Справа № 201/4713/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року Жовтневий районний суд
м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Кравченко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Першої дніпропетровської державної
нотаріальної контори, третя особа
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину та продовження строку для
прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеним позовом. В
обґрунтування своїх позовних вимог
посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
померла його мати - ОСОБА_2, після
смерті якої відкрилася спадщина на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1. У
встановлений законом шестимісячний
строк він фактично вступив в
управління та володіння спадковим
майном, а саме побутовими предметами
які належали його матері, тому вважав,
що фактично вступив у володіння
майном померлої.

Чоловік його матері ОСОБА_3, звернувся
з заявою до Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори про
прийняття спадщини, після померлої
ОСОБА_2 та 15 березня 2001 року отримав
свідоцтво про право на спадщину за
законом на майно, що належало його
матері. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер та
після своєї смерті залишив заповіт на
ім*я ОСОБА_4 Тому позивач просить суд
продовжити його строк на прийняття
спадщини, що відкрилась після смерті
його матері ОСОБА_2, визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом від 15 березня 2001 року та
скасувати державну реєстрацію права
власності ОСОБА_3 на 1/3 частину
квартири.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримала в
повному обсязі, посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві,
та просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з*явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, просили слухати справу
за відсутності їх представника.

Представник третьої особи
реєстраційної служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції в судове засідання
не з*явився.

Вислухавши представника позивача,
дослідивши докази по справі, суд дійшов
до висновку, що заявлені позовні вимоги
є не обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволення з наступних
підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про смерть серія НОМЕР_1 /а.с. 12/, після
смерті якої відкрилась спадщина.

Як пояснила в судовому засіданні
представник позивача, після смерті
матері позивач став користуватися її
побутовим майном, а тому вважав що він
фактично вступив у володіння та
розпорядження майном, а тому не
звертався до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини.

Чоловік матері - ОСОБА_3, у
встановлений шестимісячний строк
звернувся до Першої дніпропетровської
державної нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини за
законом /а.с. 10/ та 15 березня 2001 року
отримав свідоцтво про право на
спадщину за законом, а саме на 1/3
частину квартири АДРЕСА_1 /а.с.9/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер,
що підтверджується свідоцтвом про
смерть серія НОМЕР_2 /а.с. 13/ та залишив
заповіт на ОСОБА_4.

Позивач звернувся до Першої
дніпропетровської нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після смерті своєї матері
ОСОБА_2, однак йому було відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом.

Так, у разі відкриття спадщини до
01 січня 2004 року застосовується чинне на
той час законодавство, зокрема
відповідні правила Цивільного Кодексу
Української РСР, у тому числі щодо
прийняття спадщини. На час відкриття
спадщини в період чинності ЦК УРСР його
нормами було передбачено певні дії, які
свідчили про прийняття спадщини, у тому
числі прийняття спадщини шляхом вступу
у володіння та управління спадковим
майном (фактичне прийняття спадщини).

Згідно ст.525 Цивільного Кодексу
Української РСР часом відкриття
спадщини визнається день смерті
спадкодавця, а при оголошенні його
померлим - день, зазначений в статті
21 цього Кодексу.

Стаття 529 Цивільного Кодексу
Української РСР передбачає, що при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти
(у тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно ст. 548 Цивільного
Кодексу Української РСР для придбання
спадщини необхідно, щоб спадкоємець її
прийняв. Не допускається прийняття
спадщини під умовою або з
застереженнями. Прийнята спадщина
визнається належною спадкоємцеві з
моменту відкриття спадщини.

Стаття 549 Цивільного Кодексу
Української РСР передбачає , що
спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо
він фактично вступив в управління
або володіння спадковим майном; 2) якщо
він подав державній нотаріальній
конторі за місцем відкриття спадщини
заяву про прийняття спадщини.
Зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини.

Згідно 550 Цивільного Кодексу
Української РСР строк для прийняття
спадщини, встановлений статтею 549
цього Кодексу, може бути продовжений
судом, якщо він визнає причини
пропуску строку поважними. Спадщина
може бути прийнята після закінчення
зазначеного строку і без звернення
до суду при наявності згоди на це
всіх інших спадкоємців, які прийняли
спадщину.

На час відкриття спадщини в
період чинності ЦК УРСР його нормами
було передбачено певні дії, які
свідчили про прийняття спадщини, у
тому числі прийняття спадщини шляхом
вступу у володіння та управління
спадковим майном (фактичне прийняття
спадщини). ЦК УРСР не обмежувався строк
для отримання свідоцтва про право на
спадщину за законом або за заповітом.

У випадку, коли особи прийняли
спадщину шляхом фактичних дій (вступ в
управління та володіння спадковим
майном), але не оформили права на
спадщину, обґрунтованою є відмова суду
в задоволенні позову про встановлення
додаткового строку для прийняття
спадщини, оскільки в цьому випадку
підстави для пред'явлення позову та
спір з приводу спадщини відсутні.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму від
30.05.08 № 7 «Про судову практику у справах
про спадкування», наявність умов для
одержання у нотаріуса свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають. З такими вимогами особа
може звернутися до суду лише у разі
відмови нотаріуса в оформленні права
на спадщину.

Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про нотаріат»:
«Про відмову у вчиненні нотаріальної
дії нотаріус протягом трьох робочих
днів виносить відповідну постанову».

У разі відсутності умов для
одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину не
підтверджена належними доказами, а
саме відмовою нотаріуса у видачі
свідоцтва про право на спадщину, це
може бути підставою для відмови у
позові.

Право власності спадкоємця на
спадкове майно підлягає захисту в
судовому порядку шляхом його визнання
у разі, якщо таке право оспорюється або
не визнається іншою особою, а також у
разі втрати ним документа, який
засвідчує його право власності (ст. 382
ЦК України).

За змістом ст.. 392 ЦК України
належним відповідачем є особа -
учасник цивільних правовідносин, яка
не визнає або оспорює право власності
спадкоємця на спадкове майно. У спорах
про визнання права власності на
спадкове майно в якості належного
відповідача не може розглядатись
нотаріус або орган державної
реєстрації прав. Якщо зазначені особи
та органи відмовляють у вчиненні
покладених на них нотаріальних дій чи
здійсненні державної реєстрації, така
відмова може бути оскаржена в судовому
порядку, за умови відсутності спору про
право на спадщину.

В судовому засіданні представнику
позивача було роз'яснено ст. 27 ЦПК
України та запропоновано надати
існуючи докази на підтвердження
обставин викладених в позовній заяві, а
саме відмови нотаріуса стосовно
видачі свідоцтва про право на спадщину,
окрім того судом було роз'яснено ст. 33
ЦПК України про заміну та залучення в
якості співвідповідача ОСОБА_4 та
Дніпропетровську міську ради, однак
представник позивача не скористалася
наданими правами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємозв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене суд вважає
за необхідне відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1, оскільки суду не
надано доказів які б свідчили про
порушення відповідачем його права, яке
підлягає захисту у відповідності до
вимог статті 3 ЦПК України та у спосіб,
передбачений статтю 4 ЦПК України,
статті 16 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Першої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори, третя особа
Реєстраційна служба
Дніпропетровського міського
управління юстиції про визнання
недійсним свідоцтва про право на
спадщину та продовження строку для
прийняття спадщини - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О.
Демидова