АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/3538/2014
Головуючий у І інстанції Волошин В.О.
Доповідач - Корчевний
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Слободянюк С.В.,
Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Охневській Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на заочне рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 21 жовтня 2013 року у справі за
позовом Моторного (транспортного)
страхового бюро України до ОСОБА_1 про
відшкодування в порядку регресу
майнової шкоди, колегія суду, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року Моторне (транспортне)
страхове бюро України звернулося до
ОСОБА_1 про відшкодування в порядку
регресу майнової шкоди та просив
стягнути з відповідача ОСОБА_1
матеріальну шкоду в розмірі 46 224 грн. 503
коп. виплаченого страхового
відшкодування, судових витрат та
витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 30.12.2010
року в м. Києві на вул.. Святошинській, 4
з вини ОСОБА_1, який керував автомобілем
«Сузукі», н.з. НОМЕР_1, була скоєна
дорожньо-транспортна пригода за участі
автомобілів «Міцубісі» д.н.з. НОМЕР_2,
«Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3, «Шевролет» д.н.з.
НОМЕР_4, «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_5.

Згідно постанови Святошинського
районного суду м. Києва від 17.02.2011 року
ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП від
30.12.2010 року.

На дату скоєння ДТП відповідач не мав
чинного договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Розмір завданих збитків автомобілю
«Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3, згідно Звіту про
визначення вартості матеріального
збитку від 26.05.2011 року, становить 60 678
грн. 55 коп.

ОСОБА_2, власник пошкодженого
автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3
звернувся до Моторно (транспортного)
бюро України з відповідною заявою та
копією полісу обов'язкового
страхування цивільної-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВЕ5678269, термін
дії якого з 28.10.2010 року до 27.10.2011 року
включно. Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст.
41 Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» 16 червня 2011 року
позивач здійснив виплату
відшкодування у розмірі 46 224 грн. 03 коп.,
що підтверджується платіжним
дорученням № 2607 від 15.06.2011 року.

Позивачем було направлено письмову
вимогу про сплату компенсації витрат в
добровільному порядку до відповідача,
однак ОСОБА_1 в добровільному порядку
їх не сплатив.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 21 жовтня 2013 року позов
Моторного (транспортного) страхового
бюро України до ОСОБА_1 про
відшкодування в порядку регресу
майнової шкоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного
(транспортного) страхового бюро
України суму виплаченого страхового
відшкодування - 46 224 грн. 03 коп.. та 462 грн.
24 коп. судового збору, 2000 грн. 00 коп. -
витрати на правову допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1
подав апеляційну скаргу та просить суд
апеляційної інстанції заочне рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 21 жовтня 2013 року скасувати та
ухвалити нове, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити.

Пославшись на порушення судом норм
матеріального та процесуального
закону.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що з суд першої інстанції неправомірно
застосував норму права, яка на момент
виникнення правовідносин, у зв»язку із
скоєнням ДТП, між сторонами не могла їх
регулювати.

Зазначає, що вимоги позивач міг
заявляти лише до власника
транспортного засобу.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 30.12.2010 року в м. Києві на
вул.. Святошинській, 4 з вини ОСОБА_1,
який керував автомобілем «Сузукі», н.з.
НОМЕР_1, була скоєна
дорожньо-транспортна пригода за участі
автомобілів «Міцубісі» д.н.з. НОМЕР_2,
«Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3, «Шевролет» д.н.з.
НОМЕР_4, «ЗАЗ» д.н.з. НОМЕР_5.

Згідно постанови Святошинського
районного суду м. Києва від 17.02.2011 року
ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ДТП від
30.12.2010 року.

На дату скоєння ДТП відповідач не мав
чинного договору обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів.

Розмір завданих збитків автомобілю
«Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3, згідно Звіту про
визначення вартості матеріального
збитку від 26.05.2011 року, становить 60 678
грн. 55 коп.

ОСОБА_2, власник пошкодженого
автомобіля «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_3
звернувся до Моторно (транспортного)
бюро України з відповідною заявою та
копією полісу обов'язкового
страхування цивільної-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів № ВЕ5678269, термін
дії якого з 28.10.2010 року до 27.10.2011 року
включно.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» 16 червня 2011 року позивач
здійснив виплату відшкодування у
розмірі 46 224 грн. 03 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 2607 від 15.06.2011 року. (а.с.53)

Позивачем було направлено письмову
вимогу про сплату компенсації витрат в
добровільному порядку № 14678 від 11.07.2011
року до відповідача, однак ОСОБА_1 в
добровільному порядку їх не сплатив.
(а.с 54).

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що на час вчинення ДТП (30 грудня 2010 року)
діяла норма закону, де в порядку
регресу можна було заявляти вимоги
виключно до власника транспортного
засобу.

Колегія суду не погоджується з
доводами апеляційної скарги, виходячи
із наступного.

Судом першої інстанції помилково
вказано, що ДТП сталася 30.12.2011 року,
однак колегія суду зазначає, що
ґрунтуючись на матеріалах справи та
доказів, що в ній містяться, ДТП сталася
30.12.2010 року (а.с. 6, 11, 54), а тому відповідно
до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні
відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов»язків,
що виникли з набрання ним чинності.

Станом на 30.12.2010 року відносини, що
виникли між сторонами у зв»язку із
скоєнням ДТП, регулюється ЗУ «Про
загальнообов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01.07.2004 року (із змінами і
доповненнями, внесеними Законами
України від 24 вересня 2008 року N 586-VI).

Колегія суду зазначає, що відповідно до
ст.. 1191 ЦК України та п. 38.2.1. ст.. 38 Закону
передбачено, що особа, яка відшкодувала
шкоду, завдану іншою особою, має право
зворотньої вимоги (регресу) до винної
особи у розмірі виплаченого
відшкодування.

Крім того, із матеріалів справи
вбачається, що постановою Апеляційного
суду міста Києва від 14 квітня 2011 року
постанову Святошинського районного
суду міста Києва залишено без змін, в
якій зазначається, що винною особою у
вчиненні ДТП є ОСОБА_1

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкова для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено постанову суду з питань, чи
мали місце ці дії та чи вчинені вони
цією особою.

Відповідно до п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону
України « Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду
захисту потерпілих відшкодовує шкоду
на умовах, визначених Законом, у разі її
заподіяння транспортним засобом,
власник якого не застрахував свою
цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до Узагальнення судової
практики розгляду судами цивільних
справ про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки у 2010-2011 роках Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ зазначено, що згідно ст. 3
зазначеного Закону обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності здійснюється з метою
забезпечення відшкодування шкоди,
заподіяної життю, здоров'ю та/або майну
потерпілих унаслідок ДТП та захисту
майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до Постанови № 4 Пленуму
Вищого Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» передбачено, що
особою, яка зобов'язана відшкодувати
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, є фізична або юридична
особа, що на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди, позички
тощо) володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування
транспортним засобом має посвідчення
водія на право керування транспортним
засобом відповідної категорії і
реєстраційний документ на
транспортний засіб, переданий їй
власником або іншою особою, яка на
законній підставі використовує такий
транспортний засіб, то саме ця особа
буде нести відповідальність за
завдання шкоди (пункт 2.2. Правил
дорожнього руху України).

Крім того, посилання апелянта на те, що
в порядку регресу можна було заявляти
вимоги виключно до власника
транспортного засобу, спростовуються
тим, що п. 1.6. ст.. 1 ЗУ «Про
загальнообов»язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» від 01.07.2004 року (із змінами і
доповненнями, внесеними Законами
України від 24 вересня 2008 року N 586-VI)
зазначено, що власники транспортних
засобів - юридичні та фізичні особи, які
відповідно до законів України є
власниками або законними володільцями
(користувачами) наземних транспортних
засобів на підставі права власності,
права господарського відання,
оперативного управління, на основі
договору оренди, довіреності або
правомірно експлуатують транспортний
засіб на інших законних підставах.

Отже, колегія суду приходить до
висновку, що так як ОСОБА_1 керував
транспортним засобом на законних
підставах, а саме мав посвідчення
водія, та дозвіл керування, наданий
власником, а тому і відшкодовувати
завдану шкоду повинна винна особа у
скоєнні ДТП.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги
містяться на формальних підставах, та
не спростовують висновків суду першої
інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 312-315 ЦПК
України, колегія суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 21 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: