Справа № 458/97/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року Турківський
районний суд Львівської області в
складі: головуючої, судді Строни Т.Г.,
при секретарі Сисан С.І., розглянувши в
м.Турці позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Завадівської сільської ради
Турківського району Львівської
області, Управління Держземагентства у
Турківському районі Львівської
області про визнання неправомірною
відмови у підписанні акту, визнання
права на приватизацію земельної
ділянки без погодження меж із суміжним
землекористувачем та зобов'язання
виготовити та видати витяг із
Державного земельного кадастру на
право власності на земельну ділянку,

встановив:

22.01.2014 року до суду із позовною
заявою звернулася ОСОБА_1.

Посилається на те, що вона
звернулася до Завадівської сільської
ради із заявою про надання дозволу на
приватизацію земельної ділянки.

17.01.2012 року своїм рішенням № 268 сільська
рада надала їй дозвіл на проведення
інвентаризації земельних ділянок для
обслуговування житлового будинку та
ведення особистого селянського
господарства в АДРЕСА_1. Також їй було
надано акт встановлення та узгодження
меж земельних ділянок.

Однак ОСОБА_2 відмовився
підписувати акт, мотивуючи це тим, що
вимагає від ОСОБА_1 та ОСОБА_3
встановлення земельного сервітуту для
проїзду в урочище "Смоленівське". Однак,
до даного урочища є дорога, якою
користуються всі власники земельних
ділянок, які розташовані в урочищі
"Смоленівське".

Нею подано три заяви до сільради,
однак сільрада не встановила межі
землекористувачів.

Просить суд:

- визнати неправомірною відмову
ОСОБА_2 від підписання акту
встановлення в натурі та погодження
меж земельної ділянки;

- визнати за нею право на
приватизацію без підпису;

-зобов'язати Завадівську сільську
раду і Управління Держземагентства в
Турківському районі виготовити та
видати їй державний акт на право
власності на земельну ділянку за
адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_4 позов підтримав і
надав суду пояснення, аналогічні
викладеним у позовній заяві, подав
заяву позивачки про уточнення позовних
вимог.

Із урахуванням уточнення
позивачка просить суд:

-визнати неправомірною відмову
ОСОБА_2 від підписання акту
встановлення в натурі та погодження
меж земельної ділянки;

- визнати за нею право на
приватизацію без підпису;

-зобов'язати Завадівську сільську
раду і Управління Держземагентства в
Турківському районі виготовити та
видати їй витяг із Державного
земельного кадастру на право власності
на земельну ділянку за адресою:
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2 позов не визнав і пояснив, що він
є суміжним землекористувачем із
позивачкою ОСОБА_1 До 2006 року він
користувався заїздом до своєї
земельної ділянки через земельну
ділянку позивачки, однак в 2006 році суд
виніс рішення про заборону існування
цього заїзду. Натомість позивачка мала
виділити частину своєї земельної
ділянки для облаштування заїзду до
його земельної ділянки, однак вона
цього не зробила. Без облаштування
заїзду доступ до його земельної
ділянки є надзвичайно утрудненим, а
тому він не підписує позивачці акту
узгодження меж.

В судовому засіданні представник
Завадівської сільської ради позов не
визнав і пояснив, що позивачка має
житловий будинок і навколо нього
подвір'я. Через це подвір'я колись
проходив заїзд до земельної ділянки
позивача, однак вона його загородила, а
частини своєї земельної ділянки для
облаштування заїзду до земельної
ділянки відповідача не надала, а тому
між сторонами існує земельний спір, так
як для відповідача ОСОБА_2 ісування
заїзду є конче необхідним. Вважаючи на
існування спору між суміжними
землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
сільська рада не має права підписувати
акт узгодження меж земельної ділянки
позивачки.

В судовому засіданні представник
відділу Держземагентства в
Турківському районі позов не визнав і
пояснив, що позивачка має право на
виготовлення технічної документації
на земельну ділянку, яку вона
приватизує, однак спочатку вона
повинна узгодити межі цієї земельної
ділянки із сусідом ОСОБА_2, який не
підписує акт, так як він також має право
на існування заїзду до його земельної
ділянки, і його вимоги є
обгрунтованими.

Що стосується видачі витягу із
Державного земельного кадастру, то
відповідно до Порядку ведення
Державного земельного кадастру витяг
видається лише тоді, коли земельна
ділянка зареєстрована. Вимоги
позивачки є неправомірними.

Вислухавши сторони, свідка
ОСОБА_5, спеціаліста-землевпорядника
Лоневського М.М., дослідивши обставини
справи, всі наявні документи, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_1 в с.Лосинець Завадівської
сільської ради користується
земельними ділянками загальною площею
1,25 га, в тому числі віддавна
користується земельною ділянкою для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд в АДРЕСА_1

Згідно земельно-кадастрової
книги по с.Лосинець площа цієї
земельної діянки - 0,20 га, згідно довідки
сільської ради від 24.01.2013 року № 127 - 0,11
га, а згідно акту обміру (в технічній
документації) - 0,1138 га.

На цій земельній ділянці сім'єю
позивачки був самовільно збудований
житловий будинок.

05.04.2007 року виконком Завадівської
сільської ради Турківського району
Львівської області вирішив оформити
право власності на житловий будинок за
ОСОБА_1

А 17.01.2012 року Завадівська
сільська рада надала позивачці дозвіл
на проведення інвентаризації спірної
земельної ділянки.

До виготовлення технічної
документації площа цієї земельної
ділянки сільською радою не
вимірювалася і була записана в
земельно-кадастровій книзі, як пояснив
землевпорядник Лоневський М.М.,
приблизно: без врахування того, що на
ній розташована річка та того, що через
земельну ділянку позивачки проходив
спільний заїзд.

Суміжним землекористувачем із
ОСОБА_1 є ОСОБА_2

Віддавна через земельну ділянку
позивачки проходив заїзд до земельної
ділянки відповідача ОСОБА_2, однак,
позивачка, самовільно побудуваши
житловий будинок та господарську
споруду, не знісши літню кухню, яка
підлягає до знесення, самовільно
побудувавши погріб, в 2006 році
перегородила цей заїзд та не надає
можливості ним користуватися.
Внаслідок цього відповідач
позбавлений можливості доїжджати до
своєї земельної ділянки та змушений
робити об'їзд приблизно 4 км, що є для
нього значним утрудненням у
користуванні своєю земельною
ділянкою.

Віддавна між позивачкою та
відповідачем існує з цього приводу
земельний спір, з приводу якого позивач
звертався до суду.

В 2006 році Турківський районний
суд Львіської області відмовив
відповідачу у задоволенні його позову
про усунення перешкод у користуванні
спільним заїздом через земельну
ділянку позивачки. Враховуючи
необхідність існування цього заїзду, в
судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
надала згоду про облаштування заїзду
в іншому місці: поза її хату, і
пообіцяла відступити на це частину
своєї земельної ділянки.

По даний час позивачка свою
обіцянку не виконала, однак хоче
оформити технічну документацію та
право власності на земельну ділянку
без урахування права відповідача на
облаштування заїзду до його земельної
ділянки, що суперечить принципу
добросусідства.

Відмова відповідача ОСОБА_2 та
Завадівської сільської ради на
підписання акту узгодження меж
земельних ділянок є обґрунтованою і
підставною.

Наведені вище обставини
підтверджуються: копією рішення
виконкому Завадівської сільської ради
№ 34 від 05.04.2007 року, із якого вбачається,
що право власності на житловий будинок,
який розташований на спірній земельній
ділянці, було оформлено за позивачкою
на підставі записів погосподарської
книги та матеріалів Самбірського МБТІ
(яких не вказано) - при відсутності
будівельного паспорту, проекту
забудови і рішення сільради або іншого
компетентного органу про виділення
земельної ділянки під будівництво
житлового будинку; абрисом (без дати)
встановлених меж земельної ділянки
ОСОБА_1, із якого вбачається, що
позивачка також самовільно побудувала
ще і погріб; будівельним паспортом на
будівництво сараю від 15.01.1995 року, із
якого видно, що споруду 11,0 на 5,0
позивачка мала знести, однак по даний
час не знесла, натомість без дозволу
самовільно побудувала погріб;
технічною документацією, із якої
вбачається, що Завадівською сільською
радою позивачці надано дозвіл на
інвентаризацію земельної ділянки по
АДРЕСА_1. Із кадастрового плану
земельної ділянки вбачається, що
конфігурація та розташування
житлового будинку та господарських
споруд не відповідає будівельному
паспорту, площа земельної ділянки
зазначена 0,1138 га, що суперечить
довідці, наданій нею суду (а.с.14) та
записам у земельно-кадастровій книзі;
матеріалами цивільної справи № 2-237 за
2006 рік, із яких вбачається, що заїзд
через подвір'я ОСОБА_1 існував постійно
і є спільним заїздом (а.с. 7), що також
позначено і на плані будівництва
господарської споруди (а.с.8), який
частково суперечить плану забудови,
наданому суду представником позивачки
в судовому засіданні в частині довжини
спільного заїзду, також розміри та
конфігурація житлового будинку,
вказані у будівельному паспорті від
15.01.1995 року суперечать конфігурації та
розмірам житлового будинку, вказаним у
технічному паспорті (а.с. 18); позивачка
самовільно побудувала господарську
споруду на земельній ділянці, яка
закріплена за нею, за що була
оштрафована (а.с. 19); ситуаційним планом
земельної ділянки, погодженим із
начальником відділу земельних
ресурсів та головним архітектором
району на якому зазначено
рекомендований для облаштування заїзд
замість того, який проходив через
подвір'я позивачки (а.с.28); протоколом
судового засідання від 17.08.2006 року, із
якого вбачається, що, визнаючи доводи
позивача ОСОБА_2 обґрунтованими,
позивачка була згідна на облаштування
іншого заїзду замість існуючого та
виділенні під заїзд частини її
земельної ділянки (а.с. 55-зворот);
рішенням суду від 31.08.2006 року, із якого
вбачається, що протягом тривалого часу
ОСОБА_2 та інші жителі с.Лосинець
користувалися дорогою, що проходить
через подвір'я ОСОБА_1 для заїзду на
земельні ділянки. Існує можливість для
облаштування іншого заїзду поза
житловим будинком позивачки за рахунок
земельної ділянки позивачки.
Враховуючи ці обставини, суд відмовив у
позові ОСОБА_2 (а.с.69); відповіддю
начальника Самбірського МБТІ від 20.02.2007
року, із якого вбачається, що свій
житловий будинок позивачка ОСОБА_1
побудувала самовільно, він був на час
надання відповіді незареєстрованим
(а.с. 100); копією рішення виконкому
Завадівської сільської ради № 112 від
14.12.1995 року, із якої вбачається, що
спірну земельну ділянку виконкомом
було виділено чоловікові позивачки,
ОСОБА_7, незаконно - для будівництва
сараю, що законом не передбачено (а.с.
101); поясненнями в судовому засіданні
спеціаліста - землевпорядника
Завадівської сільської ради,
Лоневського М.М., про те, що до
виготовлення технічної документації
площа спірної земельної ділянки
сільською радою з точністю не
вимірювалася і була записана в
земельно-кадастровій книзі приблизно:
без врахування того, що на ній
розташована річка, та того, що через
земельну ділянку проходив спільний
заїзд. На даний час замість того, щоби
проїжджати до своєї земельної ділянки
100 метрів, ОСОБА_2 повинен їхати 4 км, що є
для нього значним утрудненням у
користуванні своєю земельною ділянкою;
показаннями в судовому засіданні
свідка ОСОБА_5, сина позивачки, про те,
що він не може представити суду
доказів про те, що земельна ділянка
перебуває у власності позивачки; не
може пояснити розбіжностей в площі
земельної ділянки в довідці, акті
обміру та земельно-кадастровій книзі, а
також не може представити доказів
законності побудови його матір'ю
житлового будинку та погріба.

Не довіряти даним доказам у суду
підстав немає.

Позивачка стверджує, що вона є
власницею спірної земельної ділянки,
однак, земельно-кадастровою книгою по
с.Лосинець підтверджується лише те, що
вона користується спірною земельною
ділянкою, рішення про надання їй
спірної земельної ділянки у власність
сільською радою не приймалося, а тільки
лише про інвентаризацію земельної
ділянки без указання її площі, а тому
твердження представника позивачки
ОСОБА_4 про те, що позивачка є власницею
земельної ділянки, є недоведеним.

Також безпідставними є вимоги
позивачки про видачу їй витягу із
Державного земельного кадастру,
оскільки такий видається лише після
реєстрації земельної ділянки та
присвоєння їй кадастрового номеру.

В силу ст. 39 ЗК України
використання земель житлової та
громадської забудови здійснюється
відповідно до генерального плану
населеного пункту, іншої містобудівної
документації, плану
земельно-господарського устрою з
дотриманням будівельних норм,
державних стандартів і норм забудови.
Відповідно до ст.ст. 58,60 ЗК України
до земель водного фонду належать
землі, зайняті річками та іншими
водними об'єктами. Вздовж річок
встановлюються прибережні захисні
смуги, для малих річок - 25 метрів.

В силу ст.ст. 78,81 ЗК України право
власності на землю набувається та
реалізується на підставі Конституції
України , Земельного кодексу України, а
також інших законів, що видаються
відповідно до них. Громадяни України
набувають права власності на земельні
ділянки на підставі в тому числі
приватизації земельних ділянок, що
були надані їм раніше у користування.

В силу ст.ст. 91,96 ЗК України
власники та землекористувачі
земельних ділянок зобов'язані не
порушувати прав власників суміжних
земельних ділянок та
землекористувачів, дотримуватися
правил добросусідства та обмежень,
пов'язаних з встановленням земельних
сервітутів та охоронних зон.

В силу ст. 103 ЗК України власники
та землекористувачі земельних ділянок
повинні обирати такі способи
використання земельних ділянок
відповідно до їх цільового
призначення, при яких власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок завдається найменше
незручностей. Власники та
землекористувачі земельних ділянок
зобов'язані не використовувати
земельні ділянки способами, які не
дозволяють власникам,
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок використовувати їх за
цільовим призначенням. Власники та
землекористувачі земельних ділянок
зобов'язані співпрацювати при вчиненні
дій, спрямованих на забезпечення прав
на землю кожного з них.

Аналізуючи наведені сторонами
аргументи та зібрані по справі докази,
суд приходить до переконання, що
відмова відповідача ОСОБА_2 та
Завадівської сільської ради від
підписання акту встановлення в натурі
та погодження меж земельної ділянки є
підставною та обґрунтованою, оскільки
ОСОБА_2 також має право на доїзд до
своєї земельної ділянки, і в цій
частині права сторін кореспондують
одне одному. Надавати перевагу
будь-кому із сторін суд вважає
неправомірним в силу ст. 5 ЗК України,
яка визначила принципи, на яких
базується земельне законодавство, в
тому числі це принцип забезпечення
рівності права власності на землю
громадян.

Враховуючи наведені вище обставини та
вимоги закону, вважає необхідним у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Свої права позивачка ОСОБА_1 має
добровільно узгодити із правами
відповідача ОСОБА_2, як вона і обіцяла
суду ще в 2006 році при розгляді судом
позовної заяви ОСОБА_2

На підставі наведеного вище та
керуючись ст.ст. 4,10,11,60,212-215 ЦПК України,
ст.ст. 5,39,40,58,81,91,96,103,125,193-204 ЗК України,
Законом України "Про Державний
земельний кадастр", постановою КМ
України № 1051 від 17.10.2013 року "Про
затвердження Порядку ведення
Державного земельного кадастру",
Порядком ведення Державного
земельного кадастру, суд

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Львівської області
через районний суд протягом 10 днів із
дня його проголошення.

Повний текст рішення
виготовлений 09.03.2014 року.

Головуюча -