Єдиний унікальний номер 243/8939/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1150/2014
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів Канурної О.Д., Агєєва О.В.

при секретарі Хохулі М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа телеканал САТ про захист
честі та гідності, стягнення моральної
шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_1 про захист честі та гідності,
стягнення моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Слов'янського міськрайонного
суду Донецької області від 24 грудня 2013
року, -

в с т а н
о в и в :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 24 грудня 2013 року, яким в позові
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та
гідності і за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі і
гідності відмовлено, в частині відмови
у задоволенні її позовних вимог та
ухвалити нове рішення, яким її позовні
вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги
ОСОБА_1 посилається на порушення норм
матеріального та процесуального права
і, зокрема ст. ст. 212-214 ЦПК України та
ст.ст. 23, 269, 277, 1167 ЦК України; апелянт
вважає помилковим висновок суду про те,
що висловлювання ОСОБА_2 про неї як
неадекватну людину не свідчить про те,
що ОСОБА_2 розповсюдила недостовірну
інформацію про її психічний стан,
трактуючи це поняття як незрозуміла,
дивна, оскільки суд не наділений
повноваженнями експерта-психіатра чи
експерта-язикознавця; суд не звернув
уваги на те, що вона має вищу освіту,
достатньо логічно виражає свої мислі
та не дав ніякої оцінки документу про
те, що вона не знаходиться на обліку у
психіатричній лікарні і не страдає
будь-яким психічним захворюванням;
вона представила суду посвідчення про
те, що є ветераном Великої вітчизняної
війни, але ОСОБА_2, як і раніше,
продовжувала стверджувати в суді, що
вона не ветеран війни, тобто отримала
документ незаконно, принижуючи цим її
честь і гідність, а суд на ці випади
ніяким чином не реагував; апелянт
вважає, що суд повинен був винести
окрему ухвалу на адресу
телерадіокомпанії «САТ», яка
транслювала передачу про неї по
неперевіреним даним та зобов'язати
опублікувати спростування на її
захист; апелянт посилається також на
порушення судом норм процесуального
права, оскільки питання про виклик
відповідних свідків вирішувався не на
попередньому судовому засіданні, а в
ході судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного
суду позивачка ОСОБА_1 підтримала
доводи апеляційної скарги, просила її
задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її
представник заперечували проти
доводів апеляційної скарги, вважаючи
рішення суду законним і обгрунтованим.

Від третьої особи - телерадіокомпанії
«САТ» надійшов лист про розгляді
справи у відсутності представника.

Судом першої інстанції встановлено,
що позивач ОСОБА_1 ставила у пляшці воду
для безпритульних собак на площі
району Черевківка у м. Слов'янську, де
також виставила плакат з проханням не
виливати воду, оскільки вона
призначена для собак, що підтверджено
поясненнями свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 Проте відповідачка
вилила воду із пляшки на квіти.

Судом також встановлено, що 10 вересня
2013 року телеканалом САТ були показані
виступи позивачки та відповідачки,
повтор виступів відбувся 11 вересня 2013
року.

Судом оглянутий запис вказаних
виступів, наданий на дисковому носії
позивачкою, з якого вбачається, що
ОСОБА_1, висловлюючи свої думки щодо
відношення сьогоденного суспільства
до тваринного світу, засудила жорстоке
поводження із тваринним світом і як в
приклад засудила поведінку ОСОБА_2, яка
вилила на квіти воду, яку вона ставить
для безпритульних собак, дала критичну
оцінку словам ОСОБА_2, з яких
вбачається, що вона не бажає, щоб бігали
собаки.

Згідно виступу ОСОБА_2 на запитання
кореспондента остання також критично
віднеслась до поведінки ОСОБА_1,
повідомивши, що остання у них на районі
вважається трохи неадекватною,
оскільки пише скарги в УПСЗН, Азарову, а
коли до неї приїжджають з перевіркою,
то нікому дверей не відкриває, випускає
собак і не заперечувала, що вилила воду
із банки на квіти.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
сторін, перевіривши доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
апеляційний суд вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 308 ч.1 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у
задоволенні їх позовних вимог суд
першої інстанції виходив з того, що
виступи сторін не є недостовірною
інформацією в сенсі діючого
законодавства, а є лише оціночними
судженнями сторін щодо поведінки
кожної, вираженням їх суб'єктивних
думок, критичною оцінкою поведінки
кожної з них, При цьому, на думку суду,
висловлювання ОСОБА_2 у своєму виступі
щодо неадекватності поведінки ОСОБА_1
не свідчить про те, що ОСОБА_2
розповсюдила недостовірну інформацію
щодо психічного стану позивача,
оскільки поняття «неадекватна»
трактується як незрозуміла, дивна, а не
вказує на конкретну психічну хворобу.

Такі висновки суду є правильними.

Відповідно до ст.32 Конституції
України кожному гарантується судовий
захист права спростовувати
недостовірну інформацію про себе і
членів своєї сім'ї та права вимагати
вилучення будь-якої інформації, а також
право на відшкодування матеріальної і
моральної шкоди, завданої збиранням,
зберіганням, використанням та
поширенням такої недостовірної
інформації.

Відповідно до ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації /ч.1/.
Вважається, що негативна інформація,
поширена про особу, є недостовірною
/ч.3/.

При цьому моментом виникнення права
на спростування слід вважати юридичний
факт правопорушення, протиправність
якого включає в себе: поширення
інформації, тобто доведення її до
відома третьої особи; інформації про
особу, тобто з якої можна було б точно
встановити, що вона стосується
конкретної особи (для того, щоб
інформація стосувалась конкретної
особи потрібно вказати лише певні
ознаки, які достатні для точного
виокремлення цієї особи серед інших);
інформації неправдивої, тобто такої, що
не відповідає дійсності чи викладена
неправдиво (при цьому важливим є
презумпція добропорядності, яка
означає, що негативна інформація,
поширена про особу, є недостовірною);
інформація, яка порушує особисті
немайнові права, тобто дана інформація
повинна або завдавати шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або якимось чином перешкоджати
особі у повному та своєчасному
здійсненні свого особистого
немайнового права. У випадку
спростування поширеної неправдивої
інформації, яка порушує особисті
немайнові права фізичних осіб, вина
особи-поширювача не враховується.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має
право на повагу до його гідності та
честі. Фізична особа має право
звернутися до суду з позовом про захист
її гідності та честі.

Як роз'яснено у постанові Пленуму
Верховного Суду України „Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009
року юридичним складом
правопорушення, наявність якого може
бути підставою для задоволення позову,
є сукупність таких обставин: а)
поширення інформації, тобто доведення
її до відома хоча б одній особі у
будь-який спосіб; б) поширена
інформація стосується певної фізичної
особи чи юридичної особи, тобто
позивача; в) поширення недостовірної
інформації, тобто такої, яка не
відповідає дійсності; г) поширення
інформації, що порушує особисті
немайнові права, тобто або завдає шкоди
відповідним особистим немайновим
благам, або перешкоджає особі повно і
своєчасно здійснювати своє особисте
немайнове право (п.15).

Згідно з положеннями статті 277 ЦК і
статті 10 ЦПК обов'язок довести, що
поширена інформація є достовірною,
покладається на відповідача, проте
позивач має право подати докази
недостовірності поширеної інформації.
Позивач повинен довести факт поширення
інформації відповідачем, а також те, що
внаслідок цього було порушено його
особисті немайнові права (п.18).

Відповідно до статті 19 Конституції
України правовий порядок в Україні
ґрунтується на засадах, відповідно до
яких ніхто не може бути примушений
робити те, що не передбачено
законодавством. У свою чергу, частина
перша статті 34 Конституції України
кожному гарантує право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Суд не
вправі зобов'язувати відповідача
вибачатися перед позивачем у тій чи
іншій формі, оскільки примусове
вибачення як спосіб судового захисту
гідності, честі чи ділової репутації за
поширення недостовірної інформації не
передбачено у статтях 16, 277 ЦК України
(п.26).

Звертаючись до суду з позовом
ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1) посилалась на те,
що вона як учасник та інвалід Великої
вітчизняної війни є захисником тварин
відповідно до Закону України «Про
захист тварин від жорстокого
поводження»; у знойну спеку вона і її
однодумці ставлять воду на площі Миру
Черевківського мікрорайону під одну з
ялинок. ОСОБА_2 - керівник квартального
комітету Черевківки неодноразово
забирала і викидала бутиль та викинула
плакат, прикріплений до ялинки, в якому
зазначено: «Не забирайте бутиль з водою
- це вода для тварин».

Але 31 серпня 2013 року ОСОБА_2
висаджувала квіти і вилила воду з
бутиля на квіти, зірвала плакат, чим
самим проявила жорстоке відношення до
безпритульних собак, порушивши Закон
України «Про захист тварин від
жорстокого поводження».

4 вересня 2013 року її виступ як
ветерана війни був записаний
телерадіокомпанією САТ, показаний лише
10 вересня 2013 року. При цьому з її
виступу вирвали окремі фрази, а акцент
на Закон «Про захист тварин від
жорстокого поводження» повністю
вилучений і тому виступ стався
нелогічним: звернення не ветерана
війни, а просто мешканки Черевківки.
Такий збіг обставин стався після того,
як 10 вересня 2013 року вона побачила біля
ялинок на площі Миру телевізійну
камеру репортера і оператора,
керівника квартального комітету
ОСОБА_2 і двох квартальних.

В передачі 10 вересня вона услихала
і побачила як ОСОБА_2 говорила: «ОСОБА_1
вважається у нас не адекватною,
постійно пише скарги в УПСЗН, Азарову,
що їй погано живеться, а коли до неї
приходять, ховається і випускає собак»,
крім того, її квартальні поза
телекамерою висловились на її адресу,
що вона купила посвідчення. Всі ці
висловлювання ОСОБА_2 і неправдиві
судження вплили на кореспондента
оператора САТ і вона представила її на
телеекрані не як представника
ветеранів війни, а просто мешканкою.

ОСОБА_2 принизила і оббрехала її,
опорочила її честь і гідність, які вона
сказала в ефірі і що прозвучало тричі
на телеканалі САТ 10 і 11 вересня 2013 року,
чим нанесла їй образу, доказом чого
стало реагування кореспондента САТ,
яка не представила її і її виступ як
ветерана і від імені ветеранів ВВВ.

Вона як інвалід війни - ветеран ВВВ
після показу по телебаченню не її
виступу по САТ отримала стрес і
природно з ним пов'язане порушення
здоров'я.

На цих підставах вважала доцільним
стягнення з відповідачки моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства й
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин.

Обгрунтованим визнається рішення,
в якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності та
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Судове рішення відповідає цим
вимогам.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Розглядаючи справу суд першої
інстанції дотримався зазначених норм
матеріального та процесуального
законодавства, з достатньою повнотою
з'ясував дійсні обставини справи,
перевірив доводи і заперечення сторін,
дослідив докази, яким дав належну
оцінку, та дійшов правильного висновку
про відсутність законних підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, що призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи і висновків суду не
спростовують.

Посилання позивачки на те, що суд
першої інстанції безпідставно не
зобов'язав САТ зробити спростування на
її захист також є безпідставним,
оскільки телерадіокомпанія САТ не була
залучена до участі у справі в якості
відповідача.

Рішення суду першої інстанції
належним чином мотивоване і за своїм
змістом та формою відповідає вимогам
процесуального закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1, 308 ч.1, 314 ч.1,
315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського
міськрайонного суду Донецької області
від 24 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Судді: