Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-ц/778/774/14р.
Головуючий у 1 інстанції Дмитрієва
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 02 грудня 2013 року в
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
треті особи: ЖБК «Побутовик-2», ТОВ
«ЗМБТІ», Реєстраційна служба
Запорізького міського управління
юстиції про визнання права власності
та вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із вищевказаним позовом, в якому
зазначала, що в період перебування її
та відповідача у шлюбі, ними виплачено
пай за квартиру АДРЕСА_1. Рішенням
Комунарського районного суду м.
Запоріжжя від 10.02.2012 року, яке набрало
законної сили, було встановлено участь
кожного з подружжя у виплаті паю за
спірну квартиру, відповідно до якого
участь відповідача склала 71,95 %, а
позивача 28,05 % та визнано за
відповідачем право власності на 71,95 %
спірної квартири. Між тим питання щодо
визнання за нею права власності за
позивачем на частку у спірному майні
вирішено не було.

Посилаючись на зазначені обставини,
просила суд, визнати за нею право
власності на ? частку квартири АДРЕСА_1
та вселити її у спірну квартиру,
оскільки відповідач чинить перешкоди у
користуванні квартирою, а саме змінив
вхідні замки та не дає доступу до
користування квартирою.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 02 грудня 2013 року позов
задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1.

Вселено ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід
держави в розмірі 3441 грн.

Не погоджуючись з рішенням районного
суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
відсутністю спору, просить рішення
районного суду скасувати та ухвалити
нове, яким в задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Згідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Згідно зі ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Рішення суду першої інстанції в
частині визнання право власності на ?
не відповідає зазначеним положенням
закону.

Як вбачається із матеріалів
справи, що в період перебування
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у шлюбі, ними було
виплачено пай за квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Комунарського
районного суду м. Запоріжжя від 10.02.2012
року було встановлено, що 06.09.1996 року за
ОСОБА_3 було зареєстроване право
власності на квартиру АДРЕСА_1. Проте
така реєстрація порушила права іншого
співвласника, оскільки участь ОСОБА_2 у
паєнагромадженні склала 71,95% (7195/10000), а
ОСОБА_3 - 28,05% (2805/10000) та на підставі чого
судом першої інстанції було визнано за
ОСОБА_2 право власності на 71,95% (7195/10000)
спірної квартири. Рішення набрало
законної сили. (а.с.3-6)

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Проте, всупереч висновкам
рішення суду від 10.02.2012 року, яким було
визначено, що ОСОБА_3 належить саме 28,05%
(2805/10000) квартири АДРЕСА_1, суд першої
інстанції визнав право власності за
ОСОБА_3 на 14 частину спірної квартири.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Згідно з ст.
392 ЦК України, власник майна може
пред'явити позов про визнання права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою, а також
у разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Із судового рішення від 10.02.2012
року, що набрало законної сили,
вбачається що 06.09.1996 року право
власності на 100 % квартири АДРЕСА_1 було
зареєстроване за ОСОБА_3. Цим рішенням
фактично зменшена її частка зі 100 % до
28,05% (2805/10000). Доказів проте, що вона
зверталася до реєстраційної служби про
реєстрацію своєї частки та їй було
відмовлено, та що права власності
ОСОБА_3 оспорюється або не визнаються
іншою особою, або втрачені нею
документи, які засвідчують її право
власності суду не було надано, а тому
колегія судів вважає, що у неї не було
підстав для судового захисту шляхом
визнання права власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1.

Щодо рішення суду в частині вселення
ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_1, то доводи
апеляційної скарги проте, що їй не
чиняться перешкоди як не відповідають
матеріалам справи так і самої
апеляційної скарзі, в якій відповідач
заперечує проти такого вселення бо її
частка не виділена в натурі.

Відповідно до ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод,
ратифікованого Законом України від 17
липня 1997 року, кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Відповідно до ч.3 ст. 319 ЦК України
усім власникам забезпечуються рівні
умови здійснення своїх прав. За
правилами ст. 358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК
України кожен із співвласників має
право на виділ його частки майна, що є у
спільній частковій власності, в натурі
або його поділ з дотриманням вимог ст.
183 ЦК України. За відсутності згоди
співвласників про поділ спільного
майна це питання вирішується судом.

Відсутність виділення частки майна
в натурі не позбавляє права власності
ОСОБА_3 на її майно.

За письмовим висновком про
результати розгляду звернення ОСОБА_3 у
квартирі АДРЕСА_1 проживає один ОСОБА_2,
який змінив старий замок на вхідних
дверях , бо той зламався. (а.с.127)

Оскільки у вхідних дверях ОСОБА_2
замінив замок , що перешкоджає у
користуванні своєю власністю ОСОБА_3,
її вимоги про вселення підлягають
задоволенню.

Крім того стягуючи судовий збір у
сумі 3441 гривні , суд першої інстанції не
звернув увагу проте, що предметом спору
не вся квартира, а ? її частини, ціна
позову складає 51750 гривень - ? вартості
квартири, крім того оскільки були
заявлені вимоги немайнового характеру
про вселення , то відповідно до п.2 ст. 1
Закону України «про судовий збір» з
ОСОБА_2 підлягав стягненню у суді
першої інстанції 114 гривень 70 копійок.
Крім того при подачі апеляційної
скарги ОСОБА_2 мав сплатити судовий
збір на користь держави не тільки щодо
вимог матеріального характеру у сумі 258
гривень 75 копійок, але й з 01.01.2014 року 60
гривню 90 копійок в частині оскарження
рішення суду щодо вселення.

Висновки суду про порушення права
власності ОСОБА_3 та задоволення її
вимог в частині визнання за нею право
власності на ? частку у квартирі
АДРЕСА_1 підлягає скасуванню, як таке,
що суперечить обставинам справи та
вимогам процесуального та
матеріального права, з ухваленням
нового рішення в цій частині про
відмову у задоволені позову, та розмір
судового збору на користь держави
зміні з « 3441 гривні» на 258 гривень 75
копійок + недоплачені у суді першої
інстанції 60 гривень 90 копійок = 319
гривень 65 копійок, а в частині вселення
її підстав для скасування колегія
судів не вбачає.

ОСОБА_3 звільнена від сплати судового
збору на користь держави, проте
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України ,
ст. 4 Закону України «про судовий збір»
з неї підлягає стягненню розмір
судових витрат на користь особи, що
подала апеляційну скаргу у сумі 258
гривень 75 копійок.

Керуючись ст.ст. 303, 307,309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 02 грудня 2013 року у цій
справі

в частині визнання за ОСОБА_3 право
власності на ? частини квартири АДРЕСА_1
скасувати. Ухвалити в цій частині нове
рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
про визнання права власності на ?
частини квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Змінити розмір судового збору
стягнутого з ОСОБА_2 на корить держави з
« 3441 гривні» на « 319 гривень 65 копійок».

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
понесені судові витрати у сумі 258
гривень 75 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: