Номер провадження: 22-ц/785/2738/14
Номер справи місцевого суду: 2-318/11
Головуючий у першій інстанції Кравчук
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А.

суддів: Варикаші О.Д., Станкевича В.А.

при секретарі - Стадніченко А.І.

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Сьомої Одеської
державної нотаріальної контори, треті
особи Приморський РВ ОМУ ГУМВС України
в Одеській області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про визнання договору частково
недійсним, визнання права власності,
визнання особою такою, що втратила
право власності та користування
житловою площею та за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_7, ОСОБА_8, Приморський РВ ОМУ УМВС
України в Одеській області про
вселення, усунення перешкод в
користуванні та розпорядженням
квартирою, забезпечення позову, за
апеляційною ОСОБА_3 на рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 01 червня 2013 року, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3,
Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори, треті особи
Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеські області, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про визнання договору частково
недійсним, визнання права власності,
визнання особи такою, що втратила право
власності та користування житловою
площею.

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_2
просив поновити йому строк позовної
давності; визнати частково недійсними
договори купівлі - продажу квартири
АДРЕСА_2 від 29.09.1994 року реєстровий
номер 2-6619, від 11.10.1994 року реєстровий
номер 2-6911, від 11.10.1994 року реєстровий
номер 2-6915, посвідчені державним
нотаріусом Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори Л.В. Мельник, в
частині що стосується покупця; визнати
покупцем за договорами купівлі -
продажу квартири АДРЕСА_2 від 29.09.1994
року реєстровий номер 2-6619, від 11.10.1994
року реєстровий номер 2-6911, від 11.10.1994
року реєстровий номер 2-6915, посвідчені
державним нотаріусом Сьомої Одеської
державної нотаріальної контори -
ОСОБА_2; визнати за ОСОБА_2, право
власності на квартиру АДРЕСА_2; визнати
ОСОБА_3 особою, позбавленою права
власності та права користування
житловою площею квартирою АДРЕСА_2.

В обґрунтування зазначених позовних
вимог ОСОБА_2 посилався на те, що він,
перебуваючи на службі в Збройних Силах
СРСР, у 1976 році одержав квартиру в
республіці Казахстан, АДРЕСА_1 для
всієї родини у складі чотирьох осіб:
він - ОСОБА_2, дружина ОСОБА_10 (померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року), донька - ОСОБА_11, син -
ОСОБА_12. У зазначеній квартирі з 1984 року
(тобто з часу народження) був
прописаний син ОСОБА_11 - ОСОБА_8.

У 1994 році позивач з дружиною
приватизував зазначену квартиру.

У 1990 році донька позивача
ОСОБА_11 вийшла заміж за відповідача -
ОСОБА_3, від шлюбу з яким родилась
донька ОСОБА_13.

У зв'язку з
розпадом Радянського Союзу та початком
розмежування республік на окремі
держави, родина в перспективі
запланувала переїзд до України. ОСОБА_3
був без прописки, тому 20 липня 1992 року
ОСОБА_3 прописала до себе рідна сестра
покійної жени позивача - ОСОБА_13 за
адресою: АДРЕСА_3.

Ця адреса фігурує в договорах купівлі -
продажу при оформлені спірної квартири
в м. Одесі ОСОБА_3 як адреса його
проживання в паспорті СРСР старого
зразка серії НОМЕР_1, виданого 16.07.1977
року ОВС Ужгородського РВК
Закарпатської області.

30.07.1994 року
позивач продав свою квартиру в м.
Алмати, та 05 серпня 1994 року відправив
все особисте майно контейнером у м.
Одесу на адресу брата ОСОБА_10 - ОСОБА_14,
утримувачем вантажу була ОСОБА_11

Позивач вказує, що
ОСОБА_3 запевнив, його що квартиру може
придбати на себе лише громадянин
України, тому оскільки він вже мав
статус громадянина України, оформлення
має бути здійснено на його ім'я, а після
отримання громадянства іншими членами
родини, квартира буде переоформлена на
ім'я позивача та його дружини. Оскільки
ОСОБА_3 був чоловіком доньки та
фактично членом родини підстав
недовіряти йому у позивача не було. Усі
кошти на оформлення квартири були
передані доньці - ОСОБА_11, яка була
присутня на всіх правочинах по купівлі
- продажу квартири та розраховувалася з
продавцями.

29.09.1994 року на підставі договору
купівлі - продажу ОСОБА_3 було придбано
у ОСОБА_15 2501000 частин квартири
спільного заселення під номером
АДРЕСА_2, договір посвідчено держаним
нотаріусом Сьомої Одеської державної
нотаріальної контри Мельник Л.В.,
реєстровий номер 2-6619.

11.10.1994 року на
підставі договору купівлі - продажу
ОСОБА_3 було придбано у ОСОБА_4, ОСОБА_16
4201000 частин квартири спільного
заселення під номером АДРЕСА_2, договір
посвідчено держаним нотаріусом Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контри Мельник Л.В., реєстровий номер
2-6911.

11.10.1994 року на
підставі договору купівлі - продажу
ОСОБА_3 було придбано у ОСОБА_17, ОСОБА_18
3301000 частин квартири спільного
заселення під номером АДРЕСА_2, договір
посвідчено держаним нотаріусом Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контри Мельник Л.В., реєстровий номер
2-6915.

04 листопада 1994
року родина в'їхала до квартири.

16.11.1994 року в квартирі
були прописані всі дорослі та діти, а
саме: позивач, його дружина ОСОБА_10,
донька ОСОБА_11 з чоловіком ОСОБА_3,
ОСОБА_8 - син від першого шлюбу ОСОБА_11
та ОСОБА_19.

З 1995 року, після
отримання громадянства України,
позивач неодноразово звертався до
ОСОБА_3 з проханням переоформити
квартиру, як це було обумовлено, але
отримував відмову, яка обґрунтувалася
різними причинами.

У 2003 році донька
позивача розірвала шлюб з ОСОБА_3, з
цього часу добровільно домовитися щодо
переоформлення квартири позивачу не
вдавалося.

Позивач вказує, що його дружина ОСОБА_10
була паралізована, що потребувало
постійної його уваги та догляду, сам
позивач за станом здоров'я, а також
фактично поставлений перед питанням
матеріального утримання родини та
дітей тривалий час не знаходив
можливості звернутися до суду з
позовом про захист порушених прав, що
спричинило пропущення процесуальних
строків, які позивач просить поновити,
а заявлені позовні вимоги задовольнити
у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в ході
розгляду справи уточнені позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 заявлені позовні
вимоги не визнав у повному обсязі, в
задоволенні їх просив відмовити,
обґрунтовуючи свої доводи тим, що
придбання квартири відбулося на
законних підставах, а саме шляхом
укладення договору, який повністю
відповідає вимогам діючого на час
укладення законодавства. Вбачаючи
порушення своїх прав як власника майна
подав позовну заяву, за результатом
якої просив примусово вселити його в
квартиру АДРЕСА_2 у зв'язку з протидіями
по вселенню та користуванню зазначеною
квартирою з боку ОСОБА_11, ОСОБА_8;
заборонити ОСОБА_11, ОСОБА_8
перешкоджати йому у подальшому
здійсненні права користування та
розпорядження належною йому квартирою;
зобов'язати Приморськоий РВ ОМУ ГУМВС
України в Одеській області:
забезпечити його особисту безпеку,
захист його прав, свобод та законних
інтересів, а також захистити власність
від злочинних посягань ОСОБА_11 та
ОСОБА_8

Заявлені позовні ОСОБА_3 обґрунтовував
тим, що після декількох невдалих спроб
самостійно вселитися у належну йому на
праві приватної власності квартиру він
звернувся за допомогою до органів
міліції, вжиті заходи не вплинули на
протиправну поведінку відповідачів, до
теперішнього часу він не за своїм
бажанням проживає поза межами власної
квартири.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 та його
представник заявлені вимоги
підтримали та просили їх задовольнити.

Третя особа ОСОБА_4 з'явилась в судове
засідання та надала усну і письмову
заяви.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явилась. Надала письмові
пояснення.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 01 червня 2013 року, поновлено
ОСОБА_2 строк позовної давності.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені.

Визнано частково недійсними договори
купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 від
29.09.1994 року реєстровий номер 2-6619, від
11.10.1994 року реєстровий номер 2-6911, від
11.10.1994 року реєстровий номер 2-6915,
посвідчені державним нотаріусом
Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори Л.В. Мельник, в
частині що стосується покупця.

Визнати покупцем за договорами купівлі
- продажу квартири АДРЕСА_2 від 29.09.1994
року реєстровий номер 2-6619, від 11.10.1994
року реєстровий номер 2-6911, від 11.10.1994
року реєстровий номер 2-6915,
посвідчені державним нотаріусом
Сьомої Одеської державної
нотаріальної контори - ОСОБА_2

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
квартиру АДРЕСА_2.

Визнати ОСОБА_3 особою, позбавленою
права власності та права користування
житловою площею квартири АДРЕСА_2.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду в зв'язку з
тим, що воно постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, невідповідністю висновків суду
обставинам справи з ухваленням нового
рішення про задоволення позовних вимог
ОСОБА_3 та відмовлення в задоволені
позовних вимог ОСОБА_2

ОСОБА_3 в судове засідання призначене
слуханням на 29.04.2014 року не з'явився,
надав заяву про відкладення розгляду
справи в зв'язку з його хворобою,
колегією не визнано поважною неявку
ОСОБА_3 в судове засідання, в зв'язку з
ненаданням до заяви доказів які б
підтверджували хворобу позивача.
Справа знаходиться у провадженні судів
з грудня 2004 року. ОСОБА_3 після
ухвалення рішення судом першої
інстанції, подав апеляційну скаргу
майже через шість місяців без сплати
судового збору, в зв'язку з чим судом
надавався строк для усунення недоліків
апеляційної скарги. Строк на
апеляційне оскарження був поновлений
на підставі ст.6 Європейської
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод. В судове
засідання призначене слуханням на
18.03.2014 року ОСОБА_3 не з'явився, прийшов
після закінчення розгляду справи. В
судовому засіданні 15.04.2014 року ОСОБА_3
заявлялися клопотання про повернення
справи до суду першої інстанції для
розгляду зауважень на журнал судового
засідання які вже були розглянуті
10.09.2013 року, судом першої інстанції.
Також за заявою ОСОБА_3 розглядалося
питання про залучення до матеріалів
справи нових письмових доказів, однак
ОСОБА_3 не надав суду оригінали
зазначених доказів. Враховуючи
наведене колегія вважає, що ОСОБА_3
зловживає своїми процесуальними
правами направленими на затягування
розгляду справи.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_20 в судове
засідання призначене слуханням на
29.04.2014 року не з'явилася, надала заяву
про відкладення розгляду справи в
зв'язку з вибуттям до м. Київ для:

1. Участі в обговорення у Верховній
Раді України заходів зі стабілізації
громадсько-політичної ситуації в
південно-східній частині України.

2. Як Голова Ради політичної
партії «Селянська України» для
проведення заходів з підготовки до
з'їзду Всеукраїнської політичної
партії «Селянська Україна».

3. Для участі в круглому столі
за темою «Закон України «Про
відновлення довіри до судової системи
України» - добро чи зло»

Колегією не визнано поважною неявку
представника ОСОБА_3 в судове засідання
в зв'язку з ненаданням до заяви доказів
які б підтверджували виклик ОСОБА_20 для
участі у зазначених заходах. Крім того
справа знаходиться у провадженні судів
з грудня 2004 року в зв'язку з чим
порушуються строки розгляду справи.

ОСОБА_2, ОСОБА_11 в судове засідання
призначене слуханням на 29.04.2014 року не
з'явилися, надали заяву про відкладення
розгляду справи в зв'язку з хворобою їх
адвоката, колегією не визнано поважною
неявку ОСОБА_2, ОСОБА_11 в судове
засідання в зв'язку з ненаданням до
заяви доказів які б підтверджували
хворобу їх адвоката. Крім того справа
знаходиться у провадженні судів з
грудня 2004 року в зв'язку з чим
порушуються строки розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та
відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції
посилався на те, що підставі договору
купівлі - продажу, посвідченого 30.07.1994
року державним нотаріусом державної
нотаріальної контори м. Алмати,
реєстровий номер 5-3222, ОСОБА_2 продав
належну йому квартиру АДРЕСА_1,
республіки Казахстан.

Згідно адресних довідок
Адресного бюро ГУВС м. Алмати від 01.09.2005
року №0322452, 0322450, 0322451, ОСОБА_2, його
донька ОСОБА_11, дружина ОСОБА_10 були
зняти з реєстраційного обліку 02.08.1994
року для переїзду до України.

Згідно адресної довідки № 0344688 від
29.09.2005 року відомості відносно ОСОБА_3
відсутні.

Після продажу
власної квартири в м. Алмати ОСОБА_2 мав
намір придбати квартиру в м. Одесі, що
підтверджується рахунком-фактурою на
відправлення вантажу № 383 від 20.07.1994
року до м. Одеси, де відправником
вантажу зазначено ОСОБА_2. На листі
прибуття вантажу зазначені дата
відправки вантажу з Алмати 05.08.1994 року
та дата прибуття вантажу на ст. Усатове
Одеської області 04.11.1994 року на ім'я
ОСОБА_11.

29.09.1994 року на підставі договору
купівлі - продажу ОСОБА_3 було придбано
у ОСОБА_6 2501000 частин квартири спільного
заселення під номером АДРЕСА_2, договір
посвідчено держаним нотаріусом Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контри Мельник Л.В., реєстровий номер
2-6619.

11.10.1994 року на
підставі договору купівлі - продажу
ОСОБА_3 було придбано у ОСОБА_4, ОСОБА_16
4201000 частин квартири спільного
заселення, під номером АДРЕСА_2, договір
посвідчено держаним нотаріусом Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контри Мельник Л.В., реєстровий номер
2-6911.

11.10.1994 року на
підставі договору купівлі - продажу
ОСОБА_3 було придбано у ОСОБА_17, ОСОБА_18
3301000 частин квартири спільного
заселення під номером АДРЕСА_2, договір
посвідчено держаним нотаріусом Сьомої
Одеської державної нотаріальної
контри Мельник Л.В., реєстровий номер
2-6915.

Згідно
довідки (витягу з домової книги про
склад родини та прописку) від 12.09.2005 р. №
4349 в квартирі АДРЕСА_2 с 16.11.1994 р. були
прописані ОСОБА_3, ОСОБА_11 ОСОБА_2,
ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_19

19.03.2009 року до
суду надійшла заява третьої особи
ОСОБА_5 з проханням приєднати до
матеріалів справи письмові пояснення
від 02.03.2008 року, згідно яких ОСОБА_5
підтверджує, що договір купівлі -
продажу від 11.10.1994 року укладався
безпосередньо з ОСОБА_3, який здійснив
повний розрахунок за придбану частину
квартири, інші особи при укладені
договору купівлі - продажу присутніми
не були.

07.10.2010 року до суду
надійшла заява ОСОБА_5 з проханням не
приймати до уваги письмові пояснення
від 02.03.2008 року, оскільки останні були
написані нею під впливом ОСОБА_3 який
зловмисно скористався станом її
здоров'я та давністю подій. В наданих
письмових поясненнях ОСОБА_5 зазначила,
що ОСОБА_11 від імені своїх батьків
приймала безпосередню участь у
правочині, який відбувся 11.10.1994 року та
була присутня при проведенні
розрахунку.

До суду надійшла
заява третьої особи ОСОБА_4, відповідно
до якої позовні вимоги ОСОБА_2
визнаються. Заявницею було
повідомлено, що гроші за продаж 11.10.1994
року кімнати в комунальній квартирі
ОСОБА_3 їй не передавав та під час
правочину він був разом з дружиною
ОСОБА_11 У зв'язку з тиском з боку
відповідача третя особа ОСОБА_4 просила
суд справу розглядати в її відсутності.

Під час укладення
в 1994 році вищезазначених договорів
купівлі - продажу особа покупця ОСОБА_3
була посвідчена паспортом громадянина
СРСР серії НОМЕР_2 виданому ОВС
Ужгородського РВК Закарпатської
області 16.07.1977 року.

Згідно наданої до
суду копії форми 1, судом встановлено,
що зазначений паспорт було визнано
втраченим, та взамін втраченого ОСОБА_3
30.10.1992 року було видано паспорт серії
НОМЕР_3, копія якого зі штампом
«громадянин республіки Казахстан»
було надано до суду.

Особа ОСОБА_3 під
час укладання договорів купівлі -
продажу квартири була посвідчена
документом, який починаючи з 30.10.1992 року
був недійсним та містив в собі
інформацію про громадянство особи, яка
фактично не відповідала дійсності.

Згідно наданого
до суду листа РДП Центр геолого -
географічних досліджень ДГП «Інститут
географії» Міністерства освіти та
науки республіки Казахстан від 05.05.2006
року № 254/1-11, встановлено, що ОСОБА_3 з
21.11.1984 року до 08.01.1993 рік працював в
Інституті на посаді старшого інженера,
молодшого наукового співробітника,
отримував відповідно штатному
розкладу заробітну платню з утриманням
у 1992 р. 25% на сплату аліментів.

Відомості про роботу ОСОБА_3 в період з
1993 по 1994 рр. в матеріалах справи
відсутні і суду надані не були.

З урахуванням встановлених
обставин, суд першої інстанції дійшов
до висновку, що у ОСОБА_3, фактично була
відсутня можливість придбати спірну
нерухомість.

В ході розгляду справи ОСОБА_3
зазначені висновки не спростував,
доказів про існування інших джерел
фінансування, які б дозволили йому
здійснити покупку об'єкту нерухомості,
суду не надав.

Свідок ОСОБА_12, пояснив, що в липні 1994 р.
ОСОБА_2 продав в м. Алмати свою квартиру,
відправив контейнером все своє майно
до Одеси, оскільки саме там планував
купити квартиру. Намірів проживати в
Москві у батьків не було. Вся сім'я:
батьки ОСОБА_2 і ОСОБА_23, сестра ОСОБА_11
з чоловіком ОСОБА_3 і дітьми, на початку
серпня 1994 проїздом в Україну
зупинилися у свідка в Москві на один
день, свідок передав батькові частину
грошей для купівлі рівноцінного
алматинському житла в Одесі, оскільки
мав таку матеріальну можливість. У
ОСОБА_3 грошей на придбання квартири не
було. Куплена в Одесі квартира була
оформлена без відома свідка на ОСОБА_3,
оскільки він обдурив ОСОБА_2,
запевнивши його, що квартиру можна
оформити тільки на Громадянина
України. Свідок двічі на рік буває у
батька в Одесі, проте зв'язок з ОСОБА_3 у
нього урвався з 2004 року за ініціативою
ОСОБА_3, який з'їхав з власної
ініціативи зі спірної квартири після
розірвання шлюбу с сестрою ОСОБА_11.

Свідок ОСОБА_13, пояснила, що прописала
ОСОБА_3 у себе в селі Косаново в 1992 році
по просьбі сестри ОСОБА_10 та її
чоловіка ОСОБА_2. Квартиру в Одесі
ОСОБА_2 придбав на гроші від продажу
своєї квартири в м. Алмати. Гроші весь
час зберігалися у ОСОБА_2 до тих пір,
поки він не передав їх дочці ОСОБА_11,
коли вона зі своїм чоловіком ОСОБА_3
знайшла квартиру для всієї сім'ї у м.
Одесі. Рівно три місяці до початку
листопада 1994 р. ОСОБА_2 і ОСОБА_10 з
онуками проживали у неї, поки їх донька
ОСОБА_11 з чоловіком ОСОБА_3 не оформили
квартиру в Одесі і не отримали
контейнер з речами з Алмати. Тоді ж
свідок виписала ОСОБА_3 з села.
Залишатися жити у неї в селі ОСОБА_2 і
ОСОБА_10 не збиралися.

Правовідносини щодо придбання спірної
квартири виникли у 1994 році, тому
відповідно до вимог ст. 5 ч.3 ЦК України
(2003 року видання), п. 4 Заключних та
Перехідних положень ЦК України (2003 року
видання), правовідносини сторін мають
регулюватися положеннями Цивільного
Кодексу України 1963 року.

Відповідно до ст.58 ЦК України (1963 року
редакції) недійсною є угода, укладена
лише про людське око, без наміру
створити юридичні наслідки (мнима
угода).

Якщо угода укладена з метою приховати
іншу угоду (удавана угода), то
застосовуються правила, що регулюють
ту угоду, яку сторони дійсно мали на
увазі.

Згідно ст. 60 ЦК України (1963 року
редакції) недійсні частини угоди не
тягнуть за собою недійсності інших її
частин, оскільки можна припустити, що
угода була б укладена і без включення
недійсної її частини.

З урахуванням
встановлених обставин, суд першої
інстанції вважав доведеним, що за
договорами купівлі - продажу від 29.09.1994
року, реєстровий номер 2-6619, від 11.10.1994
року реєстровий номер 2-6911, від 11.10.1994
року, спірна квартира фактично була
придбана не покупцем ОСОБА_3, а
позивачем по справі ОСОБА_2 за кошти,
отримані від продажу квартири в м.
Алмати, тому відповідно до вимог ст. 58
ЦК України (1963 року редакції) договір в
частині, що стосується покупця є
мнимим, оскільки ОСОБА_3 діяв без наміру
створити юридичні наслідки для себе, а
діяв для виду оскільки дійсним
покупцем був ОСОБА_2, бо за його кошти і
саме для потреб його сім'ї, була
придбана квартира АДРЕСА_2, що тягне за
собою часткову недійсність вище
вказаних договорів відповідно до ст. 60
ЦК України (1963 року видання).

Відмовляючи в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд
першої інстанції посилався на те, що
ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та
просить вселити його до спірної
квартири, посилаючись на те, що
відповідачі своїми протиправними
діями, починаючи з 2005 року створюють
йому перепони для проживання в спірній
квартирі, що підтверджує копіями
відповідей Шевченківського ВМ
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області.

За результатами
розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3
не проживає в спірній квартирі з січня
2005 року, квартиру він залишив
добровільно, що знайшло своє
підтвердження з пояснень свідків
ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_24, ОСОБА_11

Суд першої
інстанції зазначив, що з урахуванням
встановлених в ході розгляду справи
обставин, приймаючи до уваги
результати розгляду заяв ОСОБА_3
Шевченківським ВМ, згідно яких факти,
що викладалися ОСОБА_3 підтвердження не
знаходили (листи Шевченківського ВМ
Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в
Одеській області від 17.06.2006 р., 19.06.2006 р.).
Оскільки ОСОБА_3 не є власником
квартири АДРЕСА_2 та членом сім'ї ОСОБА_2
(згідно свідоцтва про розірвання шлюб
серії НОМЕР_4, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_11
розірвано 18.06.2003 р., актовий запис № 124),
правових підстав для вселення ОСОБА_3 в
спірну квартиру та для захисту його
права власності в забезпечення
особистої безпеки при вселенні на неї -
не має, у зв'язку з чим, позовні вимоги
ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Розглядаючи
питання поновлення позовної давності,
суд першої інстанції вважав, що причини
його пропуску можуть бути визнані
поважними, оскільки до 2003 року ОСОБА_3
був членом родини ОСОБА_2, після
розірвання шлюбу з ОСОБА_11 в 2005 році
залишив місце проживання та почав
ухилятися від переоформлення
договорів купівлі - продажу на ім'я
ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_10 (померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 р.) за домовленістю
існування якої було підтверджено в
ході розгляду справи.

За збігом тяжким
життєвих обставин (догляд за тяжко
хворою паралізованою дружиною,
матеріальне забезпечення родини,
допомога за доглядом неповнолітніх
дітей доньки, незадовільний стан
власного здоров'я) ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
не міг своєчасно звернутися до суду, у
зв'язку з чим суд, відповідно до
положень ч. 5 ст. 267 ЦК України, причини
пропуску ОСОБА_2 строку позовної
давності є поважними, а його порушені
права такими, що підлягають судовому
захисту.

Колегія погоджується з
зазначеними висновками суду першої
інстанції.

Зазначення в апеляційній скарзі,
що в уточненій позовній заяві ОСОБА_2
від 23.09.2011 року був змінений предмет,
підстава первісної позовної заяви, не є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції, оскільки судом
першої інстанції були прийняті до
провадження уточнені позовні вимоги
ОСОБА_2 Ст. 309 ЦПК України не містить
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням нового
рішення в разі прийняття уточнених
позовних вимог в яких змінюється
предмет та підстава позову.

Посилання в апеляційній скарзі на
незалучення до участі у справі в якості
третьої особи на стороні ОСОБА_3 його
матері ОСОБА_25 яка б могла підтвердити
про отримання ОСОБА_3 коштів на покупку
спірної квартири від батьків, а в
зв'язку з чим прохання про залучення
письмового доказу про отримання ОСОБА_3
грошових коштів від своїх батьків (т.4
а.с. 237-238) є помилковим.

Відповідно до положень ч.1 ст. 35
ЦПК України, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, можуть вступити у
справу на стороні позивача або
відповідача до ухвалення судом
рішення, якщо рішення в справі може
вплинути на їх права або обов'язки щодо
однієї із сторін.

Підставою для залучення ОСОБА_25
до участі у справі як зазначає ОСОБА_3 є
те, що вона може надати свідчення про
отримання ОСОБА_3 грошових коштів, а не
про те, що рішення в справі може
вплинути на її права та обов'язки щодо
однієї із сторін. Таким чином у суду
першої інстанції були відсутні
підстави для залучення ОСОБА_25 до
участі в якості третьої особи.
Відповідно до матеріалів справи,
доводів апеляційної скарги, ОСОБА_3 не
заявлялося клопотання про допит
ОСОБА_25 як свідка для встановлення
обставин отримання чи не отримання
ОСОБА_3 від батьків коштів на покупку
спірної квартири.

Колегією, 29.04.2014 року визнано
неповажним, неподання ОСОБА_3 до суду
першої інстанції письмового доказу,
про отримання ОСОБА_3 грошових коштів
від своїх батьків (т.4 а.с. 237-238). Оскільки
ОСОБА_3 не надано належних доказів того,
що він на протязі всього часу розгляду
справи починаючи з грудня 2004 року, до
часу ухвалення рішення судом першої
інстанції, не міг отримати у своїй
матері зазначений доказ. ОСОБА_3 не що
не заважало заявити клопотання про
допит ОСОБА_25 як свідка в суді першої
інстанції. Крім того, як зазначалося
вище в описовій частині рішення, 15.04.2014
року за заявою ОСОБА_3 розглядалося
питання про залучення до матеріалів
справи нових письмових доказів, однак
ОСОБА_3 не надав суду оригінали
зазначених доказів. Неприбуття ОСОБА_3
в судове засідання 29.04.2014 року, визнано
колегією неповажним та дії ОСОБА_3
свідчать про зловживання своїми
процесуальними правами направленими
на затягування розгляду справи.

Також колегія відмовила в
задоволенні клопотань ОСОБА_3 про
прослуховування та дослідження
звукозапису судового засідання суду
першої інстанції (т.4 а.с. 368), клопотання
про дослідження двох рішень (т.4 а.с. 371)
за їх безпідставністю.

Згідно ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи у апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або у
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Посилання в апеляційній скарзі на
ненадання ОСОБА_2 належних доказів
того, що спірна квартира була придбана
за його кошти, зокрема не надання
митної декларації підтверджуючою
перевезення грошових коштів, є
помилковими. ОСОБА_2 надав відповідні
докази того, що перед придбанням
спірної квартири він продав належну
йому квартиру в м. Алмати р. Казахстан в
зв'язку з переїздом на постійне місце
проживання на Україну. Ненадання
митної декларації не свідчить про
відсутність у ОСОБА_2 коштів при
переїзді на Україну.

Зазначення в апеляційній скарзі, що суд
першої інстанції виходив з того, що
коштів у батьків ОСОБА_3 на покупку
спірної квартири не було і зазначені
пошти батьками ОСОБА_3 не надавалися, є
безпідставними, оскільки суд першої
інстанції не посилався на зазначені
обставини у рішенні.

Посилання в апеляційній скарзі на
відсутність доказів домовленостей
щодо переоформлення договорів
купівлі-продажу на ОСОБА_2 є
помилковими, оскільки ОСОБА_2 доведено,
що спірна квартира була придбана на
його кошти, в той час як ОСОБА_3
заперечує зазначені обставини.

Зазначення в апеляційній скарзі на
відсутність підстав для поновлення
ОСОБА_2 строку позовної давності, є
помилковим, оскільки суд першої
інстанції з урахуванням обставин
справи правомірно поновив ОСОБА_2 строк
позовної давності для звернення до
суду.

Посилання в апеляційній скарзі, що в
рішенні суду свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13,
ОСОБА_24, ОСОБА_11 підтвердили факт
наявності вимушеної відсутності
ОСОБА_3 у спірній квартирі є
безпідставним, оскільки суд першої
інстанції в рішенні зазначив, що ОСОБА_3
не проживає в спірній квартирі з січня
2005 року, квартиру він залишив
добровільно, що знайшло своє
підтвердження з пояснень зазначених
свідків.

Зазначення в апеляційній скарзі на те,
що договори купівлі-продажу в яких
зазначено, що кошти за продаж спірної
квартири надав саме ОСОБА_3, що є
безумовним свідченням того, що саме він
є належним покупцем квартири є
помилковим. Договори купівлі-продажу є
одним з доказів у справі. Суд першої
інстанції оцінивши всі наявні докази у
справі, встановивши фактичні обставини
у справі, визначившись з
правовідносинами які виникли між
сторонами, прийшов до обґрунтованого
висновку, що належним покупцем спірної
квартири є ОСОБА_26

Посилання в апеляційній скарзі, що п. 12
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»
визначено, що не може доводитися
свідченням свідків не лише заперечення
факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин, а й
факт його вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину є
безпідставним, оскільки в зазначеному
пункті Пленуму зазначено, що необхідно
звернути увагу судів, що зі змісту
абзацу другого частини першої статті
218 ЦК України не може доводитися
свідченням свідків не лише заперечення
факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин, а й
факт його вчинення, а також виконання
зобов'язань, що виникли з правочину.
Випадки, коли свідчення свідків
допускаються як засіб доказування
факту вчинення правочину, у ЦК
визначені прямо (частина друга статті
937, частина третя статті 949 ЦК), тобто п. 12
Постанови Пленуму стосується
правовідносин та правових наслідків
недодержання вимоги щодо письмової
форми правочину.

Зазначення в апеляційній скарзі на
ненадання судом першої інстанції
свідченням ОСОБА_5, ОСОБА_4 фактично
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди заявника з висновками суду
першої інстанції з їх оцінкою.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що суд першої інстанції встановлюючи
намір ОСОБА_2 придбати спірну квартиру
посилався на рахунок фактуру про
відправлення вантажу №383 від 20.07.1994
року та не надає належної оцінки на
транспортування вантажу між державами,
де відправник з м. Алмати та одержувач
в м. Одеса зазначена ОСОБА_11, що на думку
ОСОБА_3 є підставою для скасування
рішення суду є помилковим. Зазначені
посилання суду першої інстанції
свідчать не про намір ОСОБА_2 придбати
спірну квартиру, а про те, що ОСОБА_2
разом з сім'єю переїжджав на постійне
місце проживання в Україну.

Зазначення в апеляційній скарзі, що суд
першої інстанції безпідставно
посилався на те, що ОСОБА_3 добровільно
залишив квартиру, не надаючи при цьому
належної оцінки доказам звернення
ОСОБА_3 до органів міліції та наслідки
розгляду його заяв відповідно до яких з
ОСОБА_11 проводилися профілактичні
бесіди та попередження щодо порушень
вимог діючого законодавства, та
ненадання оцінки тому, що у 2005-2006 роках
були замінені всі вхідні замки до
квартири, колегія вважає помилковими.

Відповідно до матеріалів справи,
звернення ОСОБА_3 до органів міліції
почалися після пред'явлення позову
ОСОБА_2. В матеріалах справи наявні
договори оренди квартири від 16.06.2005
року (т.1 а.с. 199-204) між ОСОБА_28 та ОСОБА_3
та договір оренди квартири від 05.06.2006
року (т.1 а.с. 205-207) ОСОБА_29 та ОСОБА_3, які
підтверджують доводи позивачів, що
ОСОБА_3 з 2005 року добровільно залишив
спірну квартиру.

Посилання в апеляційній скарзі, що суд
першої інстанції 31.05.2013 року
безпідставно постановив ухвалу про
відмову у прийнятті зустрічного позову
ОСОБА_3 та прохання в зв'язку з цим
скасувати зазначену ухвалу та
постановити нову ухвалу про прийняття
зустрічного позову від 25.04.2013 року не
можуть бути предметом розгляду справи.

По зазначеним вимогам ОСОБА_3 про
скасування ухвали суду першої
інстанції від 31.05.2013 року, 19.03.2014 року
суддею апеляційного суду Одеської
області була постановлена ухвала про
повернення апеляційної скарги в
частині оскарження ухвали
Приморського районного суду від 31.05.2013
року до суду першої інстанції для
виконання вимог ч.2 ст. 293 ЦПК України.

Посилання ОСОБА_3 на неправомірність
постановленої судом першої інстанції
ухвали від 31.05.2013 року не є
запереченнями на ухвалу, що не підлягає
оскарженню та включається до
апеляційної скарги на рішення суду,
оскільки в апеляційній скарзі
ставилося питання саме про скасування
ухвали Приморського районного суду м.
Одеса від 31.05.2013 року, а не зазначалося
що включаються заперечення на ухвалу
Приморського районного суду м. Одеса
від 31.05.2013 року.

На підставі наведеного колегія
вважає, що відсутні підстави для
задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313 - 315 ЦПК
України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.
Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 01 червня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення однак може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів.

Головуючий
О.А. Ступаков

Судді
О.Д.
Варикаша

В.А. Станкевич