У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі :

головуючого судді -
Ковальчук Н.М.,

суддів: -
Григоренка М.П.,Рожин Ю.М.,

секретаря судового засідання
- Пиляй І.С.,

з участю представника позивача
- Лук»янова О.В.,

представника органу опіки і піклування
- Войтович В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та кредит» на рішення
Рівненського районного суду від 29
січня 2014 року у справі за позовом
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та кредит» в особі філії
"Північно-Західне регіональне
управління "АТ "Банк "Фінанси та кредит"
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 до неї особисто та як
до законного представника ОСОБА_6,
ОСОБА_7, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
Служба у справах дітей як орган опіки
та піклування Рівненської районної
державної адміністрації, про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
виселення, -

в с т
а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного
суду від 29 січня 2014 року задоволені
позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та
кредит" в особі філії "Північно-Західне
регіональне управління "АТ "Банк
"Фінанси та кредит"(далі ПАТ"Банк
"Фінанси та кредит") до ОСОБА_4, ОСОБА_5 до
неї особисто та до неї як до законного
представника малолітніх ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2, про
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Звернуто стягнення на предмет
іпотеки - земельну ділянку 0,2497 гектарів
та житловий будинок з надвірними
будівлями, які знаходяться за адресою
АДРЕСА_1 в рахунок погашення
заборгованості ОСОБА_8 перед ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» за кредитним
договором № 34/06-МК від 20 листопада 2006
року та Додаткової угоди № 01/34/06-МК від
18 вересня 2008 року у розмірі 152 097, 04
гривень шляхом продажу іпотечного
майна на прилюдних торгах. Іпотечне
майно належать на праві приватної
власності іпотекодавцю ОСОБА_4
Вирішено питання про судові витрати.

В задоволенні позовних вимог
про виселення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду,
банк оскаржив його в апеляційному
порядку.В поданій апеляційній скарзі
зазначає, що рішення місцевим судом
було ухвалене з неправильним
застосуванням норм матеріального
права та за неповного з'ясування
обставин справи. Відмовляючи в позові
про виселення суд не врахував
обставини справи про те, що боржник не
виконує умови кредитного договору і на
даний час борг складає 152 097 грн. Банк
неодноразово направляв боржнику та
іпотекодавцю вимогу про необхідність
погашення боргу, а в противному випадку
будуть заявлені вимоги про стягнення
боргу на предмет іпотеки. Реєстрація
неповнолітніх осіб у будинку
проведена без згоди іпотекодержателя.
На адресу відповідачів 30.05.2013 року
направлено вимогу з пропозицією
сплатити борг або до 30 червня 2013 року,
виселитись

________________________________________________________________________
____________________________________________

Справа №2 /570/63/14-ц
Головуючий в суді І
інстанції - Красовський О.О.

Провадження № 22-ц 787/606/2014

Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

з житлового будинку та знятись з
реєстрації. Станом на 1 липня 2013 року
дана вимога не виконана і відповідно до
норм Закону України «Про іпотеку» у
банку виникло право на подання позову
до суду з вимогами про звернення
стягнення на предмет іпотеки та
одночасно виселення. Суд не врахував
вимоги ст.39,40 Закону України «Про
іпотеку», ст.109 ЖК України і прийняв
рішення, що суперечить цим нормам та
роз»ясненням постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ № 5 від
30.03.20012 року «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають з кредитних
правовідносин». Висновок суду першої
інстанції про передчасність позовних
вимог про виселення є незаконним,
оскільки банком витримані всі вимоги
щодо завчасного попередження жильців
будинку про виселення і надання їм
строку для добровільного виселення. З
наведених підстав просять рішення
суду першої інстанції в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про виселення скасувати та
задовольнити ці вимоги в повному
обсязі.

Рішення в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки сторони
не оспорюють, а тому, рішення в цій
частині набрало законної сили.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку

апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову про виселення, суд
першої інстанції виходив з приписів ч.1,
2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та
ч. 3 ст. 109 ЖК України і прийшов до
правильного висновку, що на час
ухвалення рішення про звернення
стягнення на предмети іпотеки відсутні
підстави для примусового виселення за
рішенням суду мешканців із житлового
будинку, на який здійснюється
звернення стягнення як на предмет
іпотеки.

З таким висновком місцевого суду
колегія суддів апеляційного суду
погоджується.

Судом встановлено: 20 листопада 2006
року між Банком "Фінанси та Кредит",
ТзОВ, правонаступником якого є ПАТ
"Банк "Фінанси та Кредит", в особі філії
"Північно-Західне регіональне
управління" АТ «Банк «Фінанси та
Кредит» та громадянином ОСОБА_8 був
укладений кредитний договір № 34/06-МК, а
18 вересня 2008 р. Додаткова угода №
01/34/06-МК, за яким позичальник отримав
кредит у сумі 20 000,00 доларів США із
сплатою 16,00% річних і строком
повернення до 18.11.2011 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
21.11.2006 року з ОСОБА_4 було укладено
іпотечний договір, відповідно до умов
якого, в іпотеку Банку передано
земельну ділянку 0,2497 гектарів, яка
розташована за адресою АДРЕСА_1,
цільове призначення: будівництво та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд та
житловий будинок з надвірними
будівлями, розташований за цією ж
адресою. Іпотечне майно належить
ОСОБА_4 на праві приватної власності на
підставі свідоцтва про право особистої
власності на домоволодіння, виданого
25.11.1988 р. та Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
372760, виданого 09.10.2006 р.

Станом на час звернення до суду
з позовом борг ОСОБА_8 за кредитом
складав 441 064,78 грн. Заборгованість по
кредиту на час ухвалення оскаржуваного
рішення становила 152 097,04 грн. В
судовому засіданні апеляційного суду
представник банку повідомив, що
боржник ОСОБА_8 погашає кредит і на
даний час заборгованість по кредиту
становить біля 40 000 гривень.

Згідно відповіді
Великожитинської сільської ради
Рівненського району від 15.04.2013 р. за
№204/02-25/13 в будинку АДРЕСА_1
зареєстровані та проживають:
іпотекодавець - ОСОБА_4, ОСОБА_5 та її
малолітні діти - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_2

Як встановлено в судовому
засіданні реєстрація малолітніх дітей
була проведена після укладення
договору іпотеки.

ОСОБА_4 30.05.2013 р. направлено вимогу
за № 1036 негайно сплатити
заборгованість по кредитному договору
або до 30 червня 2013 року виселитись з
житлового будинку зі зняттям з
реєстрації всіх зареєстрованих у
будинку осіб. Банк попередив, що у разі
невиконання боржником та майновими
поручителями вимог Банку, буде
звернуто стягнення на майно, яке
передано в іпотеку.

Відповідно до ч. 3 ст. 47
Конституції України позбавити
громадянина житла можна лише на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 109
Житлового кодексу України, ч. 1, 2 ст. 40
Закону України "Про іпотеку" виселення
із займаного жилого приміщення
допускається з підстав, установлених
законом. Виселення проводиться
добровільно або в судовому порядку.
Звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення, всі громадяни, що мешкають
у ньому, зобов'язані на письмову вимогу
кредитора або нового власника цього
жилого приміщення добровільно
звільнити його протягом одного місяця
з дня отримання цієї вимоги. Якщо
громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що примусове виселення всіх громадян,
що мешкають у житловому будинку або
житловому приміщенні, на які звернуто
стягнення як на предмет іпотеки,
здійснюється на підставі рішення суду
тільки якщо добровільно мешканці не
звільнять житловий будинок або житлове
приміщення протягом одного місяця з
дня отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника,
або в інший погоджений сторонами строк,
а з вимогами про виселення
іпотекодержатель може звернутись
після рішення про стягнення на предмет
іпотеки, як то передбачено в ч. 3 ст. 109
ЖК України.

Посилання апеляційної скарги на
те, що оскаржуваним рішенням незаконно
позбавлено Банк реальної можливості
стягнення заборгованості за кредитом,
колегія суддів до уваги не бере і не
приймає їх як такі, що слугують
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції.

Відхиляючи ці доводи апеляційної
інстанції, як такі, що не спростовують
висновків суду першої інстанції,
колегія суддів бере до уваги також ті
обставини, що боржник ОСОБА_8 вимоги
банку по погашенню кредиту частково
виконує.

Так, судом достовірно
встановлено, що на час звернення до
суду з позовом про виселення борг
складав 441 064,78 грн.

На даний час відповідно до
повідомлення представника банку борг
по кредиту складає біля 40 000 гривень.

Згідно п. 3 Договору іпотеки
узгоджена сторонами вартість предмету
іпотеки становить 153 520 грн. 00 копійок.

Статтею 3 Конституції України
визначено, що людина, її життя і
здоров'я, честь і гідність,
недоторканність і безпека визнаються в
Україні найвищою соціальною цінністю,
а ст. 47 - заборону примусового
позбавлення житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду. У
зв'язку з цим майнові інтереси держави
не можуть бути визнані пріоритетними
відносно житлових прав малолітніх
дітей.

Відхиляючи апеляційну скаргу, колегія
суддів враховує конституційну норму
щодо заборони примусового позбавлення
житла інакше, як на підставі закону за
рішенням суду, а також положення
Конвенції про права дитини від 20.11.1989
року, ратифікованої Верховною Радою
України 27.02.1991 котрою визначено, що
жодна дитина не може бути об'єктом
свавільного або незаконного втручання
в здійснення її права на особисте і
сімейне життя, недоторканність житла,
таємницю кореспонденції або
незаконного посягання на її честь і
гідність; дитина має право на захист
закону від такого втручання або
посягання.

Відповідно до норм процесуального
права передбачається, що обставини
цивільних справ з'ясовуються судом на
засадах змагальності, в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами доказів. Щодо обов'язку
доказування і подання доказів, то кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог і заперечень. Однак,
будь-яких доказів, які б заслуговували
на увагу і спростовували висновки суду,
позивач суду не надав.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що судом першої інстанції
були правильно, всебічно і повно
встановлені обставини справи,
характер правовідносин, які виникли
між сторонами та застосовано правові
норми, які підлягали застосуванню при
вирішенні даного спору, в зв'язку із чим
рішення підлягає залишенню без змін, як
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313-315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а
:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та кредит» відхилити.

Рішення Рівненського районного суду
від 29 січня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя підпис
Ковальчук Н.М.

Судді: підпис
Григоренко М.П.

підпис
Рожин Ю.М.

Згідно:Суддя-доповідач
Ковальчук Н.М.