Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/1509/14
Головуючий у 1 інстанції: Нестеренко
Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
13 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
Головуючого: Кочеткової І.В.,
суддів Маловічко С.В., Воробйової І.А.
при секретарі: Свинаренко О.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Якимівського районного суду
Запорізької області від 13 лютого 2014
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи:
Якимівський районний сектор
управління державної міграційної
служби України в Запорізькій області,
Відділ опіки та піклування в особі
Якимівської селищної ради
Якимівського району Запорізької
області про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до суду до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи: Якимівський районний сектор
управління державної міграційної
служби України в Запорізькій області,
Відділ опіки та піклування в особі
Якимівської селищної ради
Якимівського району Запорізької
області про визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що 02 жовтня 2003 року він,
перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3,
зареєстрував її місце проживання в
належному йому будинку АДРЕСА_1. 21
квітня 2012 року він зареєстрував в
належному йому будинку їх спільного
сина ОСОБА_4 З 23 січня 2013 року він та
ОСОБА_3 з ОСОБА_4 проживають окремо,
відповідачі стали мешкати в будинку
АДРЕСА_2. 23 квітня 2013 року рішенням
Якимівського районного суду
Запорізької області по справі №
330/821/13-ц шлюб між ним та ОСОБА_3 був
розірваний. Оскільки відповідачі
відмовляються добровільно знятися з
реєстрації у належному йому на праві
власності будинку, позивач просив суд
визнати їх такими, що втратили право
користування житловим приміщенням та
зняти з реєстраційного обліку.

Рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 13 лютого 2014
року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на неповне з'ясування всіх обставин
справи, порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, пояснення апелянта,
вивчивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
договору дарування від 30.07.2003р., копії
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 21.08.2003р., позивач
ОСОБА_2 є власником домоволодіння,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
10-11). Відповідно до копії домової книги
на це домоволодіння у вказаному
будинку зареєстровані: позивач ОСОБА_2,
відповідач - ОСОБА_3, брат позивача -
ОСОБА_2, та син позивача - неповнолітній
ОСОБА_4 (а.с.14-15).

Рішенням Якимівського районного суду
Запорізької області від 23.04.2013р. шлюб
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 12).
Діти подружжя: неповнолітній ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та малолітній ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2, після розірвання шлюбу
залишились на вихованні у матері.

Відповідно до довідки квартальної від
26.12.2013 року, підписаної сусідами ОСОБА_6,
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, - ОСОБА_3 разом з сином
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, прописані за
адресою: АДРЕСА_1, але з 23 січня 2013р. по
теперішній час мешкають по АДРЕСА_2 (а.с.
13).

Посилаючись на їх тривалу відсутність
за місцем реєстрації, що порушує його
права як власника будинку, позивач
просив визнати колишню дружину та
неповнолітнього сина ОСОБА_4 такими, що
втратили право користування цим
будинком із зняттям їх з
реєстраційного обліку.

Відмовляючи в задоволенні цього
позову, суд першої інстанції виходив із
того, що подружжя має двох
неповнолітніх дітей, які після
розірвання шлюбу між подружжям ОСОБА_4
залишились на вихованні з матір»ю, тому
визнання колишньої дружини такою, що
втратила право користування жилим
будинком чоловіка, потягне за собою
порушення прав цих неповнолітніх дітей
на житло.

Проте повністю погодись з такими
висновками суду не можна.

Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України,
яка регулює спірні правовідносини між
власником житлового приміщення та
членами його сім»ї, зокрема, і
колишніми, останні мають право на
користування цим жилим приміщенням. У
відповідності до ч. 2 цієї статті, член
сім»ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

На підтвердження відсутності
відповідачів у місці реєстрації - в
будинку АДРЕСА_1 з 23 січня 2013р. позивач
надав Довідку квартального, яка не може
бути прийнята як допустимий доказ,
оскільки складена з порушенням вимог
до відповідних документів: не мається
адрес сусідів та їх паспортних даних,
підпис квартального не засвідчений
відповідною печаткою або штампом у
разі її відсутності ( а.с. 13). На
підтвердження відомостей, що містяться
в такій довідці, не були допитані в
судовому засіданні як свідки голова
квартального комітету та зазначені в
ній сусіди, що робить неспроможними
викладені в довідці факти.

Крім того, з 23 січня 2013р. - дати, з якої
позивач вираховує строк не проживання
відповідачів в його будинку, до дня
звернення позивача до суду з позовом
про визнання їх такими, що втратили
право користування жилим приміщенням -
09.01.2014р., не сплив річний строк,
дотримання якого є обов»язковою
підставою для втрати відсутніми
членами сім»ї свого сервітутного права
на житло власника.

Таким чином, колегія вважає, що судом
правильно встановлені фактичні
обставини справи та визначено характер
спірних правовідносин між сторонами,
але помилковими є висновки суду щодо
підстав відмови у позові.

З огляду на вказане, колегія вважає за
необхідне у відповідності до вимог п. 3,
4 ч. 1 ст. 309 ЦК України змінити рішення
суду в частині обґрунтування підстав
відмови в позові, а саме, відмовити в
задоволенні позову у зв»язку з
передчасним його пред»явленням через
порушення вимог матеріального права -
ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Якимівського районного
суду Запорізької області від 13 лютого
2014 року у цій справі змінити в частині
правового обґрунтування відмови в
позові.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:
Кочеткова І.В.

Судді:
Маловічко С.В.

Воробйова І.А.