Провадження №2/761/1673/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28 квітня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Маліченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
тлумачення правочину, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 (далі -
позивач) звернулася до Шевченківського
районного суду м. Києва з позовом до
ОСОБА_2 (далі - відповідач) про
тлумачення правочину.

Позовні вимоги обґрунтовані тим,
що 28.08.2000 р. між сторонами було укладено
угоду, згідно із преамбулою якої
позивач та відповідач здійснювали
керівництво та контроль за простими
іменними акціями відкритого
акціонерного товариства
«Кременчуцький завод технічного
вуглецю» (далі - ВАТ «КЗТВ»). Фактично,
спірна угода не мала для сторін жодних
правових наслідків та протягом більш
ніж тринадцяти років вона була
формально чинною, сторони жодного разу
не пред'являли одна до одної будь - яких
вимог щодо реалізації її положень.
Однак, 03.07.2013 р. до Київського районного
суду м. Донецька було пред'явлено позов
до ОСОБА_1 про стягнення з неї
еквіваленту 1500000 доларів США за,
начебто, порушення умов спірної угоди.
Рішенням суду від 07.10.2013 р. позов було
задоволено, а рішенням Апеляційного
суду Донецької області від 28.11.2013 р.
зазначене рішення суду першої
інстанції було скасовано, а у
задоволенні вимого відмовлено. 06.11.2013 р.
до Шевченківського районного суду м.
Києва позивачкою було подано позов до
відповідача про визнання спірної угоди
недійсною, а 08.11.2013 р. до цього ж суду нею
подано позов до відповідача та
компанії Релемен Траст Лімітед
(Республіка Кіпр) про визнання
недійсним укладеного між ОСОБА_2 та
компанією Релемен Траст Лімітед
договору про відступлення права вимоги
за спірною угодою.

Факт подання зазначених позовів
свідчить про те, що сторони по-різному
тлумачать окремі пункти угоди, а тому
позивачка просила суд постановити
рішення про тлумачення змісту окремих
положень письмової угоди від 28.08.2000 р.,
укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а саме:

1.1. Розтлумачити преамбулу в
системному зв'язку з пунктами 3.1. та 3.2.
та розділом 7 щодо того чи є права та
обов'язки за даною угодою такими, що
нерозривно пов'язані з особами ОСОБА_2
та ОСОБА_1; у випадку якщо права та
обов'язки за даною угодою, не є
нерозривно пов'язаними з особами
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - чи містяться у
розділі 7 спірної угоди вичерпний
перелік осіб, яким можуть передаватися
будь - які права та обов'язки з даною
угодою; чи тягне за собою відчуження
усіх акцій, належних будь - якій зі
сторін даної угоди, припинення цієї
угоди на підставі норми ст. 607
Цивільного кодексу України; чи
продовжують сторони здійснювати
контроль над простими іменними акціями
ВАТ «КЗТВ», належними, станом на 10.05.2000,
третім особам, переліченим у преамбулі
даної угоди, незалежно від відчуження
зазначених акцій вказаними особами.

1.2. Розтлумачити пункти 1.1. 1.2. та
1.3. щодо того чи є дана угода договором
про сумісну діяльність в розумінні
Глави 38 Цивільного кодексу УРСР 1963
року; чи є досягнення цілей,
встановлених пунктами 1.3.1,1.3.2 та 1.3.3.
підставою для того, аби вважати дану
угоду припиненою на підставі норми ст.
599 Цивільного кодексу України.

1.3. Розтлумачити пункти 4.3., 4.4., 5.3.1,
5.3.2. та 5.3.3. щодо того, чи містять вони
цивільні права, вужчі за змістом ніж ті,
що передбачені ч. 4 ст. 41 Конституції
України та ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу
УРСР 1963 року;

1.4. Розтлумачити пункт 5.3. щодо
того, чи встановлюється у ньому
обов'язок брати участь у загальних
зборах акціонерів ВАТ «КЗТВ».

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав та
просив суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Представник відповідача в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог в повному
обсязі, оскільки сторони уклали угоду з
повним розумінням предмету угоди в
цілому та розумінням змісту кожного з
пунктів окремо. Представник
відповідача вважає, що позивачка
фактично просить суд певною мірою
створити додаткові умови угоди або ж
взагалі змінити істотні умови угоди, що
в свою чергу має бути досліджено лише у
спорі з іншим способом захисту. В іншій
частині позовні вимоги зводяться до
аналізу правовідносин сторін угоди, що
виходить за межі інституту тлумачення
правочину.

Суд, заслухавши пояснення
представників сторін, повно та
всебічно дослідивши матеріали справи
дійшов до висновку, що в задоволенні
позовних вимог необхідно відмовити в
повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦК України
зміст правочину може бути витлумачений
стороною (сторонами). На вимогу однієї
або обох сторін суд може постановити
рішення про тлумачення змісту
правочину. При тлумаченні змісту
правочину беруться до уваги однакове
для всього змісту правочину значення
слів і понять, а також загальноприйняте
у відповідній сфері відносин значення
термінів. Якщо буквальне значення слів
і понять, а також загальноприйняте у
відповідній сфері відносин значення
термінів не дає змоги з'ясувати зміст
окремих частин правочину, їхній зміст
встановлюється порівнянням
відповідної частини правочину зі
змістом інших його частин, усім його
змістом, намірами сторін. Якщо за
правилами, встановленими частиною
третьою цієї статті, немає можливості
визначити справжню волю особи, яка
вчинила правочин, до уваги беруться
мета правочину, зміст попередніх
переговорів, усталена практика
відносин між сторонами, звичаї
ділового обороту, подальша поведінка
сторін, текст типового договору та інші
обставини, що мають істотне значення.

Насамперед необхідно брати до
уваги однакове для всього змісту
правочину значення слів і понять, а
також загальноприйняте у відповідній
сфері відносин значення термінів.

При розгляду справи було
встановлено, що ухвалою
Шевченківського районного суду м.
Києва від 16.12.2013р. відкрито провадження
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
компанії Релемент Траст Лімітед про
визнання договору недійсним, а ухвалою
від 02.12.2013р. - у справі за позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про визнання правочину
недійсним.

Таким чином позивач, як сторона
договору скористалася своїм правом на
розгляд спору щодо умов договору в
судовому порядку, при розгляді якого
суд може ухвалити рішення про
тлумачення змісту правочину.

При розгляді спору суд може
ухвалити рішення про тлумачення змісту
правочину лише на вимогу однієї або
обох сторін правочину чи їх
правонаступників в порядку позовного
провадження (п.3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р.
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними»).

Зі змісту угоди, укладеної між
позивачем та відповідачем 28.08.2000р.
вбачається, що її зміст та значення
слів і понять є зрозумілими, крім того,
в п. 8.5 угоди зазначено, що вона укладена
при повному взаємному розумінні
предмету даної угоди в цілому та зміст
кожного із її пунктів окремо.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Даючи юридичну оцінку поясненням та
наданим по справі доказам, враховуючи
те, що зміст та значення слів і понять
угоди є зрозумілими, а між сторонами
виник спір, який є предметом розгляду в
інших справах, суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог необхідно
відмовити.

Керуючись, ст. 213 ЦК України, ст.ст. 10, 60,
61, 88, 208, 209, 212, 213, 215, 223 ЦПК України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про тлумачення правочину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через суд першої
інстанції шляхом подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя