________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 520/9825/13-ц
Провадження № 2/520/1433/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 року

Київський районний суд м. Одеси в
складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.

за участю секретаря - Баранової Ю.О..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення
грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

30.07.2013 року позивач звернулась до суду з
позовом та просила ухвалити рішення,
яким стягнути в солідарному порядку з
ОСОБА_2, ОСОБА_3 грошові кошти за
договором позики у розмірі 300 000
гривень, а також судові витрати.

Свої вимоги мотивувала тим, що 15 жовтня
2005 року відповідач ОСОБА_3 взяла у неї в
борг грошові кошти у сумі 300 000 гривень,
про що власноруч написала розписку.

Позивач стверджує, що ОСОБА_3 отримала
від неї грошові кошти перебуваючи у
шлюбі з ОСОБА_4, та використала дані
грошові кошти у інтересах та на користь
подружжя, а саме на придбання квартири
АДРЕСА_1.

Позивач зазначає, що вона неодноразово
звертався до відповідачів з вимогою
повернути гроші, проте, до теперішнього
часу що і стало підставою для звернення
до суду з даним позовом.

Особи, що беруть участь у справі, про
час і місце судового розгляду
сповіщені належним чином у порядку
ст.74, 76, 77 ЦПК України.

Представник позивача в судове
засідання з`явився, позовні вимоги
підтримав у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 у судовому засіданні
заперечував проти задоволення позову,
посилаючись на те, що його довіритель
не має жодного відношення до вказаного
боргу, а розписка є підробленою.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні
позов визнала та підтвердила факт того,
що вона, перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2,
взяла у своєї бабусі ОСОБА_1 борг у сумі
300 000 гривень на придбання квартири.
Крім того стверджує, що її колишній
чоловік ОСОБА_2 знав про те, що вона бере
кошти в борг, та більш того надав свою
згоду на купівлю квартири.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 174 ЦПК України
позивач може відмовитися від позову, а
відповідач - визнати позов протягом
усього часу судового розгляду,
зробивши усну заяву. У разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Розглянувши поданий позов, заслухавши
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд доходить до висновку про
можливість часткового задоволення
позову, виходячи з наступного.

Правовідносини по справі є
цивільно-правовими та врегульовані
Цивільним Кодексом України.

Як встановлено у судовому засіданні, 15
жовтня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був
укладений договір позики, про що
написана розписка. Згідно умов
зазначеного договору ОСОБА_1 позичила
ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 300 000
гривень строком до 01 січня 2011 року.

На підтвердження укладення даного
договору відповідачем 15.10.2005 року була
написана розписка, з тексту якого
вбачається, що вказані грошові кошти
відповідач взяла на придбання квартири
АДРЕСА_1.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу.

Згідно пояснень представника
позивача свої зобов'язання за
договором його довіритель виконала у
повному обсязі, а саме передала
відповідачці ОСОБА_3 гроші у розмірі
300 000 гривень, однак відповідач свої
зобов`язання не виконала, гроші не
повернула.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов`язаний вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (сплатити
гроші), а кредитор має право вимагати
від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
борг позикодавцю в установлений строк.

У разі порушення зобов'язання
відповідно до ст.611 ЦК України настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як пояснив представник позивача в
судовому засіданні, відповідачі
ухиляються від виконання свого
зобов`язання по поверненню боргу, а
претензії про повернення грошових
коштів по договору позики грошей
залишаються проігнорованими.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. На підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047
ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлено договором. При цьому
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір
позики укладається у письмовій формі,
на підтвердження укладання договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, якій посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей. На
підтвердження зобов'язань відповідача
позивачем була надана боргова
розписка, оригінал якої було оглянуто у
судовому засіданні.

Суд приймає дану розписку в якості
належних та допустимих доказів
виникнення боргового забов'язання, так
як відповідачі даний факт жодним чином
не спростували.

Факт неповернення боргу
підтверджується тим, що борговий
документ (розписка) перебуває у
позивача, так як, відповідно до ч.3 ст. 545
ЦК України, тільки наявність боргового
документу у боржника підтверджує
виконання їм свого обов'язку.

У судовому засіданні також
встановлено, що на час укладення
договору позики від 15 жовтня 2005 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в
зареєстрованому шлюбі, який заочним
рішення Київського районного суду м.
Одеси від 20.04.2011 року було розірвано.

Відповідно до змісту ч.6 та ч.9 ст.7 СК
України жінка та чоловік мають рівні
права та обов'язки у сімейних
відносинах, шлюбі та сім`ї, сімейні
відносини регулюються на засадах
справедливості, добросовісності та
розумності, відповідно до моральних
засад суспільства.

Як визначено ч.2 ст.54 та ч.3 ст.55 СК
України, усі найважливіші питання
життя сім`ї мають вирішуватися
подружжям спільно, на засадах рівності,
дружина та чоловік відповідальні один
перед одним, перед іншими членами сім`ї
за свою поведінку в ній.

Згідно з змістом ч.4 ст.65 СК України
договір, укладений одним з подружжя в
інтересах сім`ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно одержане
за договором, використане в інтересах
сім`ї.

Згідно правової позиції, викладеної у
Постанові Верховного Суду України
від 12.09.2012р. за №6-88цс12 - договір
укладений однім із подружжя, створює
обов'язок для другого з подружжя лише в
тому разі, якщо договір укладено в
інтересах сім'ї, а майно одержане за цим
договором використовується для потреб
сім'ї.

Статтею 60 СК України, п.3 ст. 368 ЦК
України визначається, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.

Відповідно до п.3 ст. 61 СК України, якщо
одним із подружжя укладено договір в
інтересах сім`ї то гроші, інше майно,
які були одержані за цим договором, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Суд вважає, що договір позики був
укладений відповідачкою ОСОБА_3 в
інтересах сім'ї, а саме придбання
квартири АДРЕСА_1, що підтверджується
договором купівлі-продажу від 18 жовтня
2005 року посвідченим державним
нотаріусом Другої одеської державної
нотаріальної контори Гур’яновою Л.Г.

Як вбачається з умов п.3 даного
договору, вищевказана квартира була
придбана ОСОБА_3 за 13 995 гривень.

Однак, в матеріалах справи міститься
розписка складена ОСОБА_7 про те, що
вона отримала від ОСОБА_3 за продаж
квартири АДРЕСА_1 грошові кошти у
розмірі 300 000 гривень.

Заперечуючи проти задоволення позову,
представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5
стверджував, що вищевказана розписка
була написана ОСОБА_7 не в день продажу
квартири, а вже після розірвання шлюбу
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, проте доказів
вказаного суду надано не було.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 05.11.2013 року клопотання
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 про призначення судової
техніко-криміналістичної експертизи
по даній справі було задоволено
частково та призначено судову
техніко-криміналістичну експертизу.

26.11.2013 року до суду надійшов лист
експерта, в якому останній повідомляє,
що провести експертизу виявилось не
можливим, так як в експертній установі
відсутнє сучасне коштовне обладнання
необхідне для виконання подібного роду
досліджень.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 27.11.2013 року відновлено
провадження по справі та призначено до
розгляду на 23.12.2014 року.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 23.12.2013 року клопотання
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 про призначення судової
техніко-криміналістичної експертизи
по справі було задоволено частково та
призначено судову
техніко-криміналістичну експертизу, а
справа направлена для її проведення за
адресою, зазначеною представником
відповідача - м. Київ, вул. Оранжерійна,
9.

10 грудня 2014 року справа знову
повернулася до суду.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 10.02.2014 року відновлено
провадження по справі та призначено до
розгляду на 19.02.2014 року.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 19.02.2014 року клопотання
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_5 про призначення судової
техніко-криміналістичної експертизи
по справі задоволено частково та
призначено судову
техніко-криміналістичну експертизу,
справа направлена для проведення
експертизи за адресою, зазначеною
представником відповідача - АДРЕСА_2.

11 березня 2014 року до суду надійшло
клопотання експерта про надання
додаткових матеріалів для проведення
експертизи разом з цивільною справою
№520/9825/13-ц.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 13.03.2014 року відновлено
провадження по справі та призначено до
розгляду на 03.04.2014 року

За ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Ці дані встановлюються на
підставі пояснень сторін, третіх осіб,
їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.

Згідно ст. ст. 58-59 ЦПК України докази по
справі повинні бути належними та
допустимими, та не грунтуватися на
припущеннях.

Суд завертає увагу на те, що
відповідачем ОСОБА_2 у судовому
засіданні його заперечення доведені
не були, а від так він також повинен
відповідати за погашення боргу.

Однак, суд вважає, що в даному випадку
солідарне стягнення є неможливим, так
як відповідно до ст. 541 ЦК України
солідарний обов'язок або солідарна
вимога виникають у випадках
встановлених договором або законом,
зокрема у разі неподільності предмета
зобов'язання.

Частиною 1 ст.543 ЦК України встановлено,
що у разі солідарного обов'язку
боржників (солідарних боржників)
кредитор має право вимагати виконання
обов'язку частково або в повному обсязі
як від усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України,
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України
підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є договори та
інші правочини.

Суд, вивчивши матеріали справи,
доходить до висновку про те, що в справі
міститься достатньо доказів для
ухвалення рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення
з ОСОБА_2, ОСОБА_3 боргу за договором
позики від 15 жовтня 2005 року у сумі 300 000
гривень, так як квартира АДРЕСА_1 була
придбана подружжям ОСОБА_3 для власних
потреб та, більш того, у теперішній час
є предметом позову про поділ спільно
набутого майна подружжя.

Крім того в силу вимог ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з сторони
понесенні нею і документально
підтверджені судові витрати. Отже з
відповідачів на користь позивача також
необхідно стягнути витрати по сплаті
судового збору у розмірі 3 000 гривень.

З урахуванням вищевикладеного та
керуючись ст.ст. 60, 61, 65 Сімейного
Кодексу України, ст.ст. 7, 8, 10, 11, 15, 130, 209,
212-215, 223, ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16, 533,
536, 611, 625, 1046, 1049, 1212,1214 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення грошових коштів -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1
ідентифікаційний код НОМЕР_3 суму
боргу за договором позики від 15.10.2005
року у розмірі 300 000 (триста тисяч)
гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1
ідентифікаційний код НОМЕР_3 судові
витрати у розмірі 3 000 (три тисячі)
гривень.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до Київського районного
суду м. Одеси апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
Куриленко О. М.