АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/789/2014
Головуючий в суді 1 інстанції
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, яка подана її представником
ОСОБА_4, на рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 04 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні власністю, встановлення
порядку користування спільною
частковою власністю,

встановила:

В квітні 2013 року позивач ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
власністю, встановлення порядку
користування спільною частковою
власністю.

Позивач просила встановити наступний
порядок користування спірним будинком:

- виділити їй в натурі в користування
житлову кімнату (11), розташовану на
мансардному поверсі, житловою площею 12
кв.м., а також нежитлові приміщення:
кухню (6) площею 9,1 кв.м., кладову (7)
площею 1,6 кв.м., кладову (12) площею 0,6
кв.м., санвузол (13) площею 3,5 кв.м., а
всього 14,8 кв.м.

- коридор (8), коридор (4) коридор (2) сходи
(10), сантехнічне, електричне та газове
обладнання залишити у спільному
користуванні.

- виділити їй у користування
прибудинкову споруду : гараж (Д) площею
18,6 кв.м., що розташований за адресою:
АДРЕСА_1,

- вселити її в житловий будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,

- зобов'язати ОСОБА_2 не чинити позивачу
перешкоди у користуванні житловим
будинком та прибудинковою спорудою
гаражем «Д», розташованим за адресою:
АДРЕСА_1,

- зобов'язати відповідача не чинити
позивачу перешкоди в користуванні
земельною ділянкою, розташованою за
адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 04 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Виділено ОСОБА_3 у користування житлову
кімнату (11), розташовану на мансардному
поверсі, житловою площею 12,00 кв.м., у
житловому будинку по АДРЕСА_1, а
нежитлові приміщення: кухню (6) площею 9,1
кв.м., кладову (7) площею 1,6 кв.м., кладову
(12) площею 0,6 кв.м., санвузол (13) площею 3,5
кв.м., коридор (8), коридор (4) коридор (2)
сходи (10), сантехнічне, електричне та
газове обладнання залишено у спільному
користуванні.

Вселено ОСОБА_3 до житлової кімнати (11),
розташованої на мансардному поверсі,
житловою площею 12,00 кв.м., у житловому
будинку по АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди
ОСОБА_3 у праві власності та
користуванні її частиною
домоволодіння у житловому будинку по
АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на його
незаконність, необґрунтованість,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи.

Вказував, що оскаржуваним рішенням
суду позивачу виділено кімнату
житловою площею 12,0 кв. м, тоді як на
мансардному поверсі є житлова кімната
площею 11,1 кв. м., а в спільне
користування всього виділено нежилої
площі 47,39 кв. м, що значно перевищує
належні ОСОБА_3 45/200 часток в житловому
будинку під літерою «А», що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, частка ОСОБА_3 є незначною і
не може бути виділена в натурі у чіткій
відповідності розміру її частки в
спільному майні без порушення майнових
прав іншого співвласника. Виділення
відокремленої квартири з самостійним
входом до неї без переобладнання та
перепланування житлового будинку
також не є можливим, оскільки
будь-якого рішення виконкому місцевої
ради щодо дозволу на переобладнання та
перепланування житлового будинку не
приймалося. Також, спільне володіння і
користування майном є неможливим,
оскільки запропонований ОСОБА_3
порядок користування створює
непридатні умови для користування
ОСОБА_2 та членами його родини своєю
особистою власністю, так як позивачка
постійно створює тиск на відповідача
та членів його родини, що призводить до
постійних та неодноразових звернень до
правоохоронних органів, а тому
унеможливлює спільне проживання.

Вказував, що сантехнічне,
електричне та газове обладнання
являється особистою власністю ОСОБА_2,
оскільки встановлювалося за його
власні кошти. В зв'язку з цим ще за життя
ОСОБА_5 зверталася з письмовими заявами
до організацій, які надають комунальні
послуги, про укладання відповідних
договорів на постачання відповідних
послуг до домоволодіння, що по АДРЕСА_1
безпосередньо. Тому, висновок суду про
залишення у спільному користуванні
сантехнічного, електричного та
газового обладнання не відповідає
обставинам справи та спростовується
наявними в матеріалах справи доказами.

Крім того, суд першої інстанції повинен
був зупинити провадження по даній
справі до розгляду справи за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права
на частку у спільному майні, що
перебуває в провадженні
Святошинського районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_3
через свого представника ОСОБА_4
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити позов
в повному обсязі, посилаючись
напорушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права.

Вказувала, що відповідно до свідоцтва
про право на спадщину за законом від
05.09.2011 року позивачу на праві
власності належить 45/200 частин
житлового будинку з відповідними
надвірними будівлями та спорудами, в
тому числі частина гаражу «Д», гараж
літ.«Б» площею 24,2 кв.м., літня кухня літ.
«В» площею 17,3 кв.м., сарай літ. «Г»
площею 13,0 кв.м., гараж літ. «Д» площею 18,6
кв.м., гараж літ «Е» площею 21,9 кв.м.,
споруди літ №1-5, що розташовані за
адресою АДРЕСА_1, а тому висновок суду
першої інстанції, що вказана
прибудинкова споруда не ввійшла до
складу спадкового майна не
відповідаєматеріалам справи.

Крім того, нежитлові приміщення: кухню
(6) площею 9,1 кв.м., кладову (7) площею 1, 6
кв.м.,кладову (12) площею 0,6 кв.м., санвузел
(13) площею 3,5 кв.м., необхідно виділити
вкористування лише позивачу, оскільки
спільне користування вказаними
приміщеннями є неможливим. Зазначала,
що запропонований варіант порядку
користування будинком та
прибудинковими спорудами не порушить
прав відповідача.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_3 та
її представник підтримали свою
апеляційну скаргу та просили її
задовольнити; представники
відповідача ОСОБА_2 підтримали подану
ним апеляційну скаргу та просили
задовольнити, у задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_3 - відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явились в судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2
підлягає задоволенню, а апеляційну
скаргу ОСОБА_3 необхідно відхилити з
наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
ОСОБА_3 свої вимоги обґрунтовувала тим,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її бабуся
ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась
спадщина у вигляді 45/100 частин
житлового будинку та прибудинкових
споруд, а також земельної ділянки, що
розташовані за адресою АДРЕСА_1.
Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 05.09.2011 року,
виданого державним нотаріусом 12-ї
Київської державної нотаріальної
контори, позивачу на праві власності
належить 45/200 частин житлового будинку
з відповідними надвірними будівлями та
спорудами. Відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за законом від 15.06.2012
року, виданого державним нотаріусом 12-ї
Київської державної нотаріальної
контори, позивачу належить Ѕ частини
земельної ділянки, загальною площею
0,0978 га. Відповідач ОСОБА_2 також отримав
свідоцтво про право власності в
порядку спадкування.

Зазначала, що житловий будинок є
одноповерховим з мансардою та має два
окремих входи, загальну площу 135,1 кв.м.,
житлову 49,7 кв.м. Також біля будинку
розташовані прибудинкові споруди, а
саме: гараж літ. «Б», площею 24,2 кв.м.,
літня кухня літ. «В» площею 17,3 кв.м.,
сарай літ. «Г» площею 13,0 кв. м., гараж
літ. «Д» площею 18,6 кв.м., гараж літ. «Е»
площею 21,9 кв.м. споруди літ. №1-5 «І»,
загальна площа становить 95 кв.м.

На першому поверсі будинку
розташовані: кухня (1) площею 9,7 кв.м,
коридор (2) площею 13,5 кв.м., житлова
кімната (3) площею 18,0 кв.м., коридор (4)
площею 4,2 кв.м., санвузол (5) площею 5,1
кв.м., кухня (6) площею 9,1 кв.м., кладова (7)
площею 1,6 кв.м., коридор (8) площею 6,1 кв.м.,
житлова кімната (9) площею 8,6 кв.м.
веранда 23,1 кв.м., а також льох.

На мансардному поверсі будинку
розташовані: сходи (10) площею 8,9 кв.м.,
житлова кімната (11) площею 12,0 кв.м.,
кладова (12) площею 0,6 кв.м., санвузол (13)
площею 3,5 кв.м., житлова кімната (14)
площею 11,1 кв.м. Позивач зазначає, що 45/200
частини будинку становить: 30,39 кв.м.
загальної площі, 11,18 кв.м. житлової
площі, та 21,4 кв.м. прибудинкових споруд.

Після отримання свідоцтв про право
власності в порядку спадкування
позивач зареєструвалась у вказаному
будинку та звернулась до відповідача з
пропозицією щодо порядку поділу
житлового будинку, прибудинкових
споруд та щодо визначення порядку
користування земельною ділянкою, але
відповідач відмовив позивачу. Тому
просила «виділити в натурі в
користування» приміщення у будинку за
запропонованим нею варіантом.

Судом першої інстанції при вирішенні
даного спору встановлено, що
відповідно до свідоцтва про право
власності від 25.01.2001 року 45/100 частин
домоволодіння за адресою АДРЕСА_1
належало на праві приватної власності
ОСОБА_5.

Відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 05.09.2011 року
вказане майно - 45/100 частин
домоволодіння по АДРЕСА_1 успадкували
по 1/2 частині ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Згідно з свідоцтвом про право на
спадщину за законом від 15.06.2012 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 успадкували по 1/ 2
частині земельної ділянки, площею 0,0978
га, кадастровий номер :75:143:0039,
розташованої у АДРЕСА_1.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції враховував, що відповідач не
погодився із варіантом поділу
житлового будинку, викладеним у
висновку повторної
будівельно-технічної експертизи №
11/19-12 від 10.04.2012 року, вказуючи, що
відокремленого входу до приміщень, на
які претендує позивач, немає, а також
відсутні будь-які дозволи місцевої
ради щодо переобладнання чи
перепланування спірного житлового
будинку.

Частково задовольняючи позовні вимоги
та встановлюючи порядок користування
жилим будинком, суд першої інстанції
виходив із того, що визначальним для
виділу частки або поділу будинку в
натурі, який перебуває у спільній
частковій власності, є не порядок
користування будинком, а розмір часток
співвласників і технічна можливість
виділу частки або поділу будинку
відповідно до часток співвласників.

Зважаючи на розмір частки позивача у
спірному житловому будинку, суд визнав
за можливе виділити позивачу у
користування житлову кімнату,
розташовану на мансардному поверсі,
площею 12 кв.м., а нежитлові приміщення,
сантехнічне, електричне та газове
обладнання - залишити у спільному
користуванні.

З'ясувавши, що між сторонами по справі
склались неприязні стосунки,
відповідач не бажає в добровільному
порядку вирішити питання щодо поділу
спадкового майна, чинить перешкоди
позивачу у користуванні належною їй
частиною домоволодіння, суд першої
інстанції дійшов висновку про
необхідність задоволення позовних
вимог про вселення позивача у житлову
кімнату, площею 12 кв.м., у спірному
житловому будинку та зобов'язання
ОСОБА_2 не чинити позивачу ОСОБА_3
перешкод у користуванні її частиною
домоволодіння.

Однак колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції, вважає їх такими, що не
відповідають обставинам справи та
прийнятими з порушеннями норм
матеріального і процесуального права,
враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

За змістом п.6 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991
року «Про практику застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок», при вирішенні справ про
виділ в натурі часток жилого
будинку, що є спільною частковою
власністю, судам належить мати на
увазі, що це можливо, якщо кожній із
сторін може бути виділено
відокремлену частину будинку з
самостійним виходом (квартиру). Виділ
також може мати місце при наявності
технічної можливості переобладнати
приміщення в ізольовані квартири.

Якщо виділ частки будинку в
натурі неможливий, суд вправі за
заявленим про це позовом встановити
порядок користування відособленими
приміщеннями (квартирами, кімнатами)
такого будинку. У цьому разі окремі
підсобні приміщення (кухня, коридор
тощо) можуть бути залишені в
загальному користуванні учасників
спільної часткової власності. При
неможливості виділу частки будинку
в натурі або встановлення порядку
користування ним, власнику, що
виділяється, за його згодою
присуджується грошова компенсація.

Як вбачається зі змісту позовних вимог
ОСОБА_3, вона заявляє одночасно вимоги
про поділ будинку в натурі та про
визначення порядку користування, що є
взаємовиключними вимогами.

При цьому питання щодо технічної
можливості поділу в натурі житлового
будинку, тобто виділення кожній із
сторін відокремленої частини будинку
із самостійним виходом (квартири),
судом першої інстанції не
розглядалось, а посилання суду на
висновок повторної
будівельно-технічної експертизи №
11/19-12 від 10.04.2012 року колегія суддів
вважає необґрунтованими, оскільки у
даній справі будівельно-технічна
експертиза судом не призначалась та не
проводилась.

Крім того, на даний період часу в
Святошинському районному суді м. Києва
розглядається справа за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні власністю, встановлення
порядку користування частковою
власністю. Зазначені вимоги були
заявлені у даній справі як зустрічний
позов, проте ухвалою суду від 04.12.2013
року ОСОБА_2 було відмовлено у
прийнятті зустрічного позову та
роз'яснено право звернутись з даним
позовом в загальному порядку.

Відповідно до технічного паспорту на
будинок, у ньому є чотири житлові
кімнати, загальною житловою площею 49, 7
кв.м., дві з яких ( 11,1 кв.м. та 12,0 кв.м.)
знаходяться на мансардному поверсі, де
також розташовані кладова ( 12) та
санвузол ( 13), які позивач просила
виділити їй в особисте користування.

Разом з тим, встановлення порядку
користування жилим будинком, що
перебуває у спільній частковій
власності, з виділенням у користування
підсобних приміщень тільки одному із
співвласників - законом не
передбачено.

Таким чином, оскільки жила площа
будинку складає 49,7 кв.м., то на ідеальні
частки у праві власності кожної із
сторін ( 45/200 та 155/200) припадає
відповідно 11,2 кв.м. та 38,5 кв.м. житлової
площі.

Оскільки площа кімнати, яку
позивач просить виділити їй у
користування - 12 кв.м кв.м., перевищує
площу, що припадає на частку позивача у
праві власності на будинок, то
виділення в користування позивачу
зазначеної кімнати порушуватиме права
відповідача. Крім того, оскільки
позивач не просила виділити їй в
користування іншу, меншу за розміром
кімнату, то в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про визначення вказаного
нею порядку користування будинком
необхідно відмовити.

Враховуючи, що спір про
визначення конкретного порядку
користування жилим будинком
розглядається в іншій справі за
позовом ОСОБА_2, а також у зв'язку з
відмовою у позовних вимогах ОСОБА_3 про
виділення їй в користування кімнати,
площею 12 кв.м., що перевищує її ідеальну
частку, колегія суддів дійшла висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення
перешкод у користуванні житловим
будинком та вселення в житловий
будинок - є передчасними.

Обставини, на які посилається
позивач як на підставу для її вселення
у будинок - відсутність у неї іншого
місця проживання - не може бути на даний
період часу, з урахуванням
вищевикладеного, беззаперечною
підставою для вселення, оскільки
вказане нерухоме майно є спадковим і
доказів про те, що позивач раніше
користувалась даним житлом ( постійно
проживала) - матеріали справи не
містять. Тоді як оскаржуваним рішенням
вирішено про вселення позивача не у
спірний будинок, а в житлову кімнату,
площею 12 кв.м., розташовану на
мансардному поверсі.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на
норми ст. 319, 321 ЦК України та ст. 41
Конституції України щодо непорушності
права власності колегія суддів вважає
необґрунтованими, оскільки право
власності позивача на спірний будинок
є частковим, а тому право спільної
часткової власності може бути
здійснене позивачем лише з урахуванням
вимог ст. 358 ЦК України.

Посилання суду першої інстанції
як на підставу для задоволення даних
позовних вимог на відмову відповідача
здійснити поділ спадкового майна в
добровільному порядку - колегія суддів
вважає безпідставними, оскільки
позовні вимоги ОСОБА_3 не ґрунтуються
на положеннях ст. 1278 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про
необхідність виділення їй у
користування в натурі гаражу ( літера
«Д»), площею 18,6 кв.м., що розташований по
АДРЕСА_1, колегія суддів вважає
безпідставними, оскільки як
вбачається зі свідоцтва про право
власності, що було видане на ім'я
покійної ОСОБА_5 25.01.2001 року, їй
належали 45/100 частин домоволодіння,
куди входить частина житлового будинку
«А» згідно розрахунку долей ( а.с. 45,т.1).
Про це також було зазначено у свідоцтві
про право на спадщину за законом,
виданому на ім'я ОСОБА_3, та не вказано
про включення до спадкового майна
гаражу.

Посилання апелянта ОСОБА_3 на
необхідність задоволення позовних
вимог про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
розташованою по АДРЕСА_1 у м. Києві
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки відповідно до державного акту
про право приватної власності на землю
від 15.12.2000 року, земельна ділянка по
АДРЕСА_1, площею 0,0986 га належить на
праві приватної власності ОСОБА_2, тоді
як спадковим майном є земельна ділянка
по АДРЕСА_1, площею 0,0978 га.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги ОСОБА_3 та
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2,
у зв'язку з чим оскаржуване рішення
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 у
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 04 грудня 2013 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні власністю, встановлення
порядку користування спільною
частковою власністю - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: