Справа № 466/5454/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

24 квітня 2014 року
Шевченківський районний суд м. Львова

В складі:

головуючої - судді
Баєвої О.І.

при секретарі
Лелик О.М.

з участю адвоката
ОСОБА_1

представника прокуратури
Стойко Н.С.

представника органу опіки та
піклування

Шевченківської районної адміністрації

Львівської міської ради
Брикси Р.З.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_7, за участю треті осіб ОСОБА_9,
органу опіки та піклування
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради про визнання
осіб такими, що втратили право на
користування жилим приміщенням, -

у с т
а н о в и в:

17.07.13 р. позивачі звернулись до суду з
позовом, який в подальшому не змінюючи
підстав та мотивів уточнили, просили
ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_6
та малолітнього ОСОБА_7 такими, що
втратили право на користування жилим
приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1
та зняти їх з реєстрації за вказаною
адресою.

В обґрунтування позовних вимог
покликаються на те, що співвласниками
кватири АДРЕСА_1 являються вони -
позивачі по справі та третя особа -
ОСОБА_9, який зареєстрований за іншою
адресою. Крім них в спірній квартирі
зареєстрована ОСОБА_6 та малолітній
ОСОБА_7, які з лютого місяця 2012 року
постійно проживають за іншою адресою.
Оскільки своїми діями відповідач разом
з малолітнім сином порушують їх право
власності та добровільно виселиться з
спірної квартири не бажають, вони
вимушені звернутись до суду.

В судовому засіданні позивачі та
представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 підтримали
позовні вимоги, покликаючись на
підстави та мотиви викладенні в позові.
Просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_6, яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_7 заперечила позовні вимоги,
покликаючись на письмові заперечення
долучені до матеріалів справи. Просила
відмовити у задоволені позову.

Представник Органу опіки та піклування
Шевченківської районної адміністрації
Львівської міської ради - Брикса Р.З. в
судовому засіданні пояснив, що
заперечує щодо позовних вимог, в
частині виселення малолітнього ОСОБА_7
та просив в даній частині позову
відмовити, оскільки вважає, що
виселення малолітнього буде
порушенням його прав. Щодо виселення з
спірної квартири відповідачки - ОСОБА_6
не заперечував.

Третя особа - ОСОБА_9 в судове засідання
не з'явився, з невідомих суду причин,
хоча належним чином повідомлявся про
час та місце слухання справи. Оскільки
в матеріалах справи достатньо доказів
для розгляду справи у його відсутності,
суд вважає за можливе розглянути
справу на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивачів,
представника позивача, відповідача та
представника третьої особи та
заслухавши висновок прокурора, в якому
вона заперечувала проти задоволення
позовних вимог, в частині виселення
малолітнього ОСОБА_7, з'ясувавши дійсні
обставини справи, права та обов'язки
сторін, дослідивши зібрані по справі
докази, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до часткового
задоволення.

Згідно копії свідоцтва про право
власності на житло виданого Львівським
бюро приватизації відомчого житла
Львівської залізниці 02.11.1995 року
співвласниками квартири АДРЕСА_1
являються: позивачі по справі - ОСОБА_5,
ОСОБА_4 та ОСОБА_9.

З копії довідки з місця проживання про
склад сім'ї і прописку вбачається, що в
квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5,
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7.

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Судом встановлено, що відповідач -
ОСОБА_6, разом з малолітнім ОСОБА_7 не
проживають за адресою: АДРЕСА_1 з лютого
місяця 2012 року та з того часу
відповідач - ОСОБА_6 жодного разу не
поверталась в спірну квартиру, не
оплачувала житлово-комунальних послуг
та не ставила питання про усунення
перешкод в користуванні спірною
квартирою. Даний факт
підтверджується копіями Актів ЛКП
"Рясне-403" від 10.09.2012 року та 17.05.2013 року.
Крім цього, факт не проживання
відповідача разом з малолітнім сином
за спірною адресою підтверджується
показаннями свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 та
ОСОБА_12.

Стаття 391 ЦК України зазначає, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

Частиною другою статті 405 ЦК України
передбачено, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
цим житлом у разі відсутності члена
сім'ї без поважних причин понад один
рік, якщо інше не встановлено
домовленістю між ним і власником
житла або законом.

Крім цього рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 14.05.2013 року
частково задоволено позов ОСОБА_6 та
визнано недійсним шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_6, зареєстрований у
Шевченківському відділі державної
реєстрації актів цивільного стану
Львівського міського управління
юстиції, актовий запис № 86. Рішення не
оскаржувалось та набрало законної
сили.

У відповідності до ч. 4 ст. 45 СК України
особа, яка поселилася у житлове
приміщення іншої особи у зв'язку з
реєстрацією з нею недійсного шлюбу, не
набула права на проживання у ньому і
може бути виселена.

На підставі вищенаведеного, суд вважає,
що позовні вимоги в частині визнання
ОСОБА_6 такою, що втратила право на
користування жилим приміщенням, а саме
квартирою АДРЕСА_1 та зняття її з
реєстрації за вказаною адресою
підлягає до задоволення.

Щодо позовних вимог, в частині
виселення малолітнього ОСОБА_7 з
спірної квартири, то суд вважає, що дана
частина позову не підлягає до
задоволення.

Згідно копії свідоцтва /бланк серія
НОМЕР_1 а.с. 7/ батьками ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Частиною першою статті 176 СК України
батьки зобов'язані передати у
користування дитини майно, яке має
забезпечити її виховання та розвиток.

У відповідності до ч. 1 ст. 405 ЦК України
члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону.

Судом встановлено, що малолітній
ОСОБА_7 на даний час тимчасово проживає
разом з матір'ю ОСОБА_6 в АДРЕСА_2, у
будинку який належав батькові матері -
ОСОБА_13, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Після
смерті ОСОБА_13 його спадкоємці, в коло
яких входить і відповідач ОСОБА_6, своїх
спадкових справ не оформили. Крім того
встановлено, що відповідач ОСОБА_6
іншого житла на праві власності немає.
Враховуючи вищенаведене суд вважає, що
ОСОБА_6 немає змоги належним чином
забезпечити житлом свого малолітнього
сина ОСОБА_4, а відтак в задоволені
позовних вимог, в частині виселення
малолітнього ОСОБА_7 з спірної квартири
слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК
України, ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України,
ст.ст. 98 ЖК України, ст. 45, 176 СК України , -

в и р і ш
и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_6 такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням, а
саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти її з
реєстрації за вказаною адресою.

У задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Шевченківський районний суд м. Львова
шляхом подачі в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні в судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. І. Баєва