У Х В А Л А

"30" квітня 2014 р.
м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області в складі:

головуючого судді Саландяк О.Я.,

секретаря Кащенко Г.Р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Жмеринка
скаргу Жмеринської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області на дії старшого
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області Плахотнюк Н.Ю. щодо
винесення 05.11.2013 року постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження та відмови у прийнятті до
провадження виконавчого листа, -

В С Т
А Н О В И В:

Жмеринська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області звернулась до суду з скаргою, в
якій вказала, що 28 жовтня 2013 р.
Жмеринською ОДПІ було пред'явлено до
виконання до відділу примусового
виконання рішень управління ДВС
Головного управління юстиції у
Вінницькій області виконавчий лист
Жмеринського міськрайонного суду про
стягнення державного мита на користь
держави з управління праці та
соціального захисту населення
Жмеринської РДА зокрема по справі 2-555/07
від 16 квітня 2007 р.

Постановою старшого державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області Плахотнюк Н.Ю. 05.11.2013 року
винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження та
відмову у прийнятті до провадження
виконавчого листа, посилаючись на те,
що відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України
"Про виконавче провадження" рішення
про стягнення коштів з державних
органів, державного та місцевих
бюджетів або бюджетних установ
виконуються органами, що здійснюють
казначейське обслуговування
бюджетних коштів, механізм виконання
яких визначено Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ, що затверджений постановою
КМУ №845 від 03.08.2011 із змінами, що
виключає виконання вказаного рішення
суду органом державної виконавчої
служби.

Вказану постанову скаржник вважає
неправомірною, просить її скасувати та
зобов»язати відкрити виконавчі
провадження. Свої вимоги мотивує тим,
що відповідно до ЗУ «Про виконавче
провадження» примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу". На відділ
примусового виконання рішень
управлінь державної виконавчої служби
головного управління юстиції в області
покладається виконання рішень, за
якими боржниками є територіальні
підрозділи центральних органів
виконавчої влади, місцеві суди, міські,
районні або селищні ради чи районні
державні адміністрації та їх
структурні підрозділи, міські, районні,
міжрайонні, інші прирівняні до них
прокуратури, інші територіальні
підрозділи органів державної влади та
їх посадові особи.

Відповідно до ЗУ «Про виконавчу
службу» відділи примусового виконання
рішень входять до системи органів
державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України
"Про виконавче провадження" рішення про
стягнення коштів з державних органів,
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів, однак
згідно ч. 3 вищевказаної статті вказані
органи не є органами примусового
виконання.

Згідно п.3 розілу ІІ Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень" виконавчі документи за
рішеннями суду про стягнення коштів
або рішення суду, що набрали законної
сили, боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб»єкти, які видані або ухвалені до
набрання чинності цим Законом,
подаються до органу державної
виконавчої служби протягом шести
місяців з дня набрання чинності цим
пунктом. Відповідно до ч.1 ст.2
зазначеного Закону держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов»язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган; державні
підприємство, установа, організація
(далі - державне підприємство); юридична
особа, примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства (далі - юридична особа).

Заявник, як сторона виконавчого
провадження - стягувач, якому
відповідно до п.3 ст. 368 ЦПК України
надсилаються документи про стягнення
судового збору (державного мита) та
виступає від імені держави має право на
оскарження постанови державного
виконавця про відмову у відкритті
виконавчого провадження у
десятиденний строк з дня її
надходження, тобто починаючи із 12.11.2013
року.

Представник скаржника в судове
засідання не з'явився, подав
клопотання, в якому зазначив, що скаргу
підтримує повністю, просить провести
судове засідання у відсутність
представника заявника. (а.с. 13)

Старший державний виконавець
Плахотнюк Н.Ю. в судове засідання не
з'явилась, просила провести судове
засідання у її відсутність. У
письмових запереченнях на скаргу
державний виконавець зазначила, що,
враховуючи положення ч.4 ст. 82 Закону
України "Про виконавче провадження",
яка визначає, що рішення, дії чи
бездіяльність державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби щодо виконання
судового рішення можуть бути
оскаржені сторонами до суду, який
видав виконавчий документ, а
іншими учасниками виконавчого
провадження та особами, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, - до відповідного
адміністративного суду в порядку,
передбаченому законом, Жмеринська ОДПІ
не є стороною виконавчого провадження,
тобто не є стягувачем чи боржником, а
тому дана справа є справою, яку слід
розглядати в порядку
адміністративного судочинства. Крім
цього, державний виконавець вважає, що
дана скарга є необґрунтованою,
посилаючись на те, що, оскільки
стягувач є державним органом,
відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень",
дія вказаного закону на нього не
поширюється, а тому виконавчі
документи виконуються у загальному
порядку, тобто відповідно до ЗУ "Про
виконавче провадження". Відповідно до
ч.2 ст.3 Закону України "Про виконавче
провадження", а також на п.3 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників, який затверджений
постановою КМУ №845 від 03 серпня 2011 р., в
якому йдеться, що рішення про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій). Державний
виконавець просила відмовити в
задоволенні скарги, розгляд справи
провести у її відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу
за відсутності сторін відповідно до ст.
158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що вони
скористались своїми процесуальними
правами.

Оскільки розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.197
ЦПК України фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу не здійснюється.

Оглянувши матеріали скарги, матеріали
цивільної справи, заяви представника
заявника та державного виконавця,
судом встановлено наступні обставини.
21.11.2013 року вказана скарга надійшла до
Жмеринського міськрайонного суду
Вінницької області та розглядається
судом не вперше.

Як вбачається з копії постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження від 05.11.2013 (а.с. 3), старшим
державним виконавцем Плахотнюк Н.Ю.
було відмовлено у відкритті
виконавчого провадження по
виконавчому листу № 2-555/07, який був
виданий Жмеринським міськрайонним
судом Вінницької області 16.04.2007 року
про стягнення з управління праці та
соціального захисту населення
Жмеринської РДА на користь держави
державного мита в сумі 51 грн.,
посилаючись на те, що відповідно до ч. 2
ст. 3 Закону України "Про виконавче
провадження" рішення про стягнення
коштів з державних органів, державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Дана постанова надійшла до
Жмеринської ОДПІ 12 листопада 2013 р. (а.с.
4).

Відповідно до п.4 ст. 26 Закону України
"Про виконавче провадження" постанова
державного виконавця про відмову у
відкритті виконавчого провадження
може бути оскаржена заявником у
десятиденний строк з дня її
надходження у порядку, встановленому
цим Законом.

Представник скаржника звернулась до
суду 21 листопада 2013 р. Таким чином
скаржником дотримано строк подання
скарги до суду.

Згідно п.3 та п.4 листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 28 січня 2013 р. №24-152/0/4-13 "Про
практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі" розгляд
судом скарг сторін виконавчого
провадження на рішення, дію або
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК, якими порушено їх
права чи свободи, здійснюється за
правилами розділу VI ЦПК в рамках
судового контролю за виконанням
судових рішень. У порядку цивільного
судочинства скарги на рішення, дії та
бездіяльність державного виконавця чи
іншої посадової особи ДВС підлягають
розгляду, якщо підлягає виконанню
рішення суду загальної юрисдикції,
ухвалене відповідно до ЦПК (стаття 383
ЦПК).

Враховуючи, що в оскаржуваних
постановах стягувачем зазначено
Державу, а виконавчі листи про
стягнення судового збору відповідно до
п.3 ст. 368 ЦПК України надсилаються судом
до місцевих органів державної
податкової інспекції, то в даному
випадку орган податкової інспекції є
представником держави - стягувачем, а
значить стороною виконавчого
провадження. Тому дана скарга підлягає
розгляду в суді, який видав виконавчий
документ за правилами цивільного
судочинства, а заперечення державного
виконавця щодо підсудності даної
скарги адміністративному суду - суд до
уваги не приймає.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України,
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган; державні
підприємство, установа, організація
(далі - державне підприємство); юридична
особа, примусова реалізація майна якої
забороняється відповідно до
законодавства.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень», виконання
рішень суду про стягнення коштів,
боржником за якими є державний орган,
здійснюється Державною казначейською
службою України в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. Стягувач за рішенням суду
про стягнення коштів з державного
органу звертається до Державної
казначейської служби України у строки,
встановлені Законом України «Про
виконавче провадження», із заявою про
виконання рішення суду.

Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 3
Закону України «Про виконавче
провадження» рішення про стягнення
коштів з державних органів, державного
та місцевого бюджетів або бюджетних
установ виконуються органами, що
здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.
Механізм виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ, прийнятих судами, а також
іншими державними органами, які
відповідно до закону мають право
приймати такі рішення (далі - державні
органи), унормовано Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ, затвердженим Постановою
Кабінету Міністрів України від 03
серпня 2011 року № 845. П. 2 даного порядку
визначено, що безспірним списанням є
операції з коштами державного та
місцевих бюджетів, що здійснюються з
метою виконання рішень про стягнення
коштів Казначейством та його
територіальними органами) без згоди
(подання) органів, що контролюють
справляння надходжень бюджету,
боржників, органів місцевого
самоврядування та/або державних
органів на підставі виконавчих
документів. Відповідно до п. п. 24, 25
Порядку, стягувачі, на користь яких
прийняті рішення про стягнення коштів
з рахунків боржника, подають до органу
Казначейства, в якому обслуговується
боржник, документи, зазначені у пункті 6
цього Порядку. Безспірне списання
коштів з рахунка боржника здійснюється
в першочерговому порядку. Проведення
платежів за його платіжними
дорученнями здійснюється після
безспірного списання у разі наявності
коштів на рахунку.

Таким чином, Законами України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень», «Про виконавче
провадження» та Порядком виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ, встановлено певний порядок
виконання рішень про стягнення коштів
з державних установ, провадження за
якими повинен здійснювати центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, а не органи
виконавчої служби.

Пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцевих та
перехідних положень» Закону України
«Про гарантії держави щодо виконання
судових рішень», передбачено, що
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом.

Частиною 2 ст. 2 Закону України «Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень» передбачено, що дія
цього Закону не поширюється на рішення
суду, стягувачем за якими є державний
орган, державне підприємство, орган
місцевого самоврядування,
підприємство, установа, організація, що
належать до комунальної власності.

Виходячи з зазначених положень
чинного законодавства, враховуючи те,
що стягувачем за даними виконавчими
листами виконуючи функції держави
являється державний орган - Жмеринська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Вінницький області, положення Закону
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» при їх
виконанні не застосовуються, а тому
вони підлягають виконанню на загальних
підставах, тобто органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері казначейського обслуговування
бюджетних коштів.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»,
державний виконавець відмовляє у
відкритті виконавчого провадження у
разі наявності інших передбачених
законом обставин, що виключають
здійснення виконавчого провадження.

З урахуванням вищевикладеного,
державний виконавець прийшов до
правильного висновку про відсутність
підстав для відкриття виконавчих
проваджень, оскільки виконавчі листи
про стягнення коштів із Управління
праці та соціального захисту населення
Жмеринської РДА знаходиться поза
межами компетенції відділу
примусового виконання рішень
управління ДВС Головного управління
юстиції у Вінницькій області.

Відповідно до ч.1,3 ст. 387 ЦПК України за
результатами розгляду скарги суд
постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані
рішення, дії чи бездіяльність були
прийняті або вчинені відповідно до
закону, в межах повноважень державного
виконавця і права чи свободи заявника
не було порушено, суд постановляє
ухвалу про відмову в задоволенні
скарги.

На підставі вищевикладеного суд
приходить до висновку, що в задоволенні
скарги слід відмовити.

Оскільки скаржник звільнений від
оплати судового збору відповідно до п.
21 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», а в
задоволенні його скарги відмовлено,
суд відповідно до вимог ст. 388, 88 ЦПК
України вважає за необхідне віднести
їх на рахунок держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 26, 82 Закону
України "Про виконавче провадження", ч.2
ст.2 Закону України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень",
п.3 та 4 листа Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 28 січня 2013 р.
№24-152/0/4-13 "Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судового
рішення у цивільній справі", керуючись
ст.ст. 88, 368, 386, 387, 388 ЦПК України суд, -

У Х В А Л
И В:

В задоволенні скарги Жмеринської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницький області на дії
старшого державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області Плахотнюк Н.Ю. щодо
винесення 05.11.2013 року постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження та відмови у прийнятті до
провадження виконавчого листа -
відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок
держави.

Ухвала може бути оскаржена на протязі
п'яти днів з дня отримання її копії до
Апеляційного суду Вінницької області
через Жмеринський міськрайонний суд
Вінницької області.

Суддя