Справа №592/605/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Костенко В. Г.Номер
провадження 22-ц/788/732/14 Суддя-доповідач -
Сибільова Л. О. Категорія - 26
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

23 квітня 2014 року
м. Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В., Криворотенка В. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_3, поданою його
представником ОСОБА_4,

на рішення Ковпаківського районного
суду м. Суми від 13 березня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Енмаліт»,
публічного акціонерного товариства
«Сумське машинобудівне
науково-виробниче об'єднання ім. М.В.
Фрунзе», третя особа - відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Суми, про
відшкодування моральної шкоди,

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 13 березня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Енмаліт» на користь
ОСОБА_3 4 000 грн. грошового відшкодування
моральної шкоди та на користь держави
судовий збір у сумі 121,80 грн.

Відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову
у іншій частині за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі позивач в особі
свого представника, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить скасувати рішення в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
до ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» та
ухвалити в цій частині нове рішення,
яким стягнути на користь позивача з ПАТ
«Сумське МНВО ім. М.В.Фрунзе» 9 000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я.
Вказує, зокрема, що, враховуючи те, що
позивач пропрацював у шкідливих
умовах праці у ПАТ «Сумське МНВО ім.
М.В.Фрунзе» приблизно 13 років та 7
місяців, то і з останнього необхідно
було стягнути кошти на відшкодування
моральної шкоди.

Вислухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача, яка
підтримала скаргу з викладених в ній
мотивів, представника ПАТ «Сумське
МНВО ім. М.В.Фрунзе», який заперечує
проти скарги та погоджується з
рішенням суду, дослідивши матеріали
справи та перевіривши законність та
обгрунтованість рішення суду першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

22 січня 2014 року ОСОБА_3 в особі свого
представника звернувся до суду з
вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим,
що з 12 грудня 1977 року по 29 січня 1990 року
та з 29 липня 1996 року по 16 січня 2004 року
він перебував у трудових відносинах з
ВАТ (нині ПАТ) «Сумське МНВО ім. М.В.
Фрунзе», звільнений за власним
бажанням.

З 17 жовтня 2005 року по 21 березня 2012 року
він перебував у трудових відносинах з
ТОВ «Енмаліт», звільнений за власним
бажанням.

Згідно акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 22
березня 2012 року, йому були встановлені
професійні захворювання: Хронічний
бронхіт пилової етиології у фазі
нестійкої ремісії. Емфізема легень І
ст. Легенева недостатність І ст.
Захворювання професійне.

Вегетативно-сенсорна поліневропатія
верхніх кінцівок зі стійкими
вираженими вегетативно-трофічними
порушеннями на кистях та ангіоспазмами
пальців, міофіброзом м'язів передпліч
та плечового пояса в поєднанні з
двостороннім плече-лопатковим
периартрозом, деформуючим
остеоартрозом ліктьових і
променево-зап'ястних суглобів з
контрактурою плечових та ліктьових
суглобів зі стійким синдромом і
порушенням функцій верхніх кінцівок.
Захворювання професійне.

Нейросенсорна приглухуватість з
легким ступенем зниження слуху ІІ ст.
Захворювання професійне. Основний
діагноз.

Ішемічна хвороба серця. Дифузний
кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ
ст. СН І ст. РОХП переважно у
попереково-крижовому відділі хребта з
двобічним корінцевим синдромом L5-S1,
м'язово-тонічним і алогічним
синдромами, обмеження стато-кінетичної
функції хребта. Хронічний
ринофарінгит. Складний
гіперметропічний астигматизм обох
очей, пресбіопія, гіпертонічна
ангіопатія сітківки. Супутній діагноз.

Відповідно до довідки МСЕК м. Суми від 08
травня 2013 року, йому встановлено 65%
втрати професійної працездатності
внаслідок професійного захворювання
та ІІІ групу інвалідності.

У акті про розслідування професійного
захворювання зазначено, що
адміністрація ТОВ «Енмаліт» не
забезпечила виконання вимог ГОСТ
12.1.005-88 «Санітарно-гігієнічні вимоги до
повітря робочої зони», ГОСТ 12.1.003-83
«ССБТ. Шум. Загальні вимоги до повітря
робочої зони», чим підтверджено
наявність вини відповідача, який не
створив здорових та безпечних умов
праці, як того вимагає Закон України
«Про охорону праці».

Посилаючись на те, що він отримав
професійні захворювання в результаті
роботи у двох відповідачів, які не
забезпечили безпечних умов праці на
його робочому місці, просив стягнути з
ТОВ «Енмаліт» 4 000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, заподіяної
ушкодженням здоров'я, та з ПАТ «Сумське
МНВО ім. М. В. Фрунзе» - 9 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Вирішуючи спір та частково
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ТОВ «Енмаліт» порушив право позивача
на безпечні умови праці; у зв'язку з
отриманням за час роботи у відповідача
професійного захворювання позивач
частково втратив професійну
працездатність, в результаті чого
зазнав моральних страждань. Акт
розслідування професійного
захворювання не містить висновків про
зв'язок захворювання з умовами праці у
ПАТ «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе» та
порушення останнім законодавства про
охорону праці.

Цей висновок суду узгоджується з
обставинами справи, вірно
встановленими судом, та відповідає
вимогам матеріального та
процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК
України під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що з 25
липня 1974 року по 07 травня 1975 року, з 12
грудня 1977 року по 19 лютого 1987 року, з 29
липня 1996 року по 07 листопада 2000 року
позивач працював формувальником у ВАТ
(нині ПАТ) «Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе».

З 19 лютого 1987 року по 29 січня 1990 року і з
07 листопада 2000 року по 16 січня 2004 року
він працював стропальником у ПАТ
«Сумське МНВО ім. М.В. Фрунзе».

З 13 квітня 2004 року по 6 липня 2005 року
позивач працював формувальником в ВАТ
«Центроліт».

З 17 жовтня 2005 року по 21 березня 2012 року
він працював формувальником у ТОВ
«Енмаліт», звільнений за власним
бажанням (а.с.5-8, 20-31).

Згідно акту від 22 березня 2012 року
розслідування на підприємстві - ТОВ
«Енмаліт» причин виникнення
хронічного професійного захворювання
форми П-4, у позивача було вперше
встановлено професійне захворювання:
Хронічний бронхіт пилової етиології у
фазі нестійкої ремісії. Емфізема
легень І ст. Легенева недостатність І
ст. Захворювання професійне.

Вегетативно-сенсорна поліневропатія
верхніх кінцівок зі стійкими
вегетативно-трофічними порушеннями на
кистях та ангіоспазмами пальців,
міофіброзом м'язів передпліч та
плечового пояса двобічний
плечелопатковий периартроз,
деформуючий остеоартроз ліктьових і
променево-зап'ястних суглобів з
контрактурою плечових і ліктьових
суглобів, стійким больовим синдромом і
порушенням функцій верхніх кінцівок.
Захворювання професійне від фізичного
перенапруження, тривалого перебування
у вимушеній робочій позі і дії
локальної вібрації.

Нейросенсорна приглухуватість з
легким ступенем зниження слуху ІІ ст.

Ішемічна хвороба серця. Дифузний
кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ
ст. СН І ст. Розповсюджений
остеохондроз і спондилоартроз
переважно попереково-крижового
відділу хребта з двобічним корінцевим
синдромом L5-S1, м'язово-тонічним і
алгічним синдромами, обмеженням
стато-кінетичної функції хребта.
Хронічний ринофарінгит. Складний
гіперметропічний астигматизм обох
очей. Пресбіопія, гіпертонічна
ангіопатія сітківки. Супутній діагноз
(а.с.9-10).

Згідно вказаного акту розслідування
причин хронічного професійного
захворювання, професійне захворювання
виникло за обставин: недовершені
технології, неефективність
використання засобів індивідуального
захисту; причиною професійного
захворювання стало: робота
формувальником під час дії шкідливих
виробничих факторів: запиленість
повітря робочої зони, рівень шуму,
локальна вібрація, тривале перебування
у вимушеній робочій позі.

В п. 17 акту наводяться дані лабораторно
- інструментальних вимірів шкідливих
виробничих факторів на робочому місці
формувальника ручного формування
ливарного цеху ТОВ «Енмаліт», в п. 19
акту зазначено, що особою, яка порушила
законодавство про охорону праці,
гігієнічні регламенти і нормативи, є
адміністрація ТОВ «Енмаліт»,
начальнику ливарного цеху цього
підприємства запропоновано здійснити
організаційно-технічні і
санітарно-гігієнічні заходи з метою
ліквідації і запобігання виникнення
професійних захворювань (а.с.9-10).

Згідно акту огляду та висновку
спеціалізованої фтизіатричної МСЕК м.
Суми №356 від 16 травня 2012 року,
позивачеві було встановлено 55% втрати
професійної працездатності, в тому
числі по ХОЗЛ - 15%, вібраційній хворобі -
30%, туговухості - 10 %, на один рік (а.с.
20-23).

Згідно акту огляду та висновку МСЕК №368
від 08 травня 2013 року, довідки МСЕК,
позивачу встановлено 65% стійкої втрати
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням на два роки (а.с. 11, 24-27).

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Ст. 173 КЗпП України передбачає, що шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України
передбачається відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом працівникові моральної шкоди у
разі, якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

З названих норм права вбачається, що
моральна шкода відшкодовується
працівникові безпосередньо
роботодавцем за таких умов: наявності
факту порушення роботодавцем законних
прав працівника; у разі виникнення у
працівника моральних страждань або
втрати нормальних життєвих зв'язків,
або виникнення необхідності для
працівника додаткових зусиль для
організації свого життя; за наявності
причинного зв'язку між попередніми
умовами.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в
п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» від 31 березня 1995
року (зі змінами, внесеними постановою
Пленуму Верховного Суду України від 25
травня 2001 року), відповідно до ст. 237-1
КЗпП України за наявності порушення
прав працівника у сфері трудових
відносин, зокрема виконання робіт у
небезпечних для життя і здоров'я
умовах, яке призвело до його моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків чи вимагає від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя, обов'язок відшкодування
моральної (немайнової) шкоди
покладається на власника або
уповноважений ним орган незалежно від
форми власності, виду діяльності чи
галузевої належності.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в рішенні Конституційного Суду України
№ 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року,
скасування відповідних положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» щодо права
застрахованих громадян, що потерпіли
на виробництві від нещасного випадку
або професійного захворювання на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду, не порушило саме право
громадян на відшкодування моральної
шкоди, оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 1167
ЦК України, моральна шкода, завдані
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Відповідно до ч. 1, п.
1 ч.2 ст. 23 ЦК України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вірно виходив із того, що завдана
позивачу під час виконання ним
трудових обов'язків моральна шкода в
зв'язку з отриманням професійних
захворювань підлягає відшкодуванню
за рахунок власника за останнім місцем
роботи - з ТОВ «Енмаліт», а належні
докази вини іншого відповідача в
заподіянні позивачеві моральної шкоди
відсутні.

Згідно п. 70 Порядку проведення
розслідування та ведення обліку
нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 30 листопада 2011 р.
N 1232 «Деякі питання розслідування та
обліку нещасних випадків, професійних
захворювань і аварій на виробництві»,
спеціалізованими профпатологічними
лікувально-профілактичними закладами
стосовно кожного хворого складається
повідомлення про професійне
захворювання (отруєння) за формою П-3
(далі - повідомлення за формою П-3)
згідно з додатком 15.

Повідомлення за формою П-3 протягом
трьох днів після встановлення діагнозу
надсилається керівникові
підприємства, шкідливі виробничі
фактори на якому призвели до
виникнення професійного захворювання,
закладові державної
санітарно-епідеміологічної служби,
який здійснює державний
санітарно-епідеміологічний нагляд за
підприємством, робочому органові
виконавчої дирекції Фонду за
місцезнаходженням підприємства, а
також профпатологу, який направив
хворого до спеціалізованого
лікувально-профілактичного закладу.

У разі коли хворий працював на кількох
підприємствах, де були умови для
розвитку професійного захворювання,
або за кількома професіями, під час
роботи за якими були умови для розвитку
професійного захворювання,
повідомлення за формою П-3 надсилається
на останнє підприємство, де він
працював за професією, під час роботи
за якою були умови для розвитку
професійного захворювання.

П. 74 вказаного Порядку передбачає, що
головний державний санітарний лікар
Автономної Республіки Крим, області
або міста утворює протягом трьох днів
після отримання повідомлення за формою
П-3 комісію з проведення розслідування
причин виникнення професійного
захворювання (далі - комісія з
розслідування), до складу якої входять
представник закладу державної
санітарно-епідеміологічної служби,
який здійснює
санітарно-епідеміологічний нагляд за
підприємством (голова комісії),
представники
лікувально-профілактичного закладу,
роботодавця, первинної організації
відповідної профспілки або
уповноважена найманими працівниками
особа з питань охорони праці (у разі,
коли профспілка на підприємстві
відсутня), вищого органу профспілки,
робочого органу виконавчої дирекції
Фонду за місцезнаходженням
підприємства, а також у разі потреби
представники інших органів.

В акті розслідування причин
професійного захворювання, складеному
відносно позивача, вказано, зокрема, що
лабораторно-інструментальні виміри
важкості та напруженості праці на
робочому місці формувальника ручного
формування цеху № 1 ПАТ «СМНВО ім. М.В.
Фрунзе» в період з 29 липня 1996 року по 7
листопада 2000 року спеціалістами
підприємства не проводились. В склад
комісії по розслідуванню причин
професійного захворювання позивача
представник ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе»
не входив, вказаний акт не підписував.
Позивач вказаний акт розслідування не
оскаржував.

В справі відсутні належні докази
наявності причинного зв'язку роботи
позивача в ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» і
отриманням професійних захворювань,
стану здоров'я позивача за час роботи у
цього відповідача, які б давали
підстави для стягнення з нього коштів
на відшкодування моральної шкоди
позивачеві.

Посилання в скарзі на тривалий час
роботи позивача на цьому підприємстві,
на те, що він працював у обох
відповідачів на аналогічних робочих
місцях і посадах, а тому і ПАТ «СМНВО ім.
М.В. Фрунзе» порушило ті ж самі вимоги
щодо створення належних умов охорони
праці, ґрунтуються на припущеннях, не
свідчать про наявність вини і цього
підприємства у настанні шкідливих
наслідків для його здоров'я та її
ступеню. На кожному підприємстві
створені різні умови праці та
забезпечений різний ступінь захисту
працівника від важких та небезпечних
умов праці, в тому числі тих умов, які
впливають на виникнення різних видів
професійних захворювань, які є
причиною різного ступеню втрати
працездатності.

У запереченні на позов ТОВ «Енмаліт»
зазначило, що в період роботи на цьому
підприємстві позивач в 2010 році на
вимогу адміністрації проходив
медичний огляд, за результатами якого
він був визнаний придатним для роботи
формувальником, за рекомендацією
комісії диспансерному обліку не
підлягав (а.с.44-48).

З огляду на зазначене є безпідставними
доводи апеляційної скарги про те, що
моральну шкоду слід відшкодовувати за
рахунок обох відповідачів пропорційно
відпрацьованому у них часу. Між тим,
позивач працював з 13 квітня 2004 року по 6
липня 2005 року формувальником і в ВАТ
«Центроліт».

Посилання представника позивача в
скарзі на санітарно-гігієнічну
характеристику умов праці позивача № 61
від 10 січня 2012 року в ТОВ «Енмаліт», в
якій зазначені загальний стаж його
роботи і показники його умов праці за
певний період роботи і в ПАТ «СМНВО ім.
М.В. Фрунзе», не спростовують висновків
суду, оскільки в ній міститься
висновок, відповідно до «Гігієнічної
класифікації…», затвердженої наказом
Міністерства охорони здоров'я України
№ 528 від 27 грудня 2001 року, щодо
відповідності умов праці позивача 3
класу 2 ступеню шкідливих і небезпечних
умов праці лише в ТОВ «Енмаліт», і
аналогічний висновок щодо умов роботи
у іншого відповідача відсутній.

В цій же характеристиці наводяться
дані медичних оглядів позивача, з яких
вбачається, що станом на час прийняття
його на роботу до ТОВ «Енмаліт» він за
медичними показниками був визнаний
придатним для виконання роботи
формувальником, і йому не були на цей
час встановлені діагнози тих
захворювань і їх ступінь, які визнані
як професійні згідно повідомлення
медичного закладу і акту розслідування
причин професійних захворювань від 22
березня 2012 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Суд, вірно встановивши обставини
справи та відповідні їм
правовідносини, правильно застосував
правові норми та ухвалив законне і
обґрунтоване рішення, для скасування
чи зміни якого підстави відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його
представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 13 березня 2014 року в даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -