Провадження № 2/263/11/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року Жовтневий районний суд
міста Маріуполя Донецької області у
складі головуючого судді Турченка О.В.,
при секретарі Лапоног Т.Г., розглянувши
у відкритому судовому засіданні в залі
суду у місті Маріуполі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - товариство з обмеженою
відповідальністю "Прогрес Маріуполь",
про стягнення боргу за договором
позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в
якому вказав, що 18.11.2011 р. ОСОБА_2 взяла у
нього у борг гроші у розмірі 22100 доларів
США та зобов'язалася повернути їх 31.12.2011
року, про що свідчить розписка. 28.12.2011
року відповідачка повернула частину
боргу у сумі 11000 доларів США. 02.11.2012 року
позивач направив відповідачці
претензію, проте відповіді на неї не
отримав. Станом на 25.03.2013 року сума
боргу складає 11100 доларів США, що за
курсом НБУ дорівнює 90576 грн. На
неодноразові звернення позивача
відповідачка відповідала обіцянками
повернути борг, проте так його і не
повернула. У зв'язку із зазначеним
позивач просить стягнути з
відповідачки суму боргу за курсом НБУ в
розмірі 90576 грн. та витрати по сплаті
судового збору.

03 червня 2013 року судом на підставі
клопотання відповідачки до участі у
розгляді справи було залучено у якості
третьої особи ТОВ «Прогрес Маріуполь».

29.04.2014 року позивач надав суду уточнену
позовну заяву, в якій просив стягнути з
відповідачки на його користь суму
боргу з урахуванням 3 % річних та
індексу інфляції у розмірі 139280 грн. 95
коп.

Позивач у судовому засіданні позов
підтримав та дав пояснення, аналогічні
викладеним у позові. Також зазначив, що
ТОВ «Прогрес Маріуполь» ніякого
відношення до даного боргу не має.

У судовому засіданні відповідачка
позов не визнала та пояснила, що у січні
2008 року між ТОВ «Прогрес Маріуполь» в
особі ОСОБА_2 та ПП ВБФ «Титан» в особі
ОСОБА_1 було укладено договір оренди, за
яким відповідно до акту звірки від
01.10.2010 року ТОВ «Прогрес Маріуполь»
мало заборгованість перед ПП ВБФ
«Тітан» у розмірі 78712, 46 грн. 25.10.2010 року
між ТОВ «Прогрес Маріуполь» в особі
ОСОБА_2 та ТОВ «Титан» в особі ОСОБА_1
було укладено договір «Про надання
поворотної безпроцентної фінансової
допомоги» на суму 13000 грн. Також цього
дня ОСОБА_1 було передано відповідачці
готівкові кошти у розмірі 85000 грн.,
внаслідок чого відповідачка надала
позивачу розписку, в якій детально
виклала склад боргу та зобов'язалася
повернути як особисту позику, так і
борги підприємства у загальній сумі
177000 грн. 28.12.2011 року відповідачка
повернула позивачеві часту боргу у
розмірі 11000 доларів США та на вимогу
позивача написала іншу розписку, в якій
відобразила лише суму боргу у доларах
США без уточнень щодо його складу. Тож
відповідачкою було повернуту особисту
розписку та залишилося повернути
борги, належні підприємству ТОВ
«Прогрес Маріуполь». На підстав
зазначеного просила повно та всебічно
дослідити обставини справи, щоб
уникнути подвійного стягнення,
оскільки долари вона у борг не брала.

Представник третьої особи ТОВ «Прогрес
Маріуполь» Медников М.Є. у судовому
засіданні зазначив, що позовні вимоги є
необґрунтованими, оскільки у ТОВ
«Прогрес Маріуполь» є борги перед ПП
«Титан» у розмірі 78000 грн. та перед ТОВ
«Титан» у розмірі 13000 грн., а
безпосередньо перед позивачем ніяких
зобов'язань немає.

Вислухавши пояснення сторін та
дослідивши письмові матеріали справи,
суд встановив наступні фактичні
обставини та відповідні ним
правовідносини.

Відповідно до положень ст.ст.10 та 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно із розпискою 18.11.2011 р. ОСОБА_2
взяла у ОСОБА_1 у борг гроші у розмірі
22100 доларів США та зобов'язалася його
повернути 31.12.2011 року, 28.12.2011 року
відповідачка повернула частину боргу у
сумі 11000 доларів США.

02.11.2012 року цінним листом з
повідомленням позивач направив
відповідачці претензію, в якій просив
повернути йому борг у сумі 11100 доларів
США протягом 10 днів.

Згідно із розпискою від 25.10.2010 року
ОСОБА_2 зобов'язалася особисто
повернути борг у сумі 177000 грн. до 28.02.2011
року, який складається з 78712,46 грн. -
заборгованості по оренді та
електроенергії за договором та актом
звірки між ТОВ «Прогрес Маріуполь» та
ПП ВБФ «Титан», 13000 грн. за договором між
«ТОВ «Прогрес Маріуполь» та ТОВ СП
«Титан» про надання поворотної
фінансової допомоги» від 25.10.2010 р., 85000
грн. готівковий борг.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
якщо його сума не менш як у десять разів
перевищує встановлений законом розмір
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, а у випадках, коли
позикодавцем є юридична особа, -
незалежно від суми. На підтвердження
укладення договору позики та його умов
може бути представлена розписка
позичальника або інший документ, який
посвідчує передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно висновку судово-почеркознавчої
експертизи № 4674/02/4675/03 від 20.01.2014 р.
рукописні записи в розписках від імені
ОСОБА_2 від 25.10.2010 року та від 18.11.2011 року
виконано однією особою.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК
України кредитор, прийнявши виконання
зобов'язання, повинен на вимогу
боржника видати йому розписку про
одержання виконання частково або в
повному обсязі. Якщо боржник видав
кредиторові борговий документ,
кредитор, приймаючи виконання
зобов'язання, повинен повернути його
боржникові. У разі неможливості
повернення боргового документа
кредитор повинен вказати про це у
розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає прострочення кредитора.

У правовій позиції Верховного Суду
України, викладеній в постанові №6-24цс12
від 25.04.2012 р., зазначено, що якщо
оригінал боргової розписки
знаходиться у позикодавця, то це
свідчить про невиконання умов договору
позики.

Згідно ч.1 ст.3607 ЦПК України рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
(судами) касаційної інстанції одних і
тих самих норм матеріального права у
подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи, що відповідачка не оспорює
факт складання нею розписки 25.10.2010 року,
а за вищезазначеним експертним
висновком розписка від 25.10.2010 року та
розписка від 18.11.2011 року написана
однією особою, то у суду відсутні
будь-які сумніви щодо власноручного
складання розписки від 18.11.2011 року саме
ОСОБА_2

Враховуючи, що відповідачкою не надано
доказів щодо повернення залишку боргу
за розпискою від 18.11.2011 року у сумі 11100
доларів США, а оригінал боргової
розписки знаходиться у позивача, то це
свідчить про невиконання умов договору
позики з боку позивачки, а відповідно
позовні вимоги в частині стягнення
залишку боргу у розмірі 11100 доларів США
підлягають задоволенню, що за курсом
НБУ станом на 29.04.2014 року (1$ США=11,357246
грн.) дорівнює 126065,43 грн.

Враховуючи що розписка від 18.11.2011 року
складено особисто ОСОБА_2 та стосується
відносин позики між безпосередньо
позивачкою та ОСОБА_1 й не містить
жодних посилань на участь інших осіб, в
тому числі й юридичних, у зазначених
правовідносинах, то відносини між
іншими суб'єктами, на які посилається
відповідачка, а саме: ПП ВБФ «Титан»,
«ТОВ «Прогрес Маріуполь», ТОВ СП
«Титан»,- до розгляду зазначеної справи
відношення не мають.

Згідно із статтею 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

При цьому ч.2 ст.625 ЦК України
передбачає, що боржник, який прострочив
виконання грошового зобов'язання, на
вимогу кредитора зобов'язаний сплатити
суму боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Оскільки сума боргу складає 11100 доларів
США, період прострочення з 01.01.2012 р. по
29.04.2012 р. становить 850 днів, то загальна
сума 3% буде 775,48 доларів США, що
еквівалентно 8807,32 грн.

Також треба зазначити, що інфляція - це
знецінення грошей і безготівкових
коштів, що супроводжується зростанням
цін на товари і послуги (п.2
Методологічних положень щодо
організації статистичних спостережень
за змінами цін (тарифів) на спожиті
товари (послуги) і розрахунку індексу
споживчих цін, що затверджені наказом
Державного комітету статистики
України від 14 листопада 2006 року №519).
Показником, який характеризує рівень
інфляції, є індекс споживчих цін, який
характеризує зміни у часі загального
рівня цін на товари та послуги, що купує
населення для невиробничого
споживання. Він є показником зміни
вартості фіксованого набору споживчих
товарів та послуг у поточному періоді
порівняно з базовим. Тобто відповідно
до ст.625 ЦК України встановлений індекс
інфляції враховується при обчисленні
суми боргу в разі наявності між
сторонами грошових зобов'язань у
грошовій одиниці України, тобто в
гривні.

Тому позовні вимоги в частині
стягнення з ОСОБА_2 інфляційного
збільшення в розмірі 366,3 долара США не
підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд користується положеннями
ст.88 ЦПК України, де зазначено: якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

На підставі зазначеного суд стягує з
відповідачки витрати по сплаті
судового збору пропорційно
задоволеним позовним вимогам у розмірі
1348 грн. 73 коп. (97,8%), а з позивача -
витрати, понесені відповідачкою за
проведення експертизи, пропорційно
відмовленим позовним вимогам у розмірі
64 грн. 12 коп. (2,2%).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.8, 10, 11, 58-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа -
товариство з обмеженою
відповідальністю "Прогрес Маріуполь",
про стягнення боргу за договором
позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
суму боргу за договором позики в
розмірі 126065,43 грн., 3% річних від
простроченої суми в розмірі 8807,32 грн. та
судовий збір в розмірі 1348,73 грн., а
всього - 136221 (сто тридцять шість тисяч
двісті двадцять одну) гривню 48 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
витрати по проведенню судової
експертизи в розмірі 64 (шістдесят
чотири) гривні 12 копійок.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Донецької області
через Жовтневий районний суд м.
Маріуполя протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя
О.В.
Турченко