У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 рокум. КиївСуддя Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши
касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
заочне рішення Рівненського районного
суду Рівненської області від 17 грудня
2013 року та рішення апеляційного суду
Рівненської області від 13 березня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3
до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про
визнання свідоцтв про право на
спадщину за законом недійсними та
визнання права власності на спадкове
майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до Рівненського
районного суду Рівненської області із
позовом до ОСОБА_4 про визнання
свідоцтв про право на спадщину за
законом недійсними та визнання права
власності на спадкове майно,
посилаючись на те, що вони є
спадкоємцями майна померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_6, фактично
вступили в управління та володіння
спадковим майном, проживали в будинку,
заяви в нотаріальну контору про
відмову від спадщини не писали, тобто
вчинили всі передбачені законом дії, що
свідчать про прийняття спадщини.

Позивачі зазначали, що їх сестра ОСОБА_5
спадщину не прийняла, тому з моменту
смерті матері спадкове майно належить
трьом особам, позивачам і відповідачу,
але після їх звернення в січні 2013 року
до нотаріальної контори із заявами про
видачу свідоцтва про право на спадщину
їм було відмовлено, оскільки 31 серпня
2002 року та 23 грудня 2003 року на ім'я їх
батька ОСОБА_4, відповідача у справі,
видано свідоцтво про право на спадщину
після смерті дружини на все майно.

Позивачі просили суд визнати за ними
право на 1/3 частку спадщини (за кожним)
та визнати недійсними та скасувати
свідоцтва про право на спадщину, видані
на ім'я їх батька.

Заочним рішенням Рівненського
районного суду Рівненської області від
17 грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 13 березня 2014 року, у
задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, не погоджуючись із
вищезазначеними судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій,
подали касаційну скаргу, в якій просять
скасувати оскаржувані ними судові
рішення в частині відмови у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм процесуального
права і неправильне застосування норм
матеріального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до
неї матеріали, вважаю, що у відкритті
касаційного провадження необхідно
відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України
суддя відмовляє у відкритті
касаційного провадження, якщо
касаційна скарга є необґрунтованою і
викладені у ній доводи не викликають
необхідності перевірки матеріалів
справи.

З матеріалів касаційної скарги та
змісту оскаржуваних судових рішень
вбачається, що скарга є
необґрунтованою, оскільки викладені в
ній доводи не дають підстав для
висновків щодо незаконності та
неправильності даних судових рішень.
Викладені заявником обставини не
викликають необхідності перевірки
матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм
матеріального та процесуального права
при розгляді даної справи судами
першої та апеляційної інстанцій не
вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_2, ОСОБА_3 у відкритті
касаційного провадження у справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа - ОСОБА_5, про визнання свідоцтв
про право на спадщину за законом
недійсними та визнання права власності
на спадкове майно.

Додані до скарги матеріали повернути
заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ
Ізмайлова Т.Л.