АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22-ц/791/1281/2014
Головуючий в І інстанції Марківський
Доповідач: Лісова Г.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 25 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Лісової
Г.Є.Суддів:Семиженка Г.В. Бугрика В.В.При
секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Новотроїцького районного суду
Херсонської області від 27 лютого 2014
року за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

В С Т А Н О В И Л А:

12.02.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося в суд з позовом до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, посилаючись на те,
що 12.04.2007 року банк надав ОСОБА_5 кредит
у розмірі 3660 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 12%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом.

Відповідно до умов договору кредит
повинен був погашатися щомісячними
платежами, які складаються із сум на
погашення кредиту, відсотків, комісії,
а також інших витрат згідно Умов.

Оскільки позичальник належним чином
не виконував умови договору, то станом
на 11.01.2014 року утворилася
заборгованість в розмірі 22599 грн. 14 коп.,
яка складається із заборгованості за
кредитом в розмірі 685,67 грн.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом в розмірі 6884,41
грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 537,41
грн., пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором в розмірі
12939,31 грн., а також штрафу відповідно до
пункту 5,3 Умов та правил надання
банківських послуг- 500 грн. штраф
(фіксована частина), 1052,34 грн. штраф
(процентна складова), яку позивач
просив стягнути з відповідача на його
користь.

Рішенням Новотроїцького районного
суду Херсонської області від 27 лютого
2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення
суду ПАТ КБ «ПриватБанк» просить його
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити. Посилається на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права.
Так, судом не було враховано, що мало
місце переривання позовної давності
шляхом внесення відповідачем на
погашення кредиту 23.04.2009 року -575,07 грн.,
22.05.2009 року - 575,07 грн. та 22.07.2009 року -468,05
грн.

У судовому засіданні представник
відповідача апеляційну скаргу не
визнала, просить її відхилити як
безпідставну, рішення суду залишити
без змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити з таких підстав.

Судом встановлено, що
відповідно до укладеного договору
№HEXRRX08570014 від 12.04.2007 року банк надав
відповідачу грошові кошти в розмірі 3660
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,00% на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом.

Грошові кошти були надані ОСОБА_5
на підставі поданої ним заяви та
відповідно до Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(Стандарт) (а.с.4,5-8).

З наданого до позовної заяви
розрахунку вбачається, що відповідач
прострочував повернення грошових
коштів внаслідок чого станом на 11.01.2014
року банк нарахував заборгованість по
кредиту в розмірі 22599 грн. 14 коп., яка
складається із заборгованості за
кредитом в розмірі 685,67 грн.,
заборгованості по процентах за
користування кредитом в розмірі 6884,41
грн., заборгованості по комісії за
користування кредитом в розмірі 537,41
грн., пені за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором в розмірі
12939,31 грн., а також штрафу відповідно до
пункту 5,3 Умов та правил надання
банківських послуг - 500 грн. штраф
(фіксована частина), 1052,34 грн. штраф
(процентна складова).

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції обґрунтовано
виходив з того, що позивачем пропущено
строк давності.

Договір про надання споживчого
кредиту на суму 3660 грн. укладено ПАТ КБ
«ПриватБанк» з ОСОБА_5 12 квітня 2007 року
на строк до 12 жовтня 2008 року.

За умовами договору споживчого
кредиту ОСОБА_5 зобов'язувався
повертати кредит та проценти за
користування ним щомісячними
платежами в сумі 311,32 грн.

Відповідно до поданого позивачем
розрахунку, відповідач здійснив
останніі платежі по договору 06.03. та
25.03.2008 року, отже згідно умов договору
позивач з часу виникнення
заборгованості мав право вимагати від
відповідача виконання зобов'язання.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.259 цього
Кодексу позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін. Договір про
збільшення позовної давності
укладається у письмовій формі.

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого
кредиту фізичним особам ПАТ КБ
«ПриватБанк» збільшено позовну
давність до п'яти років.

Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку. Після переривання
перебіг позовної давності починається
заново (ч.ч.1,3 ст.264 ЦК України).

Останні платежі відповідачем
внесено в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
у березні 2008 року, а саме 6 березня 2008
року 22,65 грн. сплачено в рахунок
погашення процентів по кредиту та
25.03.2008 року 77,47 грн. на погашення
комісії. З позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором в розмірі 22599,14 грн. позивач
звернувся до суду 12.02.2014 року, тобто по
спливу позовної давності.

Відповідач просив застосувати строк
давності звернувшись до суду першої
інстанції з письмовою заявою (а.с.22).

Згідно з ч.ч.4,5 ст.267 ЦК України
сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Позивач із заявою про поновлення
пропущеного строку не звертався,
оскільки вважає, що строк звернення до
суду ним не пропущено.

Разом з тим, доводи позивача щодо
переривання перебігу позовної
давності шляхом списання банком у
квітні 2009 року з пенсійного рахунку
відповідача сум на погашення кредитної
заборгованості, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки перебіг
позовної давності переривається
вчиненням саме боржником дії, що
свідчить про визнання ним свого боргу
або іншого обов'язку.

Таким чином, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку, що в задоволенні позову слід
відмовити у зв'язку зі спливом позовної
давності, про поновлення якої банком не
було заявлено та поважних причин
пропущення якої не встановлено. Разом з
тим, суд безпідставно посилався на п.7
ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав
споживачів», відповідно до якої
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, оскільки це
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту, проте
зазначена обставина не може бути
підставою для скасування в кінцевому
результаті правильно ухваленого
судового рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307,308 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Новотроїцького районного
суду Херсонської області від 27 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий

Судді