№ 245/738/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року. Старобешівський
районний суд Донецької області у
складі: головуючого - судді Дехти Р.В.,
при секретарі Іваницькій Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт.Старобешеве цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ та виділення майна в натурі,
визнання права власності на
транспортний засіб, та зустрічним
позовом ОСОБА_2до ОСОБА_1, треті особи
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про поділ та виділення
майна в натурі та визнання право
власності на транспортний засіб, -

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2013 року до Старобешівського
районного суду Донецької області
звернувся позивач ОСОБА_1 до
відповідача ОСОБА_2 про поділ та
виділення майна в натурі, визнання
права власності на транспортний засіб.

18 листопада 2013 року відповідач
ОСОБА_2подала до суду зустрічний позов
про поділ та виділення майна в натурі
та визнання право власності на
транспортний засіб.

Позивач ОСОБА_1 у своїй позивні
заяві зазначає, що під час перебування
в шлюбі відповідачкою, за договором
купівлі-продажу був придбаний житловий
будинок з надвірними спорудами, які
знаходяться в АДРЕСА_2, який рішенням
Старобешівського районного суду
Донецької області від 16.08.2012 року
визнаний спільною сумісною власністю
подружжя та визнано право власності на
? частину домоволодіння АДРЕСА_2 за -
ОСОБА_1, та на ? частину домоволодіння
АДРЕСА_2 за - ОСОБА_2. Домоволодіння
АДРЕСА_2. Домоволодіння складається з
житлового будинку, сіней, веранди,
літньої кухні, тамбуру, погребу з/ш,
гаражу, літньої кухні, убиральні, воріт,
огорожі, замощення, замощення. Крім
того разом з відповідачкою придбаний
автомобіль марки ВАЗ - 21070, 2005 року
випуску, двигун НОМЕР_3, шасі, кузов
НОМЕР_4, колір синій, тип ТЗ легковий
седан, реєстраційний № НОМЕР_1, але
завдяки обставин сторони не оформили
право власності на вказаний
автомобіль, відповідно до вимог
діючого законодавства - не
зареєстрували право власності в
Старобешівському МРЕВ в Донецькій
області. Спірним автомобілем
користувались сумісно на підставі
довіреності від 01.04.2011 року, якою було
уповноважено позивача або
відповідачку - ОСОБА_2, що мешкають:
АДРЕСА_2 (кожен з яких може діяти
окремо), розпоряджатися (зняти з обліку
органів МРЕВ, продавати, керувати,
обміняти, передавати в оренду, позичку,
проходити технічний огляд, змінювати
колір, вузли та агрегати) належним
ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про
реєстрацію ТЗ НОМЕР_2, видане
Старобешівським МРЕВ в Донецькій
області від 31.03.2005 р. Автомобіль був
придбаний у ОСОБА_5, за тридцять тисяч
гривен, про що свідчить розписка (копія
додається). На теперішній час
автомобіль знаходиться у користуванні
відповідачки, позивач позбавлений
можливості ним користуватись,
відповідачка добровільно не надає
позивачеві за первісним позовом такого
права. Домоволодіння, що знаходяться в
АДРЕСА_2, належить на праві спільної
сумісної власності - ОСОБА_1, та
відповідачки - ОСОБА_2, частки яких у
праві спільної сумісної власності є
рівними, тобто по 1/2 частці праві
власності відповідно до рішення
Старобешівського районного суду
Донецької області від 16.08.2012 р. Однак,
між позивачем та відповідачкою як
співвласниками домоволодіння та
користувачів земельної ділянки, та
автомобілем не можуть досягнути згоди
щодо поділу та користуванням
циммайном. Домоволодіння АДРЕСА_2,
можливо поділити між позивачем та
відповідачкою як співвласниками,
оскільки є технічна можливість
переобладнати будинок в ізольовані
квартири, або виділити окремі будівлі.
При таких обставинах, позивач вважає,
що домоволодіння АДРЕСА_2 підлягає
поділу, оскільки є технічна можливість
поділити домоволодіння в ізольовані
квартири, виділивши позивачу у
власність літню кухню 1975 року побудови,
яка складається двох кімнат загальною
площею 41,00 кв.м (житлова -21,30 кв.м,
житловою 21,30 кв.м), що відповідають
вартості 1/2 частки цього домоволодіння.
Під домоволодінням, що знаходиться в
АДРЕСА_2, знаходиться земельна ділянка,
площею біля 0,14 га, яка повинна
перебувати у спільному сумісному
користуванні позивача та відповідачки.
При вирішенні питання щодо визнання
власності на будинок, судом не вирішено
питання користування земельною
ділянкою для обслуговування будинку.
При таких обставинах, позивач набувши
право власності на 1/2 частку
домоволодіння, маэ право н земельну
ділянку в спільне користування з
відповідачем, на поділ земельної
ділянки в натурі, виділивши у власність
частку земельної ділянки, яка
відповідає вартості 1/2 частки всієї
земельне ділянки, яка знаходиться під
житловим будинком та необхідна для
його обслуговування. За таких умов,
позивач вважає, що має право
користування 1/2 частки земельної
ділянки, яка знаходиться в АДРЕСА_2, під
житловим будинком, та в зв'язку з цим,
земельна ділянка з підстав зазначених
вище підлягає поділу відповідно до
часток учасників спільної власності в
домоволодінні, які є рівними.

Позивач ОСОБА_1 у позовні заяві
зазначив наступні вимоги:

- поділити в натурі домоволодіння
АДРЕСА_2, що належить на праві спільної
сумісної власності позивачеві - ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідачки - ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2 по ? частки, як подружжю, в
натурі, виділивши позивачеві та
визнавши за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
власності на літню кухню 1975 року
побудови, яка складається з двох кімнат
загальною площею 41,00 кв.м (житлова -21,30
кв.м, житловою 21,30 кв.м), та автомобіль
марки ВАЗ 21070, 2005 року випуску, двигун
НОМЕР_3, шасі, кузов НОМЕР_4, колір синій,
тип ТЗ легковий седан, реєстраційний
НОМЕР_1, зареєстрований Старобешівским
МРЕВ в Донецькій області від 31.03.2005 р.,
які становлять 1/2 частку вартості
домоволодіння.

- визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право
користування на частину земельної
ділянки, яка знаходиться під літньою
кутньою та необхідна для її
обслуговування, і розташована в
АДРЕСА_2, площа якої складає 0,05 га, для
будівництва і обслуговування
житлового будинку та поділити земельну
ділянку в натурі, визнавши право
користування на частину земельної
ділянки.

Відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
мотивувала позовні вимоги про
виділення та визнання право власності
тим, що 02 липня 1999 року уклала шлюб з
ОСОБА_1, який 15 червня 2012 року заочним
рішення Старобешівського районного
суду Донецької області розірвано. За
час зареєстрованого шлюбу, за спільні
кошти сторони придбали житловий
будинок розташований за адресою
АДРЕСА_2. Заочним рішенням
Старобешівського районного суду
Донецької області від 16 серпня 2012 року
поділене спільне придбане майно
подружжя, що знаходилось у спільній
сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а
саме: житловий будинок розташований за
адресою АДРЕСА_2, визнавши за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку
домоволодіння кожному. Крім цього,
ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1, за час
зареєстровано шлюбу придбано
автомобіль ВАЗ-21070, номерний знак
НОМЕР_1, який у встановленому законом
порядку не зареєстрований в МРЕВ ДАІ.
Спірним автомобілем ОСОБА_2
користується на підставі довіреності
від 01 квітня 2011 року посвідченої
приватним нотаріусом Старобешівського
районного нотаріального округу ОСОБА_6,
зареєстроване в реєстрі за № 592. ОСОБА_1
звернувся до Старобешівського
районного суду Донецької області з
позовом до ОСОБА_2, де просив поділити в
натурі домоволодіння АДРЕСА_2 визнавши
за ОСОБА_1 право власності на літню
кухню 41кв.м. та автомобіль ВАЗ-21070, які
становлять 1/2 частку вартості
домоволодіння, та визнати за ОСОБА_1
право користування на частину
земельної ділянки, яка знаходиться під
літньою кухнею та необхідна для її
обслуговування, поділити земельну
ділянку в натурі. З запропонованим
ОСОБА_1 розподілом майна в натурі
ОСОБА_2 не згодна повністю. Угоди про
поділ спільного майна в натурі, яке ми
придбали за час зареєстрованого шлюбу,
ми не досягли. Домоволодіння, що
знаходиться в АДРЕСА_2 можливо поділити
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в натурі, оскільки
є технічна можливість переобладнати
домоволодіння в ізольовані будинки та
виділити окремі будівлі. Житловий
будинок з господарськими спорудами,
розташований в АДРЕСА_2, складається
згідно технічного паспорту на садибний
(індивідуальний) житловий будинок,
виготовленого 01 листопада 2012 року,
інвентарна справа № 5627, реєстраційний
№ 38088019, реєстровий № 728, як: житловий
будинок - літера «А-1», сіни - літера «а»,
веранда - літера «а2», літня кухня -
літера «Б-1», тамбур - літера «б», погріб
з шийкою -літера «Впд», гараж - літера
«Е», літня кухня - літера «Ж», убиральня
-літера «З», ворота - літера «№3»,
огорожа - літера «№4», замощення -літера
«І-ІІ». Однією сім'єю сторони прожили до
листопада 2010 року в житловому будинку
(згідно технічного паспорту літера
«А-1»). З листопада 2010 року ОСОБА_2 почала
проживати окрема в літній кухні (літера
«Б-1»). Зазначена літня кухня придатна
для проживання, мною особисто
проведено в ремонт. В той же час, ОСОБА_1
почав проживати в житловому будинку
(літера «А-1»). За час проживання ОСОБА_1
довів будинок до такого стану, що від
потребує ремонту. У зв'язку з
неможливістю проживати в житловому
будинку, ОСОБА_1 на даний час проживає у
своєї матері за адресою: АДРЕСА_1. З
огляду на це, ОСОБА_2 не зрозуміло, чому
ОСОБА_1 вимагає виділити йому літню
кухню, де ОСОБА_2 зробила ремонт:
поставила нову сантехніку, поклеїла
шпалери, провела окраску вікон, полу,
дверей, і майже 2 роки проживаю разом з
сином, ОСОБА_7.

Відповідач за первісним позовом та
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
неодноразова змінювала позовні вимоги
в остаточній редакції, що викладена в
заяві від 18 лютого 2014 року просила суд:

- виділити та визнати за ОСОБА_2, право
приватної власності в натурі на: літню
кухню (площа 31,00м2) - літера «Б-1», тамбур
(площа 2,70м2) - літера «б», літню кухню
(площа 16м2) - літера «Ж», убиральня (площа
1м2) - літера «З», ворота (площа 6,70 м2)
-літера «№3», замощення (площа 47м2) -
літера «II».

- виділити та визнати за ОСОБА_1, право
приватної власності в натурі на:
житловий будинок (площа 43,80 м2) - літера
«А-1», сіни (площа 8,20 м2) - літера «а»,
веранда (площа 7,80 м2) - літера «а2»,
погріб з шийкою (площа 11,70 м2) - літера
«Впд», гараж (площа 24,00 м2) - літера «Е»,
замощення (площа 12,00 м2) - літера «І».

- поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
земельну ділянку надану для
обслуговування житлового будинку з
господарськими спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, в
рівних частках кожному.

- відповідно до меж поділу земельної
ділянки, наданої для обслуговування
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2,
визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
приватної власності в натурі на
огорожу-літера «№4».

- поділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
автомобіль ВАЗ-21070, номерний знак
НОМЕР_1, визнавши за ОСОБА_2 право
приватної власності в повній частці на
автомобіль ВАЗ-21070, 2005 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1,
зареєстрований Старобешівським МРЕВ в
Донецькій області від 3 березня 2005 року.

У судовому засіданні в попередніх
судових засіданнях позивач ОСОБА_1 та
його представник позов підтримали за
вказаними у позовній заяві мотивами та
просили позов задовольнити, зустрічний
позов ОСОБА_2 не визнають.

Відповідачка за первісним позовом
ОСОБА_2 та ії представник первісний
позов не визнали, просили суд відмовити
в задоволенні позову, зустрічний позов
підтримали та просили суд його
задовольнити.

Вислухавши пояснення позивача,
відповідача та представників сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги позивача
ОСОБА_1 не знайшли своє підтвердження, а
тому не підлягають задоволенню.
Зустрічний позов ОСОБА_2не знайшов своє
підтвердження в судовому засіданні, а
тому не підлягаэ задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст.. 11 ЦПК
України особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, про що
також зазначено в п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №14 від 18.12.2009
року «Про судове рішення у цивільній
справі».

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Сторони по справі на пропозицію суду
надати додаткові докази по справі
зазначили, що клопотання про
витребування додаткових доказів,
призначення експертиз відсутні.

Враховуючи викладене, суд оцінивши
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів, що відповідає ст. 212 ЦПК
України, вирішив розглянути справу на
підставі наявних у ній доказів.

Судом встановлено, що згідно рішення
Старобешівського районного суду
Донецької області від 16 серпня 2012 року
за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 визнано право
власності кожному на ? частку
домоволодіння АДРЕСА_2.

В судовому засіданні судом
встановлено, що відповідно до
свідоцтва про зміну імені, що видане
відділом ДРАЦС Старобешівського РУЮ у
Донецькій області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2
змінила ім'я на ОСОБА_2, актовий запис
№18 від 12 грудня 2012 року.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 31 березня 2005
року, власником легкового автомобілю
ВАЗ-2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 є
ОСОБА_4.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони по справі на пропозицію суду
призначити будівельну - технічну
експертизу по справі із значенням
певних питань, що стосуються справи,
перекладали обов'язок по оплаті
експертизи на протилежну сторону.
Також сторони відмовились заявляти
додаткові клопотання про витребування
доказів та доручення до матеріалів
справи певних доказів та документів, що
мають значення для справи.

Судом встановлено, що сторони по справі
не надали правовстановлюючого
документу, що підтверджує право
власності, інше речове право на
земельну ділянку, що надана для
обслуговування домоволодіння АДРЕСА_2
Донецької області.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони по справі не надали належні та
допустимі докази про кількісний та
якісний склад, технічних характеристик
будівель та споруд, що перебувають на
території домоволодіння АДРЕСА_2
Донецької області та здійснення
будівельних робіт з 09 лютого 2001 року.

Відповідно до статті 71 Сімейного
кодексу України майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Відповідно до пункту 6 постанови
Пленуму Верховного Суду України №7 від
04.10.1991 року «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок» встановлено, що при вирішенні
справ про виділ в натурі часток жилого
будинку, що є спільною частковою
власністю, судам належить мати на
увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це
можливо, якщо кожній із сторін може
бути виділено відокремлену частину
будинку з самостійним виходом
(квартиру). Виділ також може мати місце
при наявності технічної можливості
переобладнати приміщення в
ізольовані квартири. Якщо виділ частки
будинку в натурі неможливий, суд
вправі за заявленим про це позовом
встановити порядок користування
відособленими приміщеннями
(квартирами, кімнатами) такого будинку.
У цьому разі окремі підсобні
приміщення (кухня, коридор тощо) можуть
бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування жилим будинком може бути
встановлено також і між учасниками
спільної сумісної власності. При
неможливості виділу частки будинку в
натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.
Розмір грошової компенсації
визначається за угодою сторін, а при
відсутності такої угоди - судом по
дійсній вартості будинку на час
розгляду справи. Під дійсною вартістю
будинку розуміється грошова сума, за
яку він може бути проданий в даному
населеному пункті чи місцевості. Для
її визначення при необхідності
призначається експертиза. В окремих
випадках суд може, враховуючи
конкретні обставини справи, і при
відсутності згоди власника, що
виділяється, зобов'язати решту
учасників спільної власності сплатити
йому грошову компенсацію за належну
частку з обов'язковим наведенням
відповідних мотивів. Зокрема, це може
мати місце, якщо частка у спільній
власності на будинок є незначною й не
може бути виділена в натурі чи за
особливими обставинами сумісне
користування ним неможливе, а власник
в будинку не проживає і забезпечений
іншою жилою площею.

Згідно із ч.1 статті 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

За змістом положень ч.4,5 ст.203 та ч.1 ст.206
ЦК України правочин, який підлягає
державній реєстрації має вчинятися у
письмовій формі та бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно із положеннями статті 655 ЦК
України за договором купівлі продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов'язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов'язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно із положеннями статті 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів та вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно із положеннями ч.4 ст.334 ЦК
України якщо договір про відчуження
майна підлягає державній реєстрації,
право власності у набувача виникає з
моменту такої реєстрації.

Відповідно до положень статті 34 Закону
України «Про державних рух» від 30.06.1993
року №3353-ХП, в редакції від 24.09.2008 року
реєстрації та обліку підлягають
призначені для експлуатації на
вулично-дорожній мережі загального
користування автомобілі та інші засоби
транспорту.

Відповідно до ч.1 ст.210 ЦК України,
правочин підлягає державній
реєстрації лише у випадках,
встановлених законом. Такий правочин є
вчиненим з моменту його державної
реєстрації.

Згідно з ч.3 ст.640 ЦК України, договір,
який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Згідно постанови Кабінету Міністрів
України від 07 вересня 1998 року №1388
встановлено порядок державної
реєстрації автомобілів (і т. ін.), який є
обов'язковим для всіх юридичних та
фізичних осіб, які є власниками
транспортних засобів.

Виходячи з наданих доказів, суд
дістається висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на літню
кухню 1975 року побудови, яка складається
з двох кімнат загальною площею 41,00 кв.м
(житлова -21,30 кв.м, житловою 21,30 кв.м), не
підлягають задоволенню, оскільки
сторони по справі не довели належними
та допустимими доказами, що зазначена
будівля входить до складу
домоволодіння, що належить сторонам по
справі на праві власності та має
вказані технічні характеристики.

Суд дістається висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання право
власності на автомобіль ВАЗ-21070, 2005
року, двигун НОМЕР_3, шасі, кузов НОМЕР_4,
колір синій, тип ТЗ легковий седан,
реєстраційний № НОМЕР_1 не підлягають
задоволенню, оскільки право власності
на автомобіль від власника ОСОБА_4 до
колишнього подружжя ОСОБА_1, ОСОБА_2 не
перейшло.

Виходячи з наданих доказів, суд
дістається висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_1,
24.05.1968р.н., право користування на
частину земельної ділянки, яка
знаходиться під літньою кухнею та
необхідна для її обслуговування, і
розташована в АДРЕСА_2, площа якої
складає 0,05 га, для будівництва і
обслуговування житлового будинку та
поділення земельної ділянку в натурі,
визнавши право користування на частину
земельної ділянки не підлягають
задоволенню, оскільки сторони по
справі не довели належними та
допустимими доказами, хто являється
власником земельної ділянки, чи
надавалась земельна ділянку у
користування або у власність для
обслуговування житлового будинку.

Суд дістається висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_2
право приватної власності на: літню
кухню (площа 31,00м2) - літера «Б-1», тамбур
(площа 2,70м2) - літера «б», літню кухню
(площа 16м2) - літера «Ж», убиральня (площа
1м/2) - літера «З», ворота (площа 6,70 м2) -
літера «№3», замощення (площа 47м2)-
літера «II» не підлягають задоволенню,
оскільки сторони по справі не довели
належними та допустимими доказами, що
зазначена будівля входить до складу
домоволодіння, що належить сторонам на
праві приватної власності та має
вказані технічні характеристики.

Виходячи з наданих доказів суд
дістається до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1,
право приватної власності на: житловий
будинок (площа 43,80 м2) - літера «А-1», сіни
(площа 8,20 м2) - літера «а», веранда (площа
7,80 м2) -літера «а2», погріб з шийкою
(площа 11,70 м2) - літера «Впд», гараж (площа
24,00 м2) - літера «Е», замощення (площа 12,00
м2) - літера «І» не підлягають
задоволенню, оскільки сторони по
справі не довели належними та
допустимими доказами, що зазначені
будівлі, споруди входить до складу
домоволодіння, що належить сторонам на
праві приватної власності та мають
вказані технічні характеристики.

Суд дістається висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 про поділення між ОСОБА_1
та ОСОБА_2 земельної ділянки, що надана
для обслуговування житлового будинку з
господарськими спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, в
рівних частках кожному не підлягають
задоволенню, оскільки сторони по
справі не довели належними та
допустимими доказами, хто являється
власником земельної ділянки, чи
надавалась земельна ділянку у
користування або у власність для
обслуговування будинку.

Виходячи з наданих доказів суд
дістається до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 право приватної власності на
огорожу - літера «№4» не підлягають
задоволенню, оскільки сторони по
справі не довели належними та
допустимими доказами, що зазначена
споруда входить до складу
домоволодіння, має вказані технічні
характеристики.

Суд дістається висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_2 про визнання право
власності за ОСОБА_2 на автомобіль
ВАЗ-21070, номерний знак НОМЕР_1, визнавши
право приватної власності в повній
частці на автомобіль ВАЗ-21070, 2005 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, зареєстрований
Старобешівським МРЕВ в Донецькій
області від 03 березня 2005 року.

Керуючись ст.ст. 3,10,58,209,212, 213,214,215 ЦПК
України, суд,,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на літню
кухню 1975 року побудови, яка складається
з двох кімнат загальною площею 41,00 кв.м
(житлова -21,30 кв.м, житловою 21,30 кв.м).

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання право власності на
автомобіль ВАЗ-21070, 2005 року, двигун
НОМЕР_3, шасі, кузов НОМЕР_4, колір синій,
тип ТЗ легковий седан, реєстраційний
НОМЕР_1.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, право користування на
частину земельної ділянки, яка
знаходиться під літньою кухнею та
необхідна для її обслуговування, і
розташована в АДРЕСА_2, площа якої
складає 0,05 га.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_2, право
приватної власності на: літню кухню
(площа 31,00м2) - літера «Б-1», тамбур (площа
2,70м2) - літера «б», літню кухню (площа 16м2)
- літера «Ж», убиральня (площа 1м2) -
літера «З», ворота (площа 6,70 м2) - літера
«№3», замощення (площа 47м2)- літера «II».

Відмовити у задоволенні позовних вимог
вимоги ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1,
право приватної власності на: житловий
будинок (площа 43,80 м2) - літера «А-1», сіни
(площа 8,20 м2) -літера «а», веранда (площа
7,80 м2) -літера «а2», погріб з шийкою
(площа 11,70 м2) - літера «Впд», гараж (площа
24,00 м2) - літера «Е», замощення (площа 12,00
м2) - літера «І».

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про поділ між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
земельної ділянки, наданої для
обслуговування житлового будинку з
господарськими спорудами,
розташованого за адресою: АДРЕСА_2, в
рівних частках кожному.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2
право приватної власності на огорожу -
літера «№4».

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 про визнання право власності за
ОСОБА_2 на автомобіль ВАЗ-21070, номерний
знак НОМЕР_1, визнавши право приватної
власності в повній частці на
автомобіль ВАЗ-21070, 2005 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1,
зареєстрований Старобешівським МРЕВ в
Донецькій області від 03 березня 2005
рокуПовний текст судового рішення
виконано 03 вересня 2013 року.

Повний текст судового рішення
виготовлено 17 березня 2014 року.

Апеляційна скарга на рішення суду
може бути подана протягом десяти днів з
дня його проголошення до Апеляційного
суду Донецької області через
Старобешівський районний суд. Особи,
які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Р.В. Дехта

17.03.2014