АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
29 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:
суддів:
Пікуль А.А., Саліхова В.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві справу за
апеляційною скаргою Кузовлева Романа
Володимировича в інтересах Публічного
акціонерного товариства «Банк Кіпру»
на рішення Солом'янського районного
суду м. Києва від 18 березня 2014 року у
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Банк Кіпру»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
У червні 2013 року ПАТ «Банк Кіпру»
звернулось до суду з вищезазначеним
позовом, у відповідності до якого
просило суд звернути стягнення на
предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, яка
належить іпотекодавцю ОСОБА_2, в
рахунок погашення заборгованості в
розмірі 137 141,07 гривень за кредитним
договором № 14/13-951/2010 від 1.12.2010 року, що
був укладений між ПАТ «Банк Кіпру» та
В обґрунтування заявлених позовних
вимог ПАТ «Банк Кіпру» посилалось на
те, що 08.12.2010 р. між ПАТ «БАНК КІПРУ» та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
№ 14/13-951/2010, відповідно до якого позивач
надав відповідачу кредит в сумі 157 200, 00
грн. Позичальником ОСОБА_2 неналежним
чином виконувались умови кредитного
договору №14/13-951/2010 від 08.12.2010 року,
внаслідок чого утворилась
заборгованість за договором в розмірі
81 220,00 грн., заборгованість за
простроченим кредитом - 40 021, 86 грн.,
заборгованість за нарахованими
процентами - 909, 82 грн., заборгованість
за простроченими процентами - 14 989,39 грн.
З метою забезпечення належного
виконання зобов'язань за кредитним
договором, між банком та відповідачем
ОСОБА_2 було 08.12.2010 року укладено
іпотечний договір, за яким остання
передала банку в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 30,30 кв.м.,
житловою - 16,6 кв.м.Оскільки відповідно
до умов кредитного та іпотечного
договорів іпотекодержатель набуває
право звернути стягнення на предмет
іпотеки у випадку невиконання
боржником основного зобов'язання, у
випадку невиконання або неналежного
визнання іпотекодавцем умов
іпотечного договору, у інших випадках,
передбачених законодавством, то
позивач скористався належним йому
правом та звернувся до суду з
відповідним позовом.
Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 18 березня 2014 року у
задоволенні позову ПАТ «Банк Кіпру»
відмовлено.

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/6684/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Кушнір С.І.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
Не погодившись із таким рішенням
суду, Кузовлев Р.В. в інтересах ПАТ
«Банк Кіпру» подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм процесуального та матеріального
права, просив скасувати рішення суду
першої інстанціїта ухвалити нове, яким
повністю задовольнити позовні вимоги.
Зазначає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про неналежне
виконання відповідачем умов
кредитного договору, однак відмовив у
задоволенні позовних вимог, пославшись
як на єдину підставу для відмови у
позові на не співмірність вартості
майна, що є предметом іпотеки, з
розміром заборгованості за кредитним
договором. На думку апелянта, судом
першої інстанції без реальної та
актуальної інформації щодо вартості
майна, яке є предметом іпотеки,
зроблено помилкові висновки щодо не
співмірності. Крім того, зазначає про
те, що у відповідача відсутні інші
способи погасити заборгованість по
кредитному договору.

Представник позивача Кузовлев Р.В. в
суді апеляційної інстанції підтримав
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

В судове засідання відповідач не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлена належним чином, у
зв'язку з чим колегія суддів вважала за
можливе розглядати справу у
відсутності ОСОБА_2 відповідно до вимог
ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в суд
апеляційної інстанції, з'ясувавши
обставини справи та оговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваного рішення, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 08.12.2013 року між ПАТ
«Банк Кіпру» та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір №4/13-951/2010, відповідно
до якого позивач надав відповідачу
кредит в сумі 157 200 грн., а ОСОБА_2 взяла
на себе зобов'язання повернути наданий
кредит до 07.12.2015 року і сплатити
проценти за користування кредитом в
розмірі 21,9 процентів річних за
строковою заборгованістю, 24, 9
процентів річних у разі порушення
позичальником зобов'язань (а.с.34-35).

Для забезпечення належного виконання
зобов'язань за кредитним договором, між
ПАТ «Банк Кіпру» та відповідачем
ОСОБА_2 було 08.12.2010 року укладено
іпотечний договір, за яким ОСОБА_2
передала банку в іпотеку квартиру
АДРЕСА_1, загальною площею 30, 3 кв.м.,
житловою - 16 ,6 кв.м., яка належить
іпотекодавцю ОСОБА_2 на підставі
договору дарування, посвідченого 20.08.2004
р. приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу,
реєстровий № 1832 (а.с. 37-38).

У відповідності до п. 3.3.5. кредитного
договору №4/13-951/2010, у разі затримок
погашення кредиту та сплати процентів,
банк має право достроково стягнути
наданий кредит, проценти.

У зв'язку з неналежним виконанням
позичальником ОСОБА_2 умов кредитного
договору №14/13-951/2010 від 08.12.2010 року, в неї
утворилась заборгованість за
кредитним договором станом на 05.06.2013 р.
в розмірі 81 220,00 грн., заборгованість за
простроченим кредитом - 40021,86грн.,
заборгованість за нарахованими
процентами - 909,82 грн., заборгованість за
простроченими процентами - 14 989, 39 грн.

Заперечень щодо наявності та розміру
заборгованості під час розгляду справи
в суді першої інстанції, так і в суді
апеляційної інстанції від відповідача
не надходило.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ «Банк Кіпру» суд першої
інстанції виходив з того, що обраний
позивачем спосіб захисту свого права
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки, вартість якого значно
перевищує розмір заборгованості, є не
співмірним із визначеним позивачем
розміром боргу, а тому такі вимоги не є
справедливими та розумними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Закону України
«Про іпотеку», у разі невиконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до п.4.1.1 іпотечного договору
у разі порушення боржником основного
кредитного договору та/або порушення
іпотекодавцем умов іпотечного
договору, іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та/або боржнику письмову
вимогу про усунення порушення. У вимозі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у 30-денний
строк, та попередження про звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
невиконання вимоги. Якщо протягом
встановленого гроку вимога
іпотекодержателя залишається без
задоволення, іпотекодержатель вправі
розпочати звернення стягнення на
предмет іпотеки.

На виконання вищевказаних умов
договору іпотеки 29.01.2013 року позивачем
було направлено на адресу відповідача
письмову вимогу про необхідність
погашення заборгованості за кредитним
договором та попередження про
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки (а.с.41-42).

З урахуванням наведених правових норм
та умов договору, не виключається
можливість звернення стягнення на
предмет іпотеки, оскільки цими нормами
передбачено задоволення вимог
іпотекодержателя таким шляхом. Тому в
разі встановлення такого способу
звернення стягнення на предмет іпотеки
в договорі іпотекодержатель на
підставі частини другої ст. 16 ЦК
України має право вимагати
застосування його в судовому порядку.
Зазначені роз'ясненнямістяться і в
Постанові №5 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування законодавства
при вирішення спорів, що виникають із
кредитних правовідносин».

У відповідності до положень ст. 39
Закону України «Про іпотеку» суд
вправі відмовити у задоволенні позову
іпотекодержателя про дострокове
звернення стягнення на предмет
іпотеки, якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, ящо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдає збитків іпотеко держателю і не
змінює обсяг його прав.

Як про це зазначено у п. 41 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин» від 30.03.2012р.
№5, при вирішенні спору про звернення
стягнення на предмет іпотеки суд має
дати оцінку співмірності суми
заборгованості за кредитом та вартості
іпотечного майна, якщо допущене
боржником або іпотекодавцем, якщо він є
відмінним від боржника, порушення
основного зобов'язання чи іпотечного
договору не завдає збитків
іпотекодержателю і не змінює обсяг
його прав. Оскільки вказане положення
закону є оціночним, то суд має належним
чином його мотивувати, співставити
обставини зі змістом цього поняття,
визначитись, чи не суперечить його
застосування загальному змісту та
призначенню права, яким урегульовано
конкретні відносини (зокрема про право
на першочергове задоволення вимог за
рахунок предмета застави), та врахувати
загальні засади цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність (пункт 6
частини першої статті 3 ЦК).

Порушивши перед судом питання про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, позивач зазначив, що сума
заборгованості становить 137 141, 07 грн. з
яких заборгованість за простроченим
кредитом становить 40 021,86 грн.,
заборгованість за нарахованими
(строковими) процентами - 909,82 грн.,
заборгованість за простроченими
процентами - 14 989,39 грн.

Після подачі позову відповідачем
сплачено 30 500, 00 грн. в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
(а.с.78,87), що значно знизило суму
поточної заборгованості та суму
заборгованості, заявлену банком, в
цілому, що було враховано судом першої
інстанції при ухваленні рішення та
спростовує заперечення апелянта щодо
співрозмірності заявлених позовних
вимог з наявною заборгованістю.

Колегією суддів відхиляються як
безпідставні доводи апеляційної
скарги щодо невизначеності вартості
предмета іпотеки, оскільки у
відповідності до п. 1.3. іпотечного
договору заставна вартість предмету
іпотеки (квартири) становить 393 000, 00 грн.
Доказів на підтвердження протилежного
ПАТ «Банк Кіпру» під час розгляду
справи в суді апеляційної інстанції не
надано, а отже висновки суду першої
інстанції про те, що предмет іпотеки в
3,5 рази дорожчий за суму боргу є
правильними та відповідають дійсним
обставинам справи.

Безпідставними є також і доводи
апеляційної скарги щодо зарахування до
загальної суми заборгованості
майбутніх витрат на організацію та
проведення прилюдних торгів, а також
витрат на сплату виконавчого збору,
оскільки дане твердження не
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

Ураховуючи конкретні обставини справи,
застосування такого виду задоволення
вимог іпотекодержателя як звернення
стягнення на предмет іпотеки,
суперечило б та не відповідало б
загальним засадам цивільного
законодавства - справедливість,
добросовісність та розумність ( пункт 6
частини першої статті 3 ЦК України).

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов законного та обґрунтованого
висновку про відмову в задоволенні
позовних вимог ПАТ «Банк Кіпру».

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

Крім того, колегія суддів ураховує і
той факт, що ухвалення судом першої
інстанції цього рішення не позбавляє
банк права у разі майбутнього
порушення позичальником умов
кредитного договору та виникнення
заборгованості, розмір якої буде
співмірним з вартістю предмета
іпотеки, порушити перед судом питання
щодо звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Кузовлева Романа
Володимировича в інтересах Публічного
акціонерного товариства «Банк Кіпру»
відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 18 березня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді:
А.А. Пікуль

В.В. Саліхов