У Х В А Л А

Іменем України

12 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Панька В.Ф.,

при секретарі: Голінко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Тячівського районного суду від 28
листопада 2013 р. за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, третя особа -
Тячівська державна нотаріальна
контора, про визнання договорів
удаваними, укладеними та недійсними,
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку та
визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у березні 2013 р.

Після зміни предмету позовних вимог
(т.1, а.а.223-228) остаточно просив:

- визнати удаваними укладені між
ОСОБА_5 і ОСОБА_4 договір дарування
серії ВАК № 145096 від 22.05.2003 р.
незакінченого будівництвом будинку
АДРЕСА_1 та договір дарування серії ВАК
№ 145097 від 22.05.2003 р. земельної ділянки
площею 0.10 га для ведення особистого
селянського господарства в урочищі
«Ракош» у м. Тячеві;

- визнати укладеними договори
купівлі-продажу незакінченого
будівництвом будинку та земельної
ділянки між ОСОБА_5 і ним;

- визнати недійсними укладені між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір дарування №
465432 від 22.05.2008 р. недобудованого будинку
АДРЕСА_1 та договір дарування № 707485 від
16.02.2012 р. земельної ділянки площею 0.0999
га для ведення особистого селянського
господарства в урочищі «Ракош» у м.
Тячеві;

- скасувати виданий ОСОБА_4
державний акт серії ЯЛ № 764893 від 18.08.2011
р. на право власності на вказану
земельну ділянку;

- визнати за ним право власності на
? частину недобудованого будинку
АДРЕСА_1 та на ? частину земельної
ділянки площею 0.0999 га в урочищі
«Ракош», кадастровий № 0;

- судові витрати покласти на
відповідачів.

На обґрунтування зазначав, що
незакінчений будівництвом будинок
АДРЕСА_1 та земельна ділянка площею 0.10
га придбані не ОСОБА_4, а за спільні
кошти його та відповідачки ОСОБА_3 як
подружжя.

Рішенням Тячівського районного суду
від 28.11.13 р. у позові відмовлено за
пропуском строку позовної давності (т.2,
а.с.57-63).

Апелянт просить скасувати це рішення
та ухвалити нове про задоволення
позову. Доводить про невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Указує, що суд
невірно пов'язав момент перебігу
строку позовної давності з моментом
укладення оспорених ним договорів
дарування (т.2, а.с.68-72).

Письмових заперечень або пояснень
відповідачі не подали, проте в судовому
засіданні ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їхній
представник - адвокат ОСОБА_6, не
визнали скарги як безпідставної і
просять залишити рішення суду без змін.

Суд першої інстанції виходив з
доведеності вимог про визнання
укладених між ОСОБА_5 і ОСОБА_4
договорів дарування незакінченого
будівництвом будинку та земельної
ділянки удаваними, похідності решти
позовних вимог і пропуску строку
позовної давності без поважних причин.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення - залишенню без змін, з таких
мотивів.

За правилами ст. 303 ч.1 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги стосуються
лише питання строку позовної давності.

Відповідно до п.6 Прикінцевих і
перехідних положень ЦК України правила
цього Кодексу про позовну давність
застосовуються до позовів, строк
пред'явлення яких, встановлений
законодавством, що діяло раніше, не
сплив до набрання чинності цим
Кодексом.

Оскільки спірні правовідносини
виникли в 2003 р., то в питанні строку
позовної давності на них поширюється
ЦК України.

Згідно з положеннями ст.ст. 256, 257, 260 ч.1,
261 ч.1, 267 ч.ч.3-5 ЦК позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Позовна давність обчислюється за
загальними правилами визначення
строків, встановленими статтями 253 - 255
цього Кодексу. Перебіг позовної
давності починається від дня, коли
особа довідалася або могла довідатися
про порушення свого права або про
особу, яка його порушила. Позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у спорі, є підставою
для відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Установлено, що позивач та ОСОБА_3
зареєстрували шлюб 26.08.1997 р. (т.1. а.с.5).
Договори дарування незакінченого
будівництвом будинку АДРЕСА_1 та
земельної ділянки площею 0.10 га в
урочищі «Ракош» на території
Тячівської міської ради були укладені
між ОСОБА_5 і ОСОБА_4 22.05.2003 р. (т.1. а.с.6-7).
Про факт укладення (існування) цих
договорів позивач безумовно знав (не
міг не знати), оскільки, зокрема, в
позовній заяві сам же і стверджує, що за
наполяганням відповідачок придбання
будинку та земельної ділянки було
юридично оформлено у вигляді договорів
дарування між ОСОБА_5 і ОСОБА_4, а 08.12.2005
р. рішенням виконавчого комітету
Тячівської міської ради ОСОБА_4 був
наданий дозвіл на дарування указаної
недобудови (76% готовності) зятеві
ОСОБА_2 (т.1. а.с.143).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як
сторона у спорі заявили про
застосування позовної давності до
ухвалення судового рішення (т.1, а.с.77-78,
101-103).

Поважних причин пропуску строку не
встановлено.

За таких обставин і за наявності
висновку суду першої інстанції про
обґрунтованість позовних вимог
відмова в позові саме за спливом
позовної давності є правильною.

Доводи апелянта, які зводяться до того,
що про порушення свого права на
половину вказаного нерухомого майна
він дізнався лише в грудні 2012 р. після
пред'явлення ОСОБА_3 позову про
розірвання шлюбу, не спростовують
висновку суду щодо підстави для
відмови в задоволені позову як
суперечні поясненням самого позивача,
фактичним обставинам справи, які
останнім не заперечуються, письмовим
доказам і показанням свідків, а також
вимогам норм матеріального права щодо
позовної давності і права власності
(включно зі спільною сумісною
власністю подружжя).

Твердження апелянта під час
апеляційного розгляду справи про
поважність пропуску строку позовної
давності з посиланням на факт його
перебування із 2005 р. і дотепер на
диспансерному обліку в поліклініці не
заслуговує на увагу як поважна причина
та не узгоджується із доводами
позовної заяви та апеляційної скарги з
питання перебігу позовної давності, а
факт звернення у липні-жовтні 2005 р. за
консультацією до адвоката ОСОБА_7 з
приводу порушення своїх майнових прав
лише підтверджує висновок суду першої
інстанції з приводу початку перебігу
позовної давності.

У контексті наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
законне та обґрунтоване рішення.
Неправильного застосування норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

2. Рішення Тячівського районного
суду від 28 листопада 2013 р. залишити без
змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: