Провадження 2/359/596/2014
Справа №359/480/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року Бориспільський
міськрайонний суд Київської області у
складі:

головуючого судді -
Величка В.П.,

при секретарі судового засідання -
Колько Є.Ю.,

за участю позивача -
ОСОБА_1,

представника позивача -
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Борисполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» про захист прав споживача,
визнання договору недійсним, стягнення
грошових коштів та відшкодування
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2014 року позивач звернувся до
суду з вище вказаним позовом,
зазначивши, що 05 липня 2010 року ним було
укладено з відповідачем угоду № 0321100 з
метою придбання легкового автомобіля
«KIA RIO» на суму 125600,00 гривень. На
виконання укладеної угоди позивач
зобов'язаний був, щомісячно сплачувати
щонайменше 649,45 гривень. Вважає, що дана
угода укладена внаслідок використання
відповідачем нечесної підприємницької
практики, а її умови завдають шкоди
споживачеві і призводять до істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків сторін, а тому просить
стягнути з відповідача на його користь
вказану суму коштів в порядку
застосування наслідків недійсності
правочину та відшкодування моральної
шкоди.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
і просять їх задовольнити.

Відповідач про час та місце судового
розгляду справи був повідомлений в
установленому законом порядку, його
представник в судове засідання не
з'явився, надав суду письмове
заперечення проти позову.

Заслухавши позивача та його
представника, дослідивши матеріали
справи, суд вважає, що в позові слід
відмовити з наступних мотивів.

Встановлено, що 05 липня 2010 року сторони
уклали угоду № 0321100, предметом якої є
надання учаснику (позивачеві) послуг
системи АвтоТак, спрямованих на
придбання автомобіля(а.с.24)

Згідно ст. 3 укладеної між сторонами
угоди відповідач взяв на себе
зобов'язання надавати позивачу як
учаснику системи послуги в порядку та
строки, визначені Угодою, включаючи,
але не обмежуючись:

- включення учасника до системи АвтоТак
шляхом підписання даної угоди;

- формування груп учасників для
придбання автомобіля;

- включення учасника до групи для
придбання автомобілів;

- організація та створення умов для
придбання автомобілів учасниками
системи;

- здійснення оплати автомобіля
виробнику, імпортеру чи дистриб'ютору
за рахунок коштів, сплачених
учасниками системи, на умовах угоди;

- забезпечення отримання автомобіля
учасником системи згідно з умовами
угоди;

- здійснення адміністративних
процедур, необхідних для переда чі
автомобіля учаснику системи, який
одержав право на отримання автомобіля;

- формування фонду для повернення
коштів,

- приймання та перерахування страхових
платежів відповідній страховій
компанії;

- адміністрування групи, до складу якої
входить учасник системи, протягом
всього строку її існування;

- надання всіх послуг, визначених в
угоді та додатках до неї;

- вчинення всіх інших дій, спрямованих
на придбання учасником автомобіля
через систему.

Згідно статей 4, 5 угоди, позивач набув
за угодою права, включаючи, але не
обмежуючись:

- право приймати участь в асигнаційних
актах, організованих АВТО ПРОСТО;

- право вибору моделі або марки
автомобіля згідно з можливостями
постачальника;

- право сплачувати авансові внески
відповідно до положень угоди;

- право розірвати угоду до моменту
отримання автомобіля;

- право передачі третім особам прав та
обов'язків за угодою;

- право отримувати інформацію щодо
функціонування групи, до якої належить
учасник, а також зобов'язався
виконувати зобов'язання, передбачені
угодою, в порядку та строки, визначені
угодою, включаючи, але не обмежуючись:

- сплатити вступний внесок при
укладанні угоди;

- сплатити плату за право на отримання
автомобіля при наданні такого права:

- щомісячно сплачувати повні внески;

- сплачувати внески зі страхування
автомобіля після отримання автомобіля;

- отримати автомобіль за умови
виконання зобов'язань, встановлених
угодою;

- підписати відповідний двосторонній
акт, що свідчить про виконання
зобов'язань за угодою;

- за вимогою АВТО ПРОСТО надавати копії
квитанцій про оплату внесків за угодою.

Права та обов'язки сторін деталізовано
в додатках №1- №4 до зазначеної угоди.

На виконання угоди позивачем було
сплачено 5126,40 гривень вступного внеску
та 186471,82 гривень щомісячних платежів, а
відповідачем було виконано взяті на
себе зобов'язання з включення позивача
до системи АвтоТак, формування груп
учасників для придбання автомобіля,
включення позивача до групи для
придбання автомобілів,
адміністрування групи, до складу якої
входить позивач як учасник системи, та
інші.

Зазначені обставини підтверджуються
угодою № 0321100 від 5 липня 2010 року,
додатками №1 - №4 до неї, квитанціями,
копії котрих наявні в матеріалах
справи, та не оспорюються ніким із
сторін.

Згідно частин 1, 2 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин).

У відповідності до ч. 1 ст. 203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
нечесна підприємницька практика
забороняється. Нечесна підприємницька
практика включає в тому числі будь-яку
діяльність (дії або бездіяльність), що
вводить споживача в оману або є
агресивною, зокрема, якщо
підприємницька практика спонукає або
може спонукати споживача дати згоду на
здійснення правочину, на який в іншому
випадку він не погодився б, така
практика вводить в оману стосовно прав
продавця - інформації про наявність
ліцензії.

У відповідності до ч. 6 ст. 19 вище
вказаного Закону, правочини, здійснені
з використанням нечесної
підприємницької практики, є
недійсними.

Як роз'яснено Верховним Судом України у
Постанові від 11 вересня 2013 року у
справі № 6-40цс13, діяльність ТОВ «АВТО
ПРОСТО» з адміністрування фінансових
коштів підпадає під поняття «фінансова
послуга».

Відповідно до п. 5 під поняттям
«фінансова послуга» розуміється
операція з фінансовими активами, що
здійснюється в інтересах третіх осіб
за власний рахунок чи за рахунок цих
осіб, а у випадках, передбачених
законодавством, - і за рахунок
залучених від інших осіб фінансових
активів, з метою отримання прибутку або
збереження реальної вартості
фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року
№3462-IV «Про внесення змін до деяких
законів України щодо регулювання
ринків фінансових послуг» (Закон
№3462-VI) (введено в дію з 9 січня 2012 року)
внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України
«Про фінансові послуги та регулювання
ринків фінансових послуг» та
доповнено п. 11-1, відповідно до якого до
фінансових послуг віднесено послуги з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах.

На підставі цього Закону Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (як уповноважений державний
орган) (далі - Нацкомфінпослуг),
затвердила Ліцензійні умови
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах
(розпорядження від 9 жовтня 2012 року №1676
«Про затвердження Ліцензійних умов
провадження діяльності з
адміністрування фінансових активів
для придбання товарів у групах»
(Розпорядження №1676)) (далі - Ліцензійні
умови).

Ліцензійні умови (Розпорядження №1676)
закріпили визначення, сутність,
правовий статус учасників (і вимоги до
них) такого виду фінансових
правовідносин, як придбання товарів у
групах.

З аналізу Ліцензійних умов
(Розпорядження №1676) слід зробити
висновок про те, що діяльність таких
груп направлена на легітимне
використання фінансової схеми із
залученням грошових коштів споживачів
для придбання певного виду товарів
та/або послуг.

Згідно з п. 1.2 ч. 1 Ліцензійних умов
(Розпорядження №1676) адміністрування
фінансових активів для придбання
товарів у групі - це фінансова послуга,
що надається ліцензіатом і передбачає
залучення грошових коштів учасників
групи, об'єднання цих коштів з метою
придбання та розподілу товарів між
учасниками групи.

Ураховуючи те, що ТОВ «АВТО ПРОСТО»
отримало відповідний дозвіл (ліцензію)
на здійснення діяльності (надання
фінансової послуги) щодо «придбання
товарів у групах» у Нацкомфінпослуг,
яка здійснює державне регулювання у
сфері ринків фінансових послуг, не
можна вважати правильним висновок про
те, що така діяльність здійснюється
товариством нелегітимно, у тому числі й
до введення законом ліцензування такої
діяльності.

Зазначене підтверджується свідоцтвом
про реєстрацію фінансової установи
ТзОВ «АВТО ПРОСТО», та копіями інших
документів, наявних в матеріалах
справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України,
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, суд приходить до висновку
про легітимність здійснення
відповідачем діяльності з
адміністрування фінансових коштів
(фінансових активів для придбання
товарів у групах) на момент укладення
ним з позивачем спірної угоди. Крім
того, позивачем не доведено, що
відповідач будь-якими своїми діями чи
бездіяльністю в момент укладення
спірної угоди ввів його в оману
відносно наявності в нього ліцензії на
відповідний вид діяльності, тобто
самостійно вказав позивачеві на
наявність ліцензії або не заперечив
припущення позивача про її наявність у
відповідача.

Зазначене дає підстави до висновку про
відсутність в діях відповідача
наведених позивачем ознак нечесної
підприємницької практики, а відтак,
укладена між сторонами угода № 0321100 не
є нікчемним правочином.

Разом з тим, із наведених позивачем в
судовому засіданні доводів вбачається,
що ним обрано невідповідний спосіб
захисту свого права. Так, порушення
свого права позивач вбачає саме в
ненаданні йому відповідачем
обумовленого автомобіля, тобто
автомобіля тієї марки і вартості, про
котрі сторони домовилися в момент
укладення угоди. Оскільки, зі слів
позивача, на нових умовах (забезпечення
отримання позивачем іншого автомобіля
згідно з можливостями постачальника -
абз. 7 ст. 3, абз. 3 ст. 4 угоди № 0321100,
укладеної між сторонами) він не
погодився продовжити договірні
відносини з відповідачем, тому
належним способом захисту для нього
було б використання ним свого права на
розірвання угоди та повернення коштів,
що передбачено в ст. 13 додатку № 2 до
спірної угоди.

За таких обставин в позові слід
відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 5, 8, 10, 11, 60, 212 - 215, 360-7 ЦПК України, ст.
19 Закону України «Про захист прав
споживачів, п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. ст. 16, 203, 215,
216, 227, 525, 526 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Авто
Просто» про захист прав споживача,
визнання договору недійсним, стягнення
грошових коштів та відшкодування
моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Київської області
через Бориспільський міськрайонний
суд Київської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено
25.04.2014р.

Суддя Бориспільського міськрайонного
суду

Київської області
В.П.
Величко