АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/1225/14
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач: Базіль Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року квітня місяця 23 дня колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області у складі:

Головуючого: Базіль Л.В.

Суддів: Полікарпової О.М., Прокопчук Л.П.

При секретарі: Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
представника виконавчого комітету
Херсонської міської ради, ОСОБА_2 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Херсона від 05 березня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Херсонської
міської ради, третя особа -
Дніпровський районний відділ
Державної міграційної служби в м.
Херсоні Головного управління ДМС в
Херсонській області про визнання права
користування житловим приміщенням
гуртожитку,-

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2013 року ОСОБА_3
звернулася до суду із зазначеним
позовом, обґрунтовуючи свої вимоги
тим, що вона в липні 2000 року зі згоди
наймача ОСОБА_4 вселилася до кімнати
гуртожитку АДРЕСА_1, як член його сім'ї,
оскільки вони з січня 2000 року
перебували в фактичних шлюбних
відносинах, а з 29 вересня 2007 року у
зареєстрованому шлюбі.

Підставою для вселення ОСОБА_4 у
вказану кімнату був ордер №2633 від
17.07.2000 року, виданий йому відкритим
акціонерним товариством „Херсонський
бавовняний комбінат.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

В переоформленні договору найму
кімнати гуртожитку та дозволу на її
реєстрацію місця проживання за
вказаною кімнатою відповідач не надає,
посилаючись на недоведеність її права
проживання у цій кімнаті.

Позивач посилаючись на ст.ст. 64, 65,
106 ЖК УРСР просила суд визнати за нею
право користування кімнатою АДРЕСА_1;
зобов'язати виконавчий комітет
Херсонської міської ради укласти з нею
договір найму житлового приміщення;
визнати її такою, що підлягає
реєстрації відділом міграційної
служби за вказаною адресою.

Рішенням Дніпровського районного
суду м. Херсона від 05.03.2014 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_3 право
користування жилим приміщенням, а саме
кімнатою гуртожитку АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
виконавчого комітету Херсонської
міської ради, ОСОБА_2 посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачці в
задоволенні позовних вимог.

Письмових заперечень на
апеляційну скаргу до суду апеляційної
інстанції не надійшло.

В судовому засіданні
апеляційного суду, представник
відповідача, ОСОБА_5 доводи апеляційної
скарги підтримав з підстав в ній
викладених, та просив рішення суду
першої інстанції в частині задоволених
позовних вимог скасувати і ухвалити в
цій частині нове рішення про відмову в
задоволенні цих вимог.

Позивач та її представник,ОСОБА_6
в судовому засіданні апеляційного суду
вважали рішення суду законним і
обґрунтованим, а апеляційну скаргу
такою, що не підлягає задоволенню.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення учасників процесу, що
з'явилися в судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
визначених ст.303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени
сім'ї наймача, які проживають разом з
ним, користуються нарівні з наймачем
усіма правами і несуть усі обов'язки,
що випливають з договору найму жилого
приміщення. Повнолітні члени сім'ї
несуть солідарну з наймачем майнову
відповідальність за зобов'язаннями, що
випливають із зазначеного договору. До
членів сім'ї наймача належать дружина
наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї
наймача може бути визнано й інших осіб,
якщо вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. У такому випадку особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового Кодексу України», вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача,
виникають усі права й обов'язки за
договором найму жилого приміщення,
якщо особи постійно проживали разом із
наймачем і вели з ним спільне
господарство та були визнані членами
сім'ї наймача (чч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР).

Судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи, що
18.07.2000 року відкритим акціонерним
товариством „Херсонський бавовняний
комбінат" видано ордер №2633 на право
зайняття ОСОБА_4 кімнати АДРЕСА_1 площею
11,97 кв.м. на склад сім'ї з однієї особи.

29 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, що
підтверджується свідоцтвом про шлюб,
серії НОМЕР_1, видане 29.09.2007 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Маньківського районного
управління юстиції Черкаської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_2

Відповідно до акту від 16.09.2013 року,
затвердженого директором комунального
підприємства „Дніпровський" ОСОБА_3(
позивач) дійсно з 2000 року проживає без
реєстрації в кімнаті АДРЕСА_1.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції вирішуючи спір повно та
всебічно дослідив обставини справи,
правильно визначився зі спірними
правовідносинами і нормами права, що їх
регулюють та дійшов обґрунтованого
висновку про те, що оскільки позивачка
вселилася до спірної кімнати
гуртожитку, як дружина наймача,
проживала разом з ним, вели спільне
господарство, це приміщення було
постійним її місцем проживання, то
вона набула після смерті наймача -
ОСОБА_4, самостійного права
користування жилим приміщенням.

При встановленні обставин справи
судом першої інстанції не було
порушено норм матеріального і
процесуального права, рішення суду
відповідає вимогам закону та
обставинам справи. Висновки суду
ґрунтуються на аналізі зібраних по
справі доказів.

Доводи апеляційної скарги, як
такі, що не спростовують висновки суду
на увагу не заслуговують.

Зокрема, доводи апеляційної
скарги на відсутність ордеру у
позивачки на заселення до кімнати
АДРЕСА_1 в гуртожитку, не можуть бути
прийнятими колегією суддів, оскільки
позивач, як встановлено судом та
підтверджено матеріалами справи
вселилася в кімнату гуртожитку, як член
сім'ї наймача, а не як наймач вказаної
кімнати, включення відомостей про неї,
як члена сім'ї наймача до ордеру, який
видавався ОСОБА_4 18.07.2000 року не могло
мати місце, оскільки шлюб між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3 зареєстровано 29.09.2007 року, тобто
після видачі ордеру.

Посилання апелянта на те, що
позивач у період з 24.07.2007 року по 06.06.2008
рік працювала на ВАТ «Маньківське
ПМК-204», що виключає можливість її
проживання в даний термін у кімнаті
гуртожитку не заслуговують на увагу,
оскільки як вбачається із залученої в
судовому засіданні апеляційного суду
копії трудової книжки, робота позивача
в зазначений період не мала постійного
характеру.

Доводи апелянта про відсутність у
померлого ОСОБА_4 наміру на вселення
позивачки у спірну кімнату,
спростовані матеріалами справи, з яких
вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі,
проживали разом в спірній кімнаті та
здійснювали її утримання.

Інші доводи апеляційної скарги на
правильність висновків суду першої
інстанції не впливають, тому на увагу
не заслуговують.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до ст.308 ЦПК України є
підставою для відхилення апеляційної
скарги і залишення рішення без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
виконавчого комітету Херсонської
міської ради, ОСОБА_2 на рішення
Дніпровського районного суду м.
Херсона від 05 березня 2014 року
відхилити.

Рішення Дніпровського районного
суду м. Херсона від 05 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили
ухвалою апеляційного суду.

Головуючий :

Судді :