за межі
України та виготовлення проїзного
документу дитині для виїзду за кордон
задовольнити.

Надати дозвіл на неодноразові виїзди
неповнолітньої дитини ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, під
зобов'язання його зворотного
повернення, на тимчасовий виїзд до
Російської Федерації, Турецької
Республіки, Арабської Республіки
Єгипет у супроводі матері ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3, або у супроводі осіб, які
уповноважені одним з батьків, а саме
ОСОБА_5, в періоди шкільних канікул для
відпочинку та оздоровлення без згоди
його батька ОСОБА_3 до досягнення
дитиною повноліття.

Надати дозвіл на виготовлення
проїзного документу для
неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1
народження, під зобов'язання його
зворотного повернення на тимчасовий
виїзд до Російської Федерації,
Турецької Республіки, Арабської
Республіки Єгипет у супроводі матері
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, або у супроводі
осіб, які уповноважені одним з батьків,
а саме ОСОБА_5, в періоди шкільних
канікул для відпочинку та оздоровлення
без згоди його батька ОСОБА_3 до
досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, на
користь ОСОБА_5 судовий збір в сумі 114
(сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Луганської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Лисичанський міський суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення, а для осіб, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні - протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Л.Б.
Чернобривко