Справа №581/29/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Сізов Д. В.Номер провадження
22-ц/788/755/14 Суддя-доповідач - Ільченко О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ільченко О. Ю.,

суддів - Кононенко О. Ю., Рибалки В. Г.,

за участю секретаря судового засідання
- пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою Липоводолинського районного
центру соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді Липоводолинської
районної державної адміністрації

на рішення Липоводолинського
районного суду Сумської області від 04
березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Липоводолинського районного центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді Липоводолинської районної
державної адміністрації, третя особа -
ОСОБА_4

про поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,

в с т а н о в и л а
:

Рішенням Липоводолинського районного
суду Сумської області від 04 березня 2014
року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 з 13 січня 2014 року на
посаді фахівця із соціальної роботи
Липоводолинського районного центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді Липоводолинської районної
державної адміністрації.

Стягнуто з Липоводолинського
районного центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді Липоводолинської
районної державної адміністрації на
користь ОСОБА_3 3170 грн. 90 коп. (без
утримань податків та обов'язкових
платежів) середнього заробітку за час
вимушеного прогулу у період із 13 січня
по 04 березня 2014 року.

Вирішено питання судового збору.

В апеляційній скарзі представник
відповідача, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення та
неправильне застування норм
матеріального і процесуального права,
просить зазначене рішення скасувати, а
позовні вимоги задоволити. При цьому
зазначає, що позивачка не надала на
підтвердження виконання своїх
посадових обов'язків акти соціального
інспектування, затверджені підписом
голови райдержадміністрації та
відмовилась давати пояснення щодо
своєї відсутності на робочому місці.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачем не надано доказів
підтвердження факту відсутності
позивачки на роботі без поважних
причин. Суд зазначив, що позивачка 08
січня 2014 року здійснювала свої
функціональні обов'язки по
відвідуванню соціально незахищених
осіб та, що неявка її протягом робочого
дня до сільради не є свідченням
прогулу.

Колегія суддів погоджується з
встановленими судом фактичними
обставинами справи, виходячи з
наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 03
липня 2012 року ОСОБА_3 призначена на
посаду фахівця із соціальної роботи
Липоводолинського районному центрі
соціальних служб. (а.с.5)

28 жовтня 2013 року відповідно до наказу
директора Липоводолинського районного
центру соціальних служб № 12-К було
прийнято рішення про вивільнення
однієї посади на підставі наказу
Мінсоцполітики України від 05 вересня
2013 року №544 та листа Сумського
обласного центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді від 15 жовтня 2013
року №03/767 «Про розподіл фахівців із
соціальної роботи на 2014 рік» зменшення
штатної чисельності працівників
районного центру із 9 до 8 осіб. (а.с. 21)

Цього ж дня позивачка була повідомлена
про заплановане на 01 січня 2014 року
вивільнення (а.с.21), а 20 грудня 2013 року
директором Липоводолинського
районного центру соціальних служб був
виданий наказ про звільнення ОСОБА_3 у
зв'язку зі скороченням штату
працівників згідно з п. 1 ч.1 ст.40 КЗпП
України. (а.с.33)

Пунктом 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк може
бути розірваний власником або
уповноваженим ним органом, зокрема, у
випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Відповідно до наказу в.о. директора
Липоводолинського районного центру
соціальних служб ОСОБА_4 від 13 січня 2014
року №1-к ОСОБА_3 з 13 січня 2014 року
звільнена з посади фахівця із
соціальної роботи Липоводолинського
районного центру соціальних служб за
прогул без поважних причин за п.4 ст.40
КЗпП України. (а.с.70)

Підставою для винесення наказу
відповідачем був факт відсутності
позивачки на робочому місці 08 січня 2014
року, а саме, у приміщенні сільських
рад. (а.с. 52, 53)

Перевіряючи доводи апелянта, судом
було встановлено, що позивачка не
вважала себе звільненою з роботи і 08
січня 2014 року здійснювала відвідування
осіб, що підлягали соціальному захисту.

Ця обставини досліджувались судом
першої інстанції і знайшла своє
підтвердження на підставі показань
свідків, яких відвідувала ОСОБА_3

В справі відсутні документальні
підтвердження відповідача щодо
обов'язковості явки соціального
працівника в приміщення сільської ради
під час відвідувань осіб, що підлягали
соціальному супроводу.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що дії відповідача також
сприяли виникненню спірної ситуації.

Зокрема, в матеріалах справи наявні
накази вищестоящих центрів щодо
розподілу фахівців з соціальної робот
(а.с. 34-35), відповідно до яких наказом
Липоводолинського районного центру
соціальних служб для сім'ї, дітей та
молоді № 14-К від 26 грудня 2013 року був
визнаний наказ від 20 грудня 2013 року №
13-К «Про звільнення ОСОБА_3» таким, що
втратив чинність. (а.с. 36) Однак, у справі
відсутні відомості про доведення цього
наказу до відома позивачки.

За викладених обставин та враховуючи,
що позивачка виконувала свої обов'язки
відповідно до п. 1.3 Порядку здійснення
центром соціальних служб для сім'ї,
дітей та молоді соціального
інспектування, то суд першої інстанції
надав належну оцінку всім наявним у
справі доказам, дійшов обґрунтованого
висновку щодо відсутності підстав за
вказаних умов для застосування такого
крайнього заходу, як звільнення за
прогул.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводами апеляційної скарги не
наведено доказів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції.

За викладених обставин і фактів,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції вірно визначився в спірних
правовідносинах і не вбачає підстав
для задоволення скарги та скасування
рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Липоводолинського
районного центру соціальних служб для
сім'ї, дітей та молоді Липоводолинської
районної державної адміністрації
відхилити, а рішення Липоводолинського
районного суду Сумської області від 04
березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набрала законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий (підпис)

Судді (підписи)

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Сумської
області: О.Ю. Ільченко