06.05.2014 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
У Х В А Л А
4-с/533/4/14

іменем України
533/424/2014-ц

06 травня 2014 року
селище Козельщина

Козельщинський районний суд
Полтавської області в складі:

Головуючого судді - Науменко Н.Д.

при секретарі - Шуліці Л.Г.

з
участю представника ДВС - Колісник І.М.

розглянувши скаргу ОСОБА_2 на
постанову головного державного
виконавця Державної виконавчої служби
України, -

встановив:

24 березня 2014 року ОСОБА_2
звернувся до Козельщинського
районного суду із скаргою, в якій
прохав поновити пропущений строк на
оскарження постанови головного
державного виконавця ДВС України
Каращук Н.Л. від 03.03.2014 року про
закінчення виконавчого провадження по
виконанню рішення Козельщинського
районного суду у справі № 2-323/11 про
зобов»язання списати з Єдиного
Казначейського рахунку Державного
бюджету України на користь заявника
1000грн у відшкодування моральної шкоди.
Зазначив, що судове рішення залишилось
не виконаним через відмову Державної
Казначейської служби України виконати
судове рішення, постанову він отримав
15.03.2014 року, прохав змінити спосіб
виконання судового рішення для
отримання можливості виконання
судового рішення із зобов"язання
списати кошти із Державного Бюджетуу
україни на стягненняцих коштів.

В судове засідання заявник не
з»явився, направив заяву про розгляд
справи без його участі, наполягав на
задоволенні скарги.

Представник відділу примусового
виконання Державної виконавчої служби
України Колісник Ірина Миколаївна
скарги не визнала і прохала відмовити у
її задоволенні, посилаючись на повне
виконання вимог Закону України «Про
виконавче провадження» головним
державним виконавцем відділу
примусового виконання рішень ДВС
України, що полягало у накладенні
штрафів за невиконання рішення
Козельщинського районного суду про
зобов»язання списати з рахунку
присуджену суму і звернення з
поданнями про притягнення до
кримінальної відповідальності
посадових осіб боржника за невиконання
судового рішення. Вичерпавши усі
можливості виконання рушення, винесли
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 3.03.2014року, як цього
вимагає Закон України «Про виконавче
провадження».

Судом встановлено наступне.

На виконанні у відділі примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України з 7.05.2013року перебував
дублікат виконавчого листа
Козельщинського районного суду
Полтавської області № 2-323/11, виданий
16.04.2013року. Постановою № 37865951 відкрито
виконавче провадження. В строк,
встановлений державним виконавцем
рішення суду не було виконано, вимога
відділу про негайне виконання і
надання пояснень з приводу причини
невиконання не виконана.

Державним виконавцем 30.12.2013року і
27.01.2014року винесені постанови про
накладення штрафів за невиконання
судового рішення.

Ухвалою суду від 26.06.2013року відмовлено
у задоволенні подання виконавчої
служби про зміну способу виконання
судового рішення.

03.03.2014року відділом ДВС України
направлено подання до Печерського РУ
ГУМВС України в м. Києві про
притягнення до кримінальної
відповідальності посадових осіб
Державної казначейської служби
України і винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Вивчивши матеріали справи суд прийшов
до висновку про те, що скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Відповідно до статті 75 Закону
України «Про виконавче провадження»
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити
певні дії або утриматися від їх
вчинення, державний виконавець
перевіряє виконання рішення не
пізніше ніж на наступний день після
закінчення строку, встановленого
частиною другою статті 25 цього Закону
для самостійного виконання рішення.
Якщо рішення підлягає негайному
виконанню, його виконання
перевіряється не пізніше наступного
робочого дня після відкриття
виконавчого провадження.

Не виконання вимог даної статті
тягне відповідальність, передбачену
ст.89 Цього закону у вигляді штрафу,
накладеного на боржника юридичну
особу - від сорока до шістдесяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян та встановлює новий строк
виконання.

Вичерпавши передбачені законом
способи виконання рішення суду щодо
зобов»язання вчинити певні дії
суб»єкт оскарження закінчив виконавче
провадження.

При цьому судове рішення не було
виконано, чим порушено права заявника
на отримання компенсації спричиненої
моральної шкоди.

Відповідно до ст.124 Конституції
України судові рішення є обов»язковими
до виконання.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.14
Цивільно -процесуального кодексу
України судові рішення, що набрали
законної сили, обов»язковими для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України. Невиконання
судових рішень тягне за собою
відповідальність, встановлену законом.

Згідно до ст.6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод та рішень Європейського Суду з
прав людини, що відповідно до ст.17
Закону України «Про виконання рішень
та застосування практики
Європейського суду з прав людини» є
джерелом права та частиною
національного законодавства, кожен при
вирішенні питання щодо його цивільних
прав та обов»язків або при
встановленні обґрунтованості
будь-якого кримінального
обвинувачення, висунутого проти нього,
має право на справедливий і відкритий
розгляд упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом.

Прецедентна практика
Європейського Суду з прав людини
вказує на те, що у розумний строк
розгляду справи включається період від
надходження до суду заяви до
закінчення виконання рішення суду.
Згідно із п.1 ст.6 зазначеної Конвенції,
провадження з виконання судових рішень
є самостійною і невід»ємною частиною
судового розгляду. Зокрема, у Рішеннях
Європейського Суду у справі «Хорнсбі
проти Греції» від 19.03.97, у справі
«Бурдов проти Росії» від 07.05.02, у
справах «Ромашов проти України» від
27.07.04, «Шаренок проти України» від 22.02.04
та ряду інших, зазначається, що право на
судовий захист було б ілюзорним, якби
правова система держави дозволяла, щоб
остаточне зобов»язу вальне рішення
залишалося бездієвим на шкоду одній із
сторін; виконання рішення, винесеного
будь-яким судом, має вважатися
невід»ємною частиною судового процесу.

Європейський суд з прав людини у
своїх рішеннях неодноразово вказував,
що органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину не виконання своїх
зобов»язань.

Державна казначейська служба
України пояснень з приводу невиконання
судового рішення не надала, причину
невиконання не зазначила, не
виплативши усіх присуджених судом сум
ухилилась від виконання судового
рішення.

Перевіряючи доводи скарги, суд не
встановив порушення вимог Закону
України «Про виконавче провадження»
головним державним виконавцем ДВС
України Каращук Н.Л, а тому вважає
скаргу в частині скасування постанови
про закінчення виконавчого
провадження такою, що не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України
за наявності обставин, що утруднюють
виконання рішення за заявою
денржавного виконавця або за заявою
сторони суд, який видав виконавчий
документ, розглядає питання про
відстрочку або розстрочку виконання,
зміну чи встановлення способу і
порядку і у виняткових випадках може
відстрочити, розстрочити виконання,
змінити чи встановсити спосіб і
поряджок виконання рішення.

Враховуючи, що виконання
судового рішення про стягнення на
користь заявника моральної шкоди
стало неможливим і не виконується
державним органом, забезпечити
виконання можливо лише змінивши спосіб
виконання.

А тому, враховуючи ухилення
Державної казначейської служби
України від виконання судового
рішення, чим порушено права заявника,
закінчення виконавчого провадження, що
припиняє виконання судового рішення,
суд вважає необхідним змінити спосіб
виконання рішення Козельщинського
районного суду від 5.03.2012року і рішення
Апеляційного суду Полтавської області
від 25.04.2012року у справі 2-323/11
(провадження 2/1611/17/12) із зобов»язання
списати у безспірному порядку 1000грн з
Єдиного казначейського рахунку
Державного бюджету в порядку
відшкодування моральної шкоди на
стягнення з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_2
1000гривень з Єдиного казначейського
рахунку Державного бюджету України.

До того ж суд вважає, що заявник
не порушив строків звернення до суду за
захистом порушеного права, так як
отримав постанову ДВС 15.03.2014року і у
десятиденний строк звернувся до суду.

На підставі викладеного і
керуючись ст.ст. 373, 383-387 ЦПК України, ст.
75 ЗУ «Про виконавче провадження»,-

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_2 на постанову
головного державного виконавця
відділу примусового виконання ДВС
України від 03.03.2014 року задовольнити
частково.

Змінити спосіб виконання рішення
Козельщинського районного суду від
5.03.2012року і рішення Апеляційного суду
Полтавської області від 25.04.2012року у
справі 2-323/11 (провадження 2/1611/17/12) із
зобов»язання списати у безспірному
порядку 1000грн з Єдиного казначейського
рахунку Державного бюджету в порядку
відшкодування моральної шкоди на
стягнення з Державної казначейської
служби України на користь ОСОБА_2
1000гривень з Єдиного казначейського
рахунку Державного бюджету України.

В задоволенні решти вимог
відмовити.

Ухвала може бути оскаржена
протягом п"яти днів з дня отримання
ухвали подачею апеляційної скарги до
апеляційного суду Полтавсської
області через Козельщинський районний
суд Полтавської області.

Ухвала набуває чинності після
спливу строку на подання апеляційної
скарги якщо така не подана, або після
розгляду справи апеляційною
інстанцією.

Головуючий
підпис

З оригіналом вірно.

Суддя Козельщинського районного суду

Полтавської області :

Н.Д.Науменко