УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка
А.В.,Нагорняка В.А.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Головного управління праці
та соціального захисту населення
Донецької обласної державної
адміністрації до ОСОБА_6, треті особи:
ВРЕВ-3 УДАЇ ГУМВС України в Донецькій
області, Східна митниця, про вилучення
та повернення предмету гуманітарної
допомоги, за касаційною скаргою ОСОБА_6
на рішення апеляційного суду Донецької
області від 17 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року позивач звернувся
до суду із позовом до ОСОБА_6 про
вилучення та повернення предмету
гуманітарної допомоги - автомобіля
марки «Опель Вектра», 1998 року випуску.

В обгрунтування позову посилався на те,
що 18 травня 2005 року громадянинка ОСОБА_7
подарувала Головному управлінню праці
соціального захисту населення
Донецької обласної державної
адміністрації належний їй легковий
автомобіль марки «Опель Вектра» 1998
року випуску, для передачі його ОСОБА_8

За актом передачі від 02 серпня 2005 року,
у вказаний день вказаний автомобіль
був отриманий ОСОБА_8 від позивача для
користування на десятирічний строк
експлуатації безоплатно в якості
гуманітарної допомоги і як інваліду
війни. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер. Згідно
акту вилучення автомобілю, отриманого
як гуманітарна допомога від 11 серпня 2010
року, співробітниками позивача була
здійснена перевірка наявності
спірного автомобілю, отриманого ОСОБА_8
у 2005 році і було встановлено, що
експлуатацію спірного автомобілю
здійснює його син, який відмовляється
повернути вказаний автомобіль.

За таких обставин просив вилучити у
відповідача спірний автомобіль,
оскільки у разі смерті інваліда,
автомобіль, отриманий ним через органи
соціального захисту, як гуманітарна
допомога, повертається головному
управлінню соціального захисту у
повному обсязі.

Рішенням Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 08 січня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 17 вересня 2013 року рішення
суду першої інстанції скасовано,
ухвалено нове рішення про задоволення
позову.

У касаційній скарзі відповідач просить
оскаржуване судове рішення скасувати,
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає відхиленню
із таких підстав.

Судами встановлено, що 18 травня 2005 року
громадянинка ОСОБА_7 подарувала
Головному управлінню праці та
соціального захисту населення
Донецької обласної державної
адміністрації легковий автомобіль
марки «Опель Вектра», 1998 року випуску
для ОСОБА_8

Протоколом засіданні Комісії з питань
гуманітарної допомоги при Кабінеті
Міністрів України від 07 липня 2005 року
за № 26/ГД-2628/к вказаний автомобіль був
визнаний гуманітарною допомогою.

ОСОБА_8 був інвалідом ІІ групи Великої
Вітчизняної війни і взятий на облік у
Головному управлінні праці та
соціального захисту населення
Донецької обласної державної
адміністрації як такий, що підлягає
забезпеченню автомобілем на пільгових
умовах.

На підставі зазначеного, спірний
автомобіль був переданий ОСОБА_8 для
безоплатного користування на
десятирічний строк. Даний автомобіль
був отриманий ним 02 серпня 2005 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу від 15
листопада 2005 року, власником легкового
автомобіля марки «Опель Вектра» 1998
року є ОСОБА_8, а ОСОБА_6 має право
керувати вказаним автомобілем, без
права продажу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції дійшов до висновку
про те, що спірний автомобіль після
смерті ОСОБА_8 не може бути вилучений у
його сина ОСОБА_6, який був переданий
позивачу на підставі п. 41 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою КМУ від 19
липня 2006 року за № 999, на час ввезення
цього транспортного засобу на
територію України та передачі його
ОСОБА_8 07 липня 2005 року діяв Порядок
забезпечення інвалідами автомобілями,
затверджений постановою КМУ № 999, який
не передбачав вилучення автомобіля,
отриманого як гуманітарна допомога,
після смерті інваліда.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що постанова КМУ від 08 вересня 1997 року
№ 999 «Про затвердження Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями»,
яка діяла на час надання ОСОБА_8
автомобіля, не регулювала ні питання
щодо повернення автомобілів, виданих
органами соціального захисту
населення як гуманітарна допомога
інвалідам, після їх смерті, ні питання
щодо залишення автомобіля в сім'ї після
смерті інваліда, яким він був
забезпечений в якості гуманітарної
допомоги. Крім цього суд апеляційної
інстанцції вважав, що передача
інваліду автомобіля безоплатно та у
якості гуманітарної допомоги це не
тотожні поняття.

Крім цього, положення п. 37 зазначеного
порядку (у попередній редакції) про
залишення автомобілів в сім'ї після
смерті інваліда поширюються на ті
автомобілі, якими вони були
забезпечені безоплатно або продані їм
на пільгових умовах за рахунок
Державного бюджету Міністерством
праці та соціальної політики України
на десятирічний термін експлуатації
без права продажу, дарування і передачі
іншій особі, а не тих, які були отримані
інвалідами в якості гуманітарної
допомоги.

Суд апеляційної інстанції дійшов до
висновку про те, що п. 41 абз. 7 постанови
КМУ від 19 липня 2006 року № 999 «Про
затвердження Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями» чітко регулює
спірні правовідносини, зокрема у
вказаному пункті вказано «після смерті
інваліда автомобіль, отриманий як
гуманітарна допомога, повертається
(вилучається) Головному управлінню
соціального захисту і здається
підприємству, що здійснює заготівлю та
переробку металобрухту або видається в
порядку черговості інвалідку, який
перебуває на обліку».

Отже, на час смерті ОСОБА_8, якому
автомобіль був наданий як гуманітарна
допомога, тобто на момент виникнення
спірних правовідносин і заявлення
вимог про вилучення спільного
автомобіля діяв Порядок від 19 липня 2006
року № 999, що набув чинності 09 серпня 2006
року, а згідно п. 41 цього Порядку
спірний автомобіль підлягає вилученню
після смерті інваліда.

Колегія суддів погоджується в цілому
із висновками суду апеляційної
інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України, не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Як встановлено судами ІНФОРМАЦІЯ_1
помер ОСОБА_8 Таким чином
порядок щодо вилучення, повернення,
автомобіля застосовується станом на
день смерті ОСОБА_8

Відповідно до абз. 7 п. 41 Постанови КМУ
«Про затвердження Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями»
(в редакції на час смерті ОСОБА_8) після
смерті інваліда автомобіль, отриманий
як гуманітарна допомога, крім випадків,
зазначених в абзацах першому - п'ятому
пункту 16 цього Порядку, повертається
(вилучається) головному управлінню
соціального захисту і здається
підприємству, що здійснює заготівлю та
переробку металобрухту, або видається
в порядку черговості інваліду, який
перебуває на обліку. Такий інвалід
знімається з обліку на десятирічний
строку, визначений починаючи з дати
отримання автомобіля попереднім
інвалідом, з урахуванням строку його
експлуатації померлим.

Відповідно до пункту 16 зазначеного
Порядку, після смерті інваліда
автомобіль, яким він був забезпечений
головним управлінням соціального
захисту або управлінням виконавчої
дирекції, строк експлуатації якого
більше ніж 10 років, залишається члену
сім'ї, який на час смерті інваліда
проживав та був зареєстрований за
місцем проживання і реєстрації
інваліда.

Заперечуючи проти апеляційної скарги
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Донецької обласної державної
адміністрації, відповідач посилався на
те, що спірний автомобіль не може бути
вилучений у нього, оскільки строк
експлуатації спірного автомобілю на
момент смерті інваліда становив більше
10 років. На думку відповідача строком
експлуатації автомобілю є період часу
від дати виготовлення колісного
транспортного засобу до дати його
оцінки.

Звертаючись із касаційною скаргою
відповідач також посилався на
зазначені обставини.

Разом із тим колегія суддів вважає, що
вказані доводи є безпідставними,
оскільки відповідно до абз. 2 п. 41
«Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями» автомобіль, отриманий
головним управлінням соціального
захисту як гуманітарна допомоги для
конкретного інваліда, який перебуває
на обліку, видається безоплатно такому
інваліду (за його згодою),
дитині-інваліду (за згодою її законного
представника) незалежно від черговості
на десятирічний строк, визначений з
дати видачі, із зняттям з обліку.

Оскільки у користуванні ОСОБА_8 спірний
автомобіль перебував менше ніж десять
років, доводи відповідача з приводу
права на залишення у нього
транспортного засобу відповідно до
абз. 1 п. 16 Порядку, є безпідставними.

Таким чином, касаційна скарга підлягає
відхиленню, рішення апеляційного суду -
залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 17 вересня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:А.О.
Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк