Справа № 138/3259/13-ц Провадження №
22-ц/772/1491/2014 №
22-ц/772/1493/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Капацин Л. В.Категорія: 39
Доповідач: Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду Вінницької області
в складі :

Головуючого: Сопруна В.В.

Суддів : Матківської М.В.,
Войтка Ю.Б.

При секретарі : Сніжко О.А.

За участю: представника
позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, -

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці цивільну справу
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про захист
честі, гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
ухвалу Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 04 квітня 2014 року та на
заочне рішення Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 29 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом до ОСОБА_4 про захист честі,
гідності, ділової репутації та
відшкодування моральної шкоди,
мотивуючи свої вимоги тим, що 11.09.2013
року вона звернулася на гарячу лінію
Державної прикордонної служби в м.
Києві з неправдивим повідомленням про
те, що нібито він вчиняв дії, які
ганьблять гідність
військовослужбовця, а саме, що 20.08.2013
року разом із своєю дружиною збив замки
у подвір'ї відповідача на курниках,
випустив кури, позабирав майно
батьків позивача та вивіз його в
невідомому напрямку. Також повідомила,
що він нібито побив її матір, і з цього
приводу на місце виїжджали працівники
міліції. За скаргою ОСОБА_4 було
проведено ряд службових перевірок,
внаслідок чого позивач змушений був
виправдовуватися та писати пояснення.

Просив зобов'язати ОСОБА_4
спростувати недостовірну інформацію,
викладену нею у зверненні на гарячу
лінію Державної Прикордонної Служби
України 11.09.2013 року, в той же спосіб що
вона її поширила, а також стягнути з
відповідача на його користь завдану
моральну шкоду в розмірі 6000 грн. та
понесені судові витрати.

Заочним рішенням Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 29 січня 2014 року позов
задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 спростувати
недостовірну інформацію, викладену нею
у зверненні на гарячу лінію Державної
Прикордонної Служби України 11.09.2013
року, шляхом здійснення дзвінка на
гарячу лінію Державної Прикордонної
Служби України про спростування даної
інформації відносно ОСОБА_2.

Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 моральну
шкоду в розмірі 2000 (дві тисяч) грн. та
судові витрати в сумі 289 грн. 40 коп.

15.02.2014 року відповідач ОСОБА_4 подала
заяву про перегляд вказаного заочного
рішення Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 29 січня 2014 року.

Ухвалою Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 04 квітня 2014 року в
задоволенні заяви ОСОБА_4 про перегляд
заочного рішення відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_4, подала апеляційну
скаргу, в якій посилається на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просила ухвалу Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 04 квітня 2014 року та заочне
рішення Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 29 січня 2014 року скасувати
та відмовити в позові ОСОБА_2

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість ухвали та рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, заслухавши осіб,
які з'явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали цивільної справи,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Суд першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, що вказана
інформація є недостовірною та що
підлягає спростуванню відповідачем.

Згідно ч.1,2 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції. Апеляційний суд не
обмежений доводами апеляційної скарги,
якщо під час розгляду справи буде
встановлено неправильне застосування
норм матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідно до інформаційного
повідомлення №10587 від 11.09.2013 року на
телефон служби «Довіра» АДПСУ,
надійшло звернення від ОСОБА_4,
наступного змісту: «Громадянка
повідомила, що військовослужбовець
Державної прикордонної служби на
прізвище ОСОБА_2 вчиняє дії які
ганьблять гідність
військовослужбовця. Раніше ОСОБА_2
проходив службу у Могилів-Подільському
прикордонному загоні та згодом був
переведений до Котовського
прикордонного загону (підстави
переведення громадянці невідомі). Зі
слів громадянки України: «Разом з
жінкою купив 2 квартири у цьому ж
будинку (квартира 3 та 4). Переобладнали
квартири під магазин... Вони
приватизували спільну ділянку землі,
не питаючи нашого дозволу... Ми подали
на суд, про те що вони приватизували...
На цю землю поставлений судовий арешт...
Приїжджаючи сюди на вихідні, він з
жінкою збив замки у подвір'ї на
курятнику, повипускав курей, позбирав
майно моїх батьків та повивозив...
Квартира і дружина його в Могильові ...
Ці події відбулися приблизно 20 серпня
цього року. Крім того, на весні
ОСОБА_2, зі слів ОСОБА_4: «Мама
(пенсіонерка) з ними там спорила. Він
маму вдарив. А потім коли міліція
приїхала він сказав, що це не він її
вдарив: вона сама прикусила губу. Я була
свідком...» Громадянка України
зверталась до органів МВС України, але
сьогодні вона була змушена додатково
звернутися до органів
прокуратури. Прокурор прийняв заяву
до розгляду. Громадянка ОСОБА_4 просить
розібратися у ситуаціях, що мали місце»
(а.с.5).

Відповідно до
довідки про надходження
інформаційних повідомлень на телефон
служби «Довіра» АДПСУ
(виконавець:ЗНЗ-начальник відділу
персоналу підполковник Демченко О.В.),
по вказаній інформації проведено
перевірку, за результатами якої
встановлено, що інформація викладена в
інформаційному повідомленні щодо дій,
які ганьблять гідність
військовослужбовця, свого
підтвердження не знайшла (а.с.6).

Згідно до п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№ 1 «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
відповідно до ст..40 Конституції України
усі мають право направляти
індивідуальні чи колективні письмові
звернення або особисто звертатися до
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування та посадових
і

службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

Суди повинні мати на увазі,
що у випадку, коли особа звертається
до зазначених органів із заявою, в якій
міститься та чи інша інформація, і в
разі, якщо цей орган компетентний
перевірити таку інформацію та надати
відповідь, проте в ході перевірки
інформація не знайшла свого
підтвердження, вказана обставина не
може сама по собі бути підставою для
задоволення позову, оскільки у такому
випадку мала місце реалізація особою
конституційного права, передбаченого
статтею 40 Конституції, а не поширення
недостовірної інформації.

Відповідно до ст..6 Конституції
України Державна влада в Україні
здійснюється на засадах її поділу на
законодавчу, виконавчу та судову.

Органи законодавчої, виконавчої та
судової влади здійснюють свої
повноваження у встановлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

Статею 6 ЗУ «Про Державну
прикордонну службу України»
передбачено, що Державна прикордонна
служба України є правоохоронним
органом спеціального призначення і має
таку загальну структуру: є центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері охорони
державного кордону тощо.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_4 звернулась до органів державної
влади, а саме: державної прикордонної
служби України.

Із довідки про надходження
інформаційних повідомлень на телефон
служби «Довіра» АДПСУ (а.с.6), за
результатами проведеної перевірки
встановлено, що інформація викладена в
інформаційному повідомленні щодо дій,
які ганьблять гідність
військовослужбовця свого
підтвердження не знайшла, а тому в
порушення п.16 постанови Пленуму
Верховного Суду України, суд першої
інстанції прийшов до помилково
висновку про задоволення позовних
вимог.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на інформаційне повідомлення №10587
(а.с.5) та довідку служби «Довіра» (а.с.6),
з яких не вбачається, а матеріали
справи не містять доказів саме з якого
телефонного номера та на який було
здійснено дзвінок, що унеможливлює
встановити чи дійсно ОСОБА_4
здійснювала вказаний дзвінок, а не інша
особа.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтується на
припущеннях.

Згідно із п. 27 Пленуму Верховного Суду
України від 27 лютого 2009 року способами
захисту гідності, честі чи ділової
репутації від поширення недостовірної
інформації можуть бути, крім права на
відповідь та спростування
недостовірної інформації, також і
вимоги про відшкодування збитків та
моральної шкоди, заподіяної такими
порушеннями як фізичній, так і
юридичній особі. Зазначені вимоги
розглядаються у відповідності до
загальних підстав щодо
відповідальності за заподіяння шкоди.

Вирішуючи питання про відшкодування
моральної шкоди, судам необхідно
враховувати роз'яснення, що містяться в
постанові Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року N 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (зі змінами, внесеними
постановою від 25 травня 2001 року N 5).

Колегія суддів приходить до висновку,
що моральна шкода діями ОСОБА_4 не
доведена.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів прийшла до висновку, що прийняте
судом першої інстанції рішення про
задоволення позовних вимог,
постановлено з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
а отже є незаконним, що відповідно до
статті 309 ЦПК України є підставою для
скасування та з ухваленням нового
рішення про відмову в позові.

Скасування заочного рішення
Могилів-Подільського міськрайонного
суду Вінницької області від 29 січня 2014
року тягне за собою і скасування ухвали
Могилів-Подільського міськрайонного
суду Вінницької області від 04 квітня 2014
року.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадках скасування судового рішення і
ухвалення нового чи зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись
ст. 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 04 квітня 2014 року -
скасувати.

Заочне рішення Могилів-Подільського
міськрайонного суду Вінницької
області від 29 січня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про захист честі, гідності, ділової
репутації та відшкодування моральної
шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий: підпис
Сопрун В.В.

Судді: підписи
Матківська М.В.

Войтко Ю.Б.

З оригіналом вірно:
Сопрун В.В.