ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р. Дарницький районний
суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Трусової Т.О.,

при секретарі Мінасян С.Г.,

з участю: позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,
представника позивача ОСОБА_4,
відповідача ОСОБА_5, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житлом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_5 про визнання його
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1

Позов обґрунтований наступним. В 1994 р.
на підставі свідоцтва про право
власності на житло ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, який на той час перебував у
шлюбі з ОСОБА_2, набули у власність в
рівних частках квартиру АДРЕСА_1.
Згідно з договором від 27 лютого 1997 р.
відповідач ОСОБА_5 подарував належну
йому 1/3 частину спірної квартири
позивачу ОСОБА_2, у зв'язку з чим
перестав бути співвласником квартири і
втратив право користування нею. В 1998 р.
шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано. В
2008 р. ОСОБА_5 виїхав із спірної квартири,
і з того часу у ній не проживає без
поважних причин, участі у сплаті
комунальних послуг та утриманні
квартири не приймає, хоча залишається
бути зареєстрованим за вищевказаною
адресою. Позивачі посилаються на те, що
реєстрація відповідача у спірній
квартирі порушує їх права власників
зазначеної квартири.

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2
та ОСОБА_3 та представник позивача
ОСОБА_4 позов підтримали пославшись на
викладені у позовній заяві обставини.

Позивач ОСОБА_2 додатково пояснила, що з
липня 2008 р. відповідач виїхав із
спірної квартири, проте до 2011 р. він
приймав участь у сплаті комунальних
послуг, оплачуючи рахунки, які вона
передавала йому раз в квартал. В 2011 р. з
вини житлово-експлуатаційної
організації сталося затоплення
квартири, у зв'язку з чим в рахунок
відшкодування шкоди вона отримала
звільнення від сплати вартості
житлово-комунальних послуг і тому
припинила надавати ОСОБА_5 відповідні
рахунки. Жодних перешкод у
користуванні квартирою відповідачу не
чинилося, він має ключі від квартири, і
міг в будь-який час вільно до неї зайти.
Проте з 2008 р. відповідач у спірній
квартирі не проживає без поважних
причин, хоча продовжує користуватися
поштовою скринькою, на яку отримує
кореспонденцію, а також зберігає у
квартирі речі - книги, ікони, інше майно,
відмовляючись їх забрати. Де проживає
відповідач, їй невідомо. Перебування
відповідача на реєстраційному обліку у
належній їй квартирі порушує її права,
так як його речі займають частину площі
квартири, і крім того відповідач
направляє на неї скарги до
правоохоронних органів з приводу наче
б-то її незаконних дій щодо його майна.
Насправді жодних незаконних дій щодо
майна відповідача вона не чинила, а
вивозила речі з квартири у зв'язку з
ремонтом після залиття. Після
закінчення ремонту усі речі
відповідача були знову перевезені у
квартиру і зберігаються у ній до цього
часу, що створює їй значні незручності.
Окрім того відповідач погрожує їй
відповідальністю в разі, якщо з його
майном щось станеться.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав
пославшись на те, що в 2004 р. рішенням
суду позивачам було відмовлено у
виселенні його зі спірної квартири.
Окрім того до літа 2010 р. він постійно
проживав у спірній квартирі, а до
серпня 2011 р. щоквартально сплачував
вартість житлово-комунальних послуг. З
2010 р. він проживає у різних місцях,
зокрема в монастирях. У м. Березані
проживає його престаріла мати - інвалід
по зору, яка потребує догляду. У вересні
2011 р. ОСОБА_2 без його попередження та
дозволу самовільно вивезла з квартири
більшість його особистих речей
мотивуючи це проведенням ремонту.
Ремонт він вважає лише приводом для
таких неправомірних дій, оскільки до
цього часу під час ремонту майно з
квартири не вивозилося. З листопада 2011
р. він дійсно не сплачує вартість
житлово-комунальних послуг, оскільки
ОСОБА_2 відмовляється надавати йому
квитанції для оплати. У спірній
квартирі знаходиться його особисте
майно, і на адресу квартири на його ім'я
надходить поштова кореспонденція,
зокрема з приводу трудового спору, який
триває з 2003 р., про що відомо позивачам.
Відповідач вважає, що за таких обставин
він не проживає у спірній квартирі з
поважних причин, а отже немає підстав
для визнання його таким, що втратив
право користування нею.

Заслухавши сторони, представника
позивача, допитавши свідків та
дослідивши письмові докази, суд вважає
встановленими наступні обставини та
визначені відповідно до них
правовідносини.

Спірним жилим приміщенням є
однокімнатна квартира АДРЕСА_1
загальною площею 20,6 кв.м., яка була
надана в користування позивачу ОСОБА_2
на підставі рішення виконкому
Дарницької районної ради народних
депутатів від 13 квітня 1981 р. № 324 на
сім'ю з однієї особи (а.с. 8).

На підставі ордера № 78924 серії Б від 27
квітня 1981 р. ОСОБА_2 набула права
користування вищевказаною квартирою і
зареєструвала своє місце проживання за
зазначеною адресою.

З 1982 р. у спірній квартирі було
зареєстроване місце проживання дочки
ОСОБА_2 - позивача ОСОБА_3, а з 1994 р. -
чоловіка ОСОБА_2 - відповідача ОСОБА_5
(а.с. 7).

На підставі свідоцтва про право
власності на житло від 3 серпня 1994 р.
ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в порядку
приватизації набули вищевказану
квартиру у власність в рівних частках
(а.с. 6).

Згідно з договором дарування від 27
лютого 1997 р. відповідач ОСОБА_5
подарував належну йому 1/3 частину
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (а.с. 15).

З 10 листопада 1998 р. шлюб між ОСОБА_5 та
ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 14).

Та обставина, що з 1997 р. право власності
ОСОБА_5 на спірну квартиру припинилося,
а його шлюб з ОСОБА_3 розірваний,
значення для вирішення даного спору не
має, оскільки за змістом ч. 1 ст. 405 ЦК
України він має право на користування
цим житлом відповідно до закону як
колишній член сім'ї власника житла,
який проживає разом з ним.

Аналогічна норма міститься і у ст. 156
Житлового Кодексу України, згідно якої
члени сім'ї власника житлового будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником, і припинення
сімейних відносин з власником не
позбавляє їх права користування
займаним приміщенням…

Разом з тим відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК
України член сім'ї власника житла
втрачає право на користування цим
житлом у разі своєї відсутності без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, і ця обставина не
заперечується відповідачем, що з літа
2010 р. ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 не
проживає.

Зазначений факт підтверджується також
даними актів житлово-експлуатаційної
організації, яка обслуговує будинок
вул. Ялтинській, 5-а в м. Києві, від 2
грудня 2013 р. та від 3 лютого 2014 р. (а.с. 16,
61) та показаннями свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Як показала сусідка сторін ОСОБА_6, вона
регулярно буває у спірній квартирі,
проте колишнього чоловіка ОСОБА_2
ОСОБА_5 вона не бачила з лютого 2008 р.

Сусідка ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_5 вона
не бачила з 2011 р., ні у спірній квартирі,
у якій буває 1-2 рази в місяць, ні біля їх
будинку.

Кума позивача ОСОБА_8 пояснила, що з 2011
р. раз у 2-3 дні вона буває у спірній
квартирі, однак ОСОБА_5 вона у ній
жодного разу не бачила.

Подруга позивача ОСОБА_9 підтвердила,
що з 2008 р. у спірній квартирі проживає
лише ОСОБА_2, а її колишній чоловік у
квартирі взагалі не з'являється.

Та обставина, що у спірному житлі
зберігається майно ОСОБА_5, і останній
користується поштовою скринькою для
отримання кореспонденції, значення для
вирішення даного спору не має, оскільки
цільовим призначенням квартири як
об'єкта права власності є проживання у
ній власника, членів його сім'ї та інших
осіб (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

ОСОБА_5 не надав доказів, що йому
чинилися перешкоди у користуванні
спірною квартирою, заяви до
правоохоронних органів чи до
житлово-експлуатаційної організації з
приводу вчинення йому перешкод у
користуванні жилим приміщенням
відповідач не подавав.

Звернення відповідача у грудні 2011 р. до
Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві
із заявою про неправомірні, на його
думку дії, ОСОБА_2 щодо вивезення його
речей зі спірної квартири не
розцінюється судом як доказ вчинення
йому перешкод у користуванні житлом,
оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 383
ЦК України позивач як власник квартири
має право на свій розсуд здійснювати
ремонт і зміни у квартирі.

Поважних причин відсутності ОСОБА_5 у
спірній квартирі судом не встановлено.

ОСОБА_5 послався на те, що здійснює
догляд за престарілою матір'ю, проте
його доводи спростовуються
показаннями його рідного брата ОСОБА_10,
який пояснив, що брат за матір'ю взагалі
не доглядав, відвідуючи її лише кілька
разів на рік. Зокрема в 2012 р. він був у
матері лише один раз, а в 2013 р. - 3 рази,
при цьому приїжджав на один день.

Угода щодо певного порядку
користування спірною квартирою та
інших умов припинення права
користування житлом між сторонами не
укладалася.

З огляду на вказане суд вважає
доведеним, що відповідач ОСОБА_5 в 2010 р.
добровільно залишив спірну квартиру і
не проживає у ній понад три роки без
поважних причин. З часу залишення
спірної квартири ОСОБА_5 житловою
площею у ній не цікавиться. Та
обставина, що ОСОБА_5, обравши собі інше
місце проживання, залишився перебувати
на реєстраційному обліку у спірній
квартирі, значення для вирішення
даного спору не має, оскільки наявність
чи відсутність реєстрації сама по собі
не може бути підставою для визнання
права користування жилим приміщенням
чи відмови в цьому.

Вирішуючи позов, суд виходить з
положень ст. 391 ЦК України, яка надає
власнику право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпоряджання своїм
майном, та ст. 383 цього Кодексу,
відповідно до якої власник житлового
будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб…

Враховуючи встановлені обставини, суд
вважає доведеним, що перебування
ОСОБА_5 на реєстраційному обліку у
квартирі, яка належить на праві
власності позивачам, та використання
відповідачем однокімнатної квартири
невеликої площі як місця зберігання
майна, порушує право позивачів на
використання помешкання згідно з
цільовим призначенням та їх право
вільно розпоряджатися своїм майном.

Порушені права позивачів підлягають
захисту шляхом визнання ОСОБА_5, який
вибув на постійне проживання в інше
жиле приміщення, таким, що втратив
право користування квартирою АДРЕСА_1

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України
суд присуджує з відповідача на користь
позивача ОСОБА_2 судові витрати,
понесені у зв'язку зі сплатою судового
збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право
на користування житлом, а саме
квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
судові витрати в сумі 229,41 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва через
Дарницький районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя: