У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «ПриватБанк» на
заочне рішення Київського районного
суду м. Сімферополя від 12 вересня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 29 жовтня
2013 року,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Комерційний банк
«Приватбанк» (далі - ПАТ «КБ
ПриватБанк») звернулося до суду із
позовом до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.
Свої позовні вимоги обґрунтовувало
тим, що 23 вересня 2005 року між банком та
відповідачем було укладено кредитний
договір на суму 10 тисяч гривень зі
сплатою 24 % на рік за користування
грошима на суму залишку заборгованості
з кінцевим терміном повернення до 23
вересня 2008 року. Відповідач належним
чином не виконує свої зобов'язання за
кредитним договором внаслідок чого в
нього утворилась заборгованість. У
зв'язку з викладеним позивач просив
стягнути з відповідача на його користь
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 90 747 грн. 73 коп.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Сімферополя від 12 вересня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 29
жовтня 2013 року, у задоволенні позову
ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
питання чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони підтверджуються
(ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив з
того, що позивач звернувся до суду за
захистом своїх прав з пропуском строку
позовної давності.

Проте погодитися з такими висновками
судів повністю не можна з таких
підстав.

Судом установлено, що 23 вересня 2005 року
між ПАТ «КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір № SI20SE00000683, згідно
умов якого позивач надав відповідачеві
кредит у розмірі 10 тис. грн із сплатою 24%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом для ремонту житла (а. с. 9-12).

Згідно з п. 23 ст. 1 Закону України «Про
захист прав споживачів» кошти, які
надані кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції є споживчим
кредитом. Таким чином, ОСОБА_6 отримав
споживчий кредит.

Згідно зі ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048
ЦК України).

Однак відповідач в порушення
вищевказаних вимог закону належним
чином зобов'язання за кредитним
договором не виконував та станом на 05
липня 2013 року у нього утворилась
заборгованість у розмірі 90 747 грн. 73
коп., з них: 8 310 грн. 51 коп. -
заборгованість по тілу кредиту; 23 735
грн. 39 коп. - заборгованість за
простроченими відсотками; 3 750 грн. -
заборгованість з простроченої комісії;
54 951 грн. 83 коп. - заборгованість по пені
(а. с. 5-8).

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для
окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

ЦК України не передбачає заборони
пред'явлення окремих вимог у зв'язку з
пропущенням строку позовної давності.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог
суди не врахували, що п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», за яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту (правова
позиція Верховного Суду України згідно
з постановою у справі № 6-126цс13).

Разом з тим при вирішенні спору в
судовому порядку позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові. Якщо суд визнає
поважними причини пропущення позовної
давності, порушене право підлягає
захисту.

Заява про застосування позовної
давності ОСОБА_6 подана до суду не була,
оскільки розгляд справи було проведено
у заочному порядку у відсутності
відповідача.

Таким чином, висновок судів про відмову
у задоволенні позову у зв'язку з
застосуванням позовної давності
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі щодо вимог про повернення
споживчого кредиту та без з'ясування
причин пропущення позовної давності є
передчасним.

Отже, суд першої інстанції, в порушення
вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України на
зазначені положення закону уваги не
звернув, доводів позивача належним
чином не перевірив, та прийшов до
передчасного висновку про
застосування строків позовної
давності без заяви відповідача про її
застосування.

Суд апеляційної інстанції в порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Сімферополя від 12
вересня 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 29 жовтня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: О.В.
Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук