Єдиний унікальний номер 228/48/14-ц
Номер провадження 22-ц/775/3976/2014
Єдиний унікальний номер: 228/48/14-ц
Номер провадження: 22ц/775/3976/2014
Головуючий у 1 інстанції
Доповідач: Новосьолова
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м.
Донецьк

Апеляційний суд Донецької області у
складі:

головуючого судді Шевченко В.Ю.,

суддів: Агєєва О.В., Новосьолової Г.Г.,

при секретарі Стрижак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Докучаєвського міського суду
Донецької області від 26 березня 2014 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2014 року рішенням
Докучаєвського міського суду
Донецької області позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення аліментів
задоволений.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліменти на утримання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини
заробітку (доходу) щомісячно, але не
менше 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 10 січня 2014 року і до
досягнення ним повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
понесені нею витрати на правову
допомогу у розмірі 200 гривень.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні
позовних вимог, мотивуючи свої вимоги
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої
інстанції не з'ясував наступні
обставини:

- де фактично мешкає дитина, хто із
батьків мешкає окремо і повинен
сплачувати аліменти відповідно до
законодавства, оскільки після
фактичного припинення шлюбних
відносин, за домовленістю між
позивачкою та ним було вирішено, що син
постійно мешкає у нього у будинку, а
позивачка коли у неї буде можливість
буде забирати до себе у квартиру. Крім
цього, син з дня народження і по
теперішній час зареєстрований та
проживає у нього у будинку, постійно
приймає участь у його вихованні,
лікуванні, догляді за ним,вирішує
повсякденні питання та проблеми, не
зважаючи на те що, спільно з ними
позивачка не проживає, що
підтверджується довідкою про склад
сім'ї Докучаєвського виконкому,
будинкової книжки, актами обстеження
умов мешкання;

- судом не взято до уваги факт того, що
він добровільно у повному обсязі
виконує батьківські обов'язки по
утриманню дитини, а саме він купував
дитині дорогі речі зимові куртки,
брюки, обув, а не дорогі речі купувала
позивачка;

- матеріальне становище позивачки є
значно кращим, порівняно з його
матеріальним становищем;

- позивачем не надано достатніх,
належних та допустимих доказів, які б в
сукупності свідчили про наявність
правових підстав для задоволення
позову;

В судовому засіданні позивачка та її
представник заперечували проти
доводів апеляційної скарги та просили
рішення суду залишити без змін.

В судове засідання апеляційної
інстанції не з'явився відповідач
ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином
відповідно до вимог ч.5 ст.76 ЦПК України
через свого представника, про що
свідчить телефонограма в матеріалах
справи, яка зареєстрована у журналі
телефонограм №2 за №1474, а також факт
отримання поштового відправлення
особисто ОСОБА_1 підтверджується
інтернет - повідомленням пересилання
поштових відправлень (а.с.106, 109).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення позивачки та її
представника, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
та заперечень,підтверджених доказами,
які були досліджені у судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також, якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено і
це підтверджується матеріалами справи:

10 січня 2014 року позивачка ОСОБА_2
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення аліментів, мотивуючи
свої вимоги наступним.

07 липня 2007 року сторони уклали шлюб у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Докучаєвського міського
управління юстиції. Від шлюбу у сторін
народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Після реєстрації шлюбу родина
проживала у жилому будинку
відповідача. У квітні 2013 року позивачка
разом з дитиною пішла від відповідача ї
з того часу не отримує від нього
матеріальної допомоги. Позивачка
просила стягнути аліменти на утримання
дитини з відповідача у розмірі ?
частини з усіх видів заробітку
відповідача.

Відповідно до свідоцтва про шлюб 07
липня 2007 року позивачка ОСОБА_2 та
відповідач ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Докучаєвського міського
управління юстиції, актова запис 68
(а.с.4).

Згідно свідоцтва про народження дитини
вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є
батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

11 лютого 2014 року відповідно до рішення
Докучаєвського міського суду шлюб між
позивачкою та відповідачем розірваний
(а.с.85).

Сторони - батьки неповнолітнього
ОСОБА_3 не досягли між собою
домовленості щодо матеріального
забезпечення дитини, що було підставою
для звернення позивачки до суду.

Суд першої інстанції задовольняючи
позовні вимоги обґрунтованого виходив
з вимог ст.180, 182 СК України, при цьому
повно, всебічно і об'єктивно розглянув
заявлений позов на підставі наданих
доказів.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України суд
враховує стан здоров'я та матеріальне
становище дитини, стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів, наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,
інші обставини, що мають істотне
значення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 15 травня 2006
року № 3 «Про застосування судами
окремих норм СК України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» та ст. 182 СК
України вирішуючи питання щодо розміру
аліментів, суд повинен урахувати: стан
здоров'я, матеріальне становище дитини
і платника аліментів; наявність в
останнього інших неповнолітніх дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, повнолітніх дочки, сина; інші
обставини, що мають значення.

А тому, виходячи з встановлених
обставин наданих сторонами доказів та
вимог закону вбачається, що суд першої
інстанції вірно встановив
правовідносини, що склалися між
сторонами, дав їм належну правову
оцінку та прийшов до вірного висновку
про обґрунтованість вимог позивачки.

Крім цього, суд першої інстанції
стягуючи з відповідача на користь
позивачки витрати пов'язані на правову
допомогу, обґрунтовано виходив з вимог
частини 2 статті 84 ЦПК України.

Доводи відповідача про те, що
матеріальне становище позивачки є
значно кращим, порівняно з його
матеріальним становищем, а також проте,
що судом неповне з'ясовані обставини по
справі позивачем не надано достатніх,
належних та допустимих доказів, які б в
сукупності свідчили про наявність
правових підстав для задоволення
позову є безпідставним.

З матеріалів справи вбачається
наступне.

Згідно долучених до матеріалів справи
довідок щодо нарахованих сум
заробітної плати вбачається наступне.

Позивачка ОСОБА_2 працює на
підприємстві ТОВ «Донбаснафтопродукт»
з 26 січня 2010 року старшим оператором
заправних станцій та за період з липня
2013 року по грудень 2013 року її заробітна
плата складає 19 824,08 гривень (а.с. 9).

Відповідач ОСОБА_1 працює на
підприємстві ВК ТОВ «Відіс» з 01 лютого
2011 року електрогазозварником та за
період з серпня 2013 року по січень 2014
року його заробітна плата складає 9371,44
грн. (а.с.18).

При визначенні розміру аліментів, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач є працездатним, у нього
немає на утриманні інших осіб та не має
будь-яких аліментних зобов'язань перед
іншими особами.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, відповідач не надав належних та
допустимих доказів наявності обставин,
що мають істотне значення, які
необхідно було враховувати судами при
визначенні розміру аліментів. Скрутне
матеріальне становище платника
аліментів, наявність інших осіб, що
знаходяться на його утриманні, має бути
підставою для зменшення розміру
аліментів відповідно до вимог ч.1 ст.192
СК України.

Згідно ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття, а тому
зазначені доводи апеляційної скарги є
неспроможними.

Що стосується доводу апеляційної
скарги проте, що судом першої інстанції
не встановлено де фактично мешкає
дитина, хто із батьків мешкає окремо і
повинен сплачувати аліменти
відповідно до законодавства, то вони є
неспроможними.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
ретельно з'ясував обставини щодо місця
проживання дитини та встановив
наступне.

Дійсно, син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дня
народження і по теперішній час
зареєстрований у будинку відповідача
за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується
довідкою виданою Докучаєвською
міською радою та будинковою книжкою
(а.с.23, 71-72).

Проте, позивачка ОСОБА_2 також була
зареєстрована у будинку відповідача з
13 червня 2007 року по 13 серпня 2013 року, а
потім зареєструвалась за адресою
АДРЕСА_1, де мешкає з сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочкою від першого
шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що
свідчать будинкова книжка, довідка
голови ОСББ «Парус», акт обстеження
умов проживання, копія паспорту (а.с.28,
41, 71-72, 108).

Крім цього, у судовому засіданні
апеляційної інстанції позивачка та її
представник не заперечували, що ОСОБА_2
була зареєстрована разом з дитиною
ОСОБА_3 у будинку відповідача, а потім
вона з дітьми пішла від відповідача та
стала проживати окремо у квартирі за
адресою АДРЕСА_1. Позивачка пояснила, що
до органів опіки та піклування та у
судовому порядку питання щодо
визначення місця проживання дитини
сторонами не вирішувалося. Син
постійно мешкає з нею у квартирі,
відповідач забирає його на вихідні дні
та вона не заперечує їх спілкуванню.

Відповідно до частини 3 статті 51
Конституції України сім'я, дитинство,
материнство і батьківство
охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України (частина 7 статті 7 СК
України).

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про
права дитини, прийнятої 20 листопада 1989
року, яка набрала чинності для України
27 вересня 1991 року, передбачено, що в
усіх діях щодо дітей, незалежно від
того, здійснюються вони державними чи
приватними установами, що займаються
питаннями соціального забезпечення,
судами, адміністративними чи
законодавчими органами, першочергова
увага приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини. Дитині
забезпечується такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав
дитини від 20 листопада 1959 року дитині
законом або іншими засобами повинен
бути забезпечений спеціальний захист і
надані можливості та сприятливі умови,
які б дозволяли їй розвиватися фізично,
розумово, морально, духовно та у
соціальному розумінні здоровим та
нормальним шляхом і в умовах свободи та
гідності.

Статтею 141 СК України передбачено, що
мати, батько мають рівні права та
обов'язки щодо дитини, незалежно від
того, чи перебували вони у шлюбі між
собою. Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові та розуміння. Вона повинна, коли
це можливо, рости під піклуванням і під
відповідальністю своїх батьків та в
будь-якому випадку в атмосфері любові
та моральної і матеріальної
забезпеченості (Принцип 6 Декларації
прав дитини).

За Принципом 6 Декларації прав дитини
малолітня дитина не повинна, крім тих
випадків, коли наявні виняткові
обставини, розлучатися зі своєю
матір'ю.

Згідно з частиною 4 статті 29 ЦК України
місцем проживання фізичної особи, яка
не досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає,
опікуна або місцезнаходження
навчального закладу чи закладу охорони
здоров'я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини 1 статті 160,
частини 1 статті 161 СК України місце
проживання дитини, яка не досягла
десяти років, визначається за згодою
батьків.

Якщо мати та батько, які проживають
окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким
із них буде проживати малолітня дитина,
спір між ними може вирішуватися
органом опіки та піклування або судом.

Проте, судами встановлено, що сторони у
судовому порядку з позовом про
встановлення місця проживання дитини
не зверталися, а тому доводи
відповідача щодо встановлення
фактичного місця проживання дитини є
неспроможними.

Довід апеляційної скарги проте, що
судом першої інстанції не взято до
уваги факт того, що відповідач
добровільно у повному обсязі виконує
батьківські обов'язки по утриманню
дитини є безпідставними.

Дане питання було предметом розгляду у
суді першої інстанції, який
обґрунтовано дійшов до висновку проте,
що товарні чеки на придбання товарів,
не мають всіх необхідних реквізитів та
не засвідчені печатками СПД-ФОП, та
датовані переважно після пред'явлення
позивачкою позову, тобто після 10 січня
2014 року, а також відповідач не довів, що
ці товари купувались для потреб ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги відповідача
не спростовують правильних правових
висновків суду першої інстанції та
задоволенню не підлягають.

Апеляційний суд погоджується з
висновками суду першої інстанції, які
ґрунтуються на досліджених судом
доказах, вимогах матеріального та
процесуального закону.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
у відповідності з нормами
матеріального і
цивільно-процесуального
законодавства. Підстав для скасування
судового рішення не встановлено.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 308 ЦПК
України суд апеляційної інстанції
постановляє ухвалу про відхилення
апеляційної скарги, якщо встановлює, що
суд першої інстанції постановив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Докучаєвського міського суду
Донецької області від 26 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: