Справа № 739/453/14-ц
Провадження № 2/739/129/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2014 р.

м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

представника позивача - Паливоди С.М.,

прокурора - Коломієць О.О.,

відповідачки - ОСОБА_2,

представника третьої особи - Головні
І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Новгороді-Сіверському Чернігівської
області цивільну справу за позовом
Новгород-Сіверської районної
державної адміністрації Чернігівської
області до ОСОБА_2, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача -
служба у справах дітей
Новгород-Сіверської районної
державної адміністрації Чернігівської
області, про позбавлення батьківських
прав та стягнення аліментів на
утримання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Новгород-Сіверська районна держава
адміністрація Чернігівської області
(далі - позивач), діючи в інтересах
малолітньої ОСОБА_4, звернулася до суду
з позовом до ОСОБА_2 (далі -
відповідачка), третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача -
служба у справах дітей
Новгород-Сіверської районної
державної адміністрації Чернігівської
області, про позбавлення батьківських
прав та стягнення аліментів на
утримання дитини.

Свої позовні вимоги мотивує тим,
що відповідачка, будучи матір'ю
малолітньої ОСОБА_4, самоусунулася від
виконання своїх батьківських
обов'язків, з липня 2009 року участі у
вихованні своєї доньки не брала,
батьківських зборів не відвідувала,
навчанням, поведінкою та розвитком
дитини не цікавилася, з донькою не
спілкувалася, у період з 02 липня по 13
жовтня 2013 року перебувала в державному
розшуку як безвісти зникла. Малолітня
ОСОБА_4 весь цей час проживала в сім'ї
баби - ОСОБА_5 та діда - ОСОБА_6. Батько
дитини - ОСОБА_7 також вихованням своєї
доньки не займається, участі в її
утриманні не бере. Оскільки
позбавлення батьківських прав не
звільняє особу від виконання
батьківських обов'язків, позивачем
заявлено позову вимогу про стягнення з
відповідачки аліментів на користь
фізичної чи юридичної особи, до якої
буде влаштована малолітня ОСОБА_4, у
розмірі 1/3 частки від усіх видів
заробітку (доходу), але не менше 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку щомісячно до
досягненню нею повноліття.

У судовому засідання представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю та просив їх задовольнити з
підстав, вказаних у позові, пояснивши,
що з 2009 року позивачка своїх
батьківських обов'язків щодо
малолітньої доньки не виконувала і в м.
Новгороді-Сіверському не проживала, у
2013 році вона перебувала в розшуку як
безвісти зникла, утриманням та
виховання її доньки займалася баба дід.
Після того, як відповідачку було
розшукано працівниками міліції,
остання вихованням доньки все одно не
займалася, до м. Новгорода-Сіверського
не повернулася. Повернення її
відбулося лише після подання даного
позову. Будь-яких поважних причин
відсутності відповідачки та
невиконання нею своїх батьківських
обов'язків органами опіки та
піклування встановлено не було. Батько
дитини мешкає в м. Чернігові і також
вихованням дитини займатися не бажає,
оскільки не вважає її рідною.

Відповідачка у судовому засіданні
заперечила проти задоволення позову,
пояснивши, що дійсно з 2009 року не
займалася вихованням своєї
малолітньої доньки, з 2010 року жила в
Автономній Республіці Крим. Її донька
проживала з дідом та бабою, які й
займалися її вихованням. Згодом вона
поверталася до м.
Новгорода-Сіверського, але потім
поїхала в м. Київ. Участі у вихованні та
утриманні доньки не брала, коштів не її
утримання не надсилала, оскільки не
мала можливостей, також додому не
телефонувала, з дитиною не
спілкувалася. Про те, що перебувала у
розшуку не знала і про це дізналася
лише після затримання працівниками
міліції в м. Києві. До м.
Новгорода-Сіверського повернулася 28
березня 2014 року. Обставин, які б
об'єктивно унеможливлювали виконання
нею своїх батьківських обов'язків у
вказаний період не було, незважаючи на
це просила не позбавляти її
батьківських прав. На даний час вона не
працює, займається вихованням
новонародженої дитини, на яку отримує
державну допомогу.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача
висловилася за задоволення позовних
вимог повністю.

Прокурор у судовому засідання позовні
вимоги підтримала повністю та просила
їх задовольнити.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5
дала показання про те, що вона є матір'ю
відповідачки, яка поїхала у 2009 році
влаштовувати особисте життя, при цьому
доньку залишила у неї. Спершу
відповідачка жила в Автономній
Республіці Крим, у листопаді 2012 року
повернулася до м.
Новгорода-Сіверського, але після
сварки у грудні 2012 року знову поїхала і
навіть не телефонувала їм, у зв'язку з
чим була оголошена в розшук.
Відповідачка повернулася додому лише в
кінці березня 2014 року. У вересні 2013 року
вона зверталася до органів опіки та
піклування з приводу встановлення над
онукою опіки. Весь період відсутності
відповідачки донька останньої
постійно проживала в її сім'ї і
утримувалася за її кошти. Вважає, що на
даний час відповідачка краще ставиться
до своїх батьківських обов'язків, але
зазначила, що не впевнена в тому, що у
подальшому вона буде належно їх
виконувати.

Заслухавши пояснення
представника позивача, відповідачки,
представника третьої особи, думку
прокурора, дослідивши матеріали справи
та наявні в них докази, суд приходить до
наступних висновків.

Як встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_2
народилася ОСОБА_4, батьками якої є
відповідачка та ОСОБА_7, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_2 від 26 квітня 2007
року (а.с. 6). Після народження доньки
відповідачка у липні 2009 року залишила
її проживати у своїх батьків - ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, а сама виїхала до Автономної
Республіки Крим. До кінця березня 2014
року відповідачка до своєї дитини
приїздила лише один раз у листопаді 2012
року. У період з липня 2009 року по
березень 2014 року відповідачка фактично
вихованням своєї дитини не займалася,
коштів на її утримання не надавала, з
дитиною майже не спілкувалася, її
розвитком не цікавилася, що
підтверджується поясненнями самої
відповідачки, показаннями свідка
ОСОБА_5, довідкою Новгород-Сіверського
дошкільного навчального закладу 8
Березня (а.с. 12) та довідкою
Новгород-Сіверської гімназії №1 ім. Б.
Майстренка (а.с.13).

У зв'язку з тривалою відсутністю
відповідачки, остання була оголошена в
державний розшук як безвісти зникла,
який здійснювався з 02 липня по 15 жовтня
2013 року. 13 жовтня 2013 року остання була
затримана працівниками міліції та
передана родичам, що підтверджується
довідкою Новгород-Сіверського РВ УМВС
України в Чернігівській області №14-991/14
від 05 лютого 2014 року (а.с.14). Після
здійснення розшуку відповідачка знову
залишила свою малолітню доньку у своїх
батьків, а сама виїхала за межі
Новгород-Сіверського району і
вихованням та утриманням доньки не
займалася.

Органами опіки та піклування 10
лютого та 06 березня 2014 року було
проведено обстеження умов проживання
малолітньої ОСОБА_4 про що складено
акти, відповідно до яких остання
проживає зі своєю бабою та дідом -
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1. За
місцем проживання дитині створені
необхідні умови для її розвитку та
виховання (а.с.19-20).

25 лютого 2014 року органом опіки та
піклування - Новгород-Сіверською
районною державною адміністрацією
надано висновок про доцільність
позбавлення відповідачки батьківських
прав відносно малолітньої доньки
ОСОБА_4, у зв'язку з її самоусуненням від
виконання батьківських обов'язків (а.с.
5).

Відповідно до частин першої,
другої, третьої та п'ятої статті 150
Сімейного кодексу України (далі - СК
України) батьки зобов'язані виховувати
дитину в дусі поваги до прав та свобод
інших людей, любові до своєї сім'ї та
родини, свого народу, своєї
Батьківщини. Батьки зобов'язані
піклуватися про здоров'я дитини, її
фізичний, духовний та моральний
розвиток. Батьки зобов'язані
забезпечити здобуття дитиною повної
загальної середньої освіти, готувати
її до самостійного життя. Передача
дитини на виховання іншим особам не
звільняє батьків від обов'язку
батьківського піклування щодо неї.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 164 СК України мати, батько можуть
бути позбавлені судом батьківських
прав, якщо вона, він ухиляються від
виконання своїх обов'язків по
вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в пункті 16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 березня
2007 року №3 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав» особи можуть бути
позбавлені батьківських прав лише щодо
дитини, яка не досягла вісімнадцяти
років, і тільки з підстав, передбачених
статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її навчання,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного догляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення; не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не створюють умов для отримання
нею освіти. Зазначені фактори, як кожен
окремо, так і в сукупності, можна
розцінювати як ухилення від виховання
дитини лише за умови винної поведінки
батьків, свідомого нехтування ними
своїми обов'язками.

Оскільки судом встановлено, що
відповідачка з власної вини у період з
2009 по 2014 рік фактично жодного
батьківського обов'язку щодо своєї
малолітньої доньки ОСОБА_4 не
виконувала, свідомо нехтуючи цими
обов'язками, суд приходить до висновку
про необхідність позбавлення
відповідачки батьківських прав
відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4,
тому позов у цій частині підлягає
задоволенню.

Відповідно до частин третьої,
четвертої та п'ятої статті 167 СК України
дитина за бажанням другого з батьків
може бути передана йому. Якщо дитина не
може бути передана другому з батьків,
переважне право перед іншими особами
на передання їм дитини мають, за їхньою
заявою, баба та дід, повнолітні брати та
сестри, інші родичі дитини, мачуха,
вітчим. Якщо дитина не може бути
передана бабі, дідові, повнолітнім
братам та сестрам, іншим родичам,
мачусі, вітчиму, вона передається на
опікування органу опіки та піклування.

Враховуючи, що батько малолітньої
ОСОБА_4 не бажає займатися вихованням
своєї доньки, про що свідчить його
заява (а.с. 17), а баба та дід цієї дитини
не подали суду заяву про своє бажання
отримати її на виховання, суд приходить
до висновку про необхідність передати
малолітню ОСОБА_4 органу опіки та
піклування - Новгород-Сіверській
районній державній адміністрації
Чернігівської області для вирішення
питання щодо подальшого її
влаштування.

Відповідно до частини другої статті 166
СК України особа, позбавлена
батьківських прав, не звільняється від
обов'язку щодо утримання дитини.
Одночасно з позбавленням батьківських
прав суд може на вимогу позивача або з
власної ініціативи вирішити питання
про стягнення аліментів на дитину.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 181 СК України
передбачено, що за рішенням суду кошти
на утримання дитини присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з частиною першою статті 183 СК
України частка заробітку (доходу)
матері, батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до статті 182 СК України при
визначенні розміру аліментів, суд
враховує: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають значення.

Вирішуючи питання про розмір
аліментів, що підлягають стягненню з
відповідачки суд враховує, що остання
отримує державному допомогу по догляду
за дитиною, що слід розцінювати як
постійний дохід, у неї на утриманні
перебуває ще одна дитина, а дані про
наявність у відповідачки чи у її
малолітньої доньки ОСОБА_4 захворювань,
які потребують додаткових витрат,
відсутні. Тому позовні вимоги щодо
стягнення з відповідачки аліментів у
розмірі 1/3 частки від усіх видів
заробітку (доходу) відповідачки суд
розцінює як необґрунтовані.

За таких обставин суд вважає за
необхідне стягнути з відповідачки на
користь тієї фізичної чи юридичної
особи, куди буде влаштована малолітня
ОСОБА_4, аліменти у розмірі 1/4 частки від
усіх видів її заробітку (доходу), але не
менше, ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
щомісячно, до досягнення дитиною
повноліття. При цьому, на підставі
частини першої статті 191 СК України,
стягнення аліментів необхідно
присудити від дня пред'явлення позову,
тобто з 19 березня 2014 року.

Відповідно до пункту 1 частини
першої статті 367 Цивільного
процесуального кодексу України (далі -
ЦПК України) суд допускає негайне
виконання рішень у справах про
стягнення аліментів - у межах суми
платежу за один місяць.

Таким чином суд вважає за
необхідне допустити негайне виконання
рішення в частині стягнення аліментів
з відповідачки у межах суми платежу за
один місяць.

З приводу стягнення судових витрат,
пов'язаних з розглядом справи, а саме
судового збору, суд враховує, що
відповідно до пункту 7 частини першої
статті 5 Закону України «Про судовий
збір» №3674-VI від 08 липня 2011 року, від
сплати судового збору звільняються
державні органи, які звернулися у
випадках, передбачених законодавством,
із заявами до суду щодо захисту прав та
інтересів інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 88
ЦПК України якщо позивача, на користь
якого ухвалено рішення, звільнено від
сплати судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Частиною третьою статті 6 Закону
України «Про судовий збір»
передбачено, що за подання позовної
заяви, що має одночасно майновий і
немайновий характер, судовий збір
сплачується за ставками, встановленими
для позовних заяв майнового та
немайнового характеру.

За таких обставин, враховуючи, що
позові вимоги немайнового характеру -
позбавлення батьківських прав
підлягають задоволенню повністю, а
позовні вимоги майнового характеру -
стягнення аліментів підлягають
задоволенню частково, на підставі
підпунктів 1, 2 пункту 1 частини другої
статті 4 Закону України «Про судовий
збір» з відповідачки на користь
держави необхідно стягнути судовий
збір у розмірі 426 грн. 30 коп. (243 грн. 60
коп. + 182 грн. 70 коп.).

На підставі викладеного, керуючись
статтями 164-167, 180-184, 191 Сімейного
кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209,
212-215, 218, 294, 367 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Новгород-Сіверської
районної державної адміністрації
Чернігівської області до ОСОБА_2, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору на стороні
позивача - служба у справах дітей
Новгород-Сіверської районної
державної адміністрації Чернігівської
області, про позбавлення батьківських
прав та стягнення аліментів на
утримання дитини - задовольнити
частково.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер - НОМЕР_1,
батьківських прав відносно її
малолітньої доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Передати малолітню ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, органу опіки та
піклування - Новгород-Сіверській
районній державній адміністрації
Чернігівської області, для вирішення
питання щодо подальшого її
влаштування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь тієї
фізичної чи юридичної особи, куди буде
влаштована малолітня ОСОБА_4, аліменти
у розмірі ? (однієї четвертої) частки
від усіх видів її заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку, починаючи з 19
березня 2014 року і до досягнення дитиною
повноліття.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави
судовий збір у розмірі 426 (чотириста
двадцять шість) гривень 30 копійок.

Допустити негайне виконання
рішення в частині стягнення аліментів
у межах суми платежу за один місяць.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В. Чепурко

Повне рішення складено 30 квітня 2014
року.