У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

19 лютого 2014 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,
Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
Білгород-Дністровської міської ради,
Білгород-Дністровського міжміського
бюро технічної інвентаризації
Одеської області, управління
містобудування та архітектури міста
Білгород-Дністровська про визнання
права власності на самочинно зведені
будівлі, за касаційною скаргою ОСОБА_1
на рішення апеляційного суду Одеської
області від 27 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з вищезазначеним позовом,
посилаючись на те, що ОСОБА_2, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на підставі
свідоцтва про право власності на
житловий будинок, виданого
Білгород-Дністровським відділом
комунального господарства 6 січня 1983
року, яке було зареєстровано в
Білгород-Дністровському МБТІ, належало
2/10 частин житлового будинку, що
знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з
житлового будинку літ «А», житловою
площею 64,5 кв.м, загальною площею 126 кв.м,
надвірних будівель: під. літ «Б»
літньої кухні, «В,Є» - убиралень, «Г» -
сараю, споруд № 1-10,І, розташованих на
земельній ділянці площею 600 кв.м. Окрім
того, ОСОБА_2 25 серпня 1983 року отримав
дозвіл на будівництво літньої кухні
розміром 3,0х4,0 м, сараю розміром 3х4 м,
гаражу розміром 3,5х5 м. Після смерті
ОСОБА_2 право власності, відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 15 червня 2010 року перейшло
до ОСОБА_1

З огляду на зазначене, ОСОБА_1 просив
визнати за ним право власності на
самочинно зведені будівлі, а саме:
прибудову літ «а1» розміром 6,0х4,0 м,
прибудову літ «а5» розміром 1,53х2,42 м,
гараж літ «Д» розміром 5,52х3.40 м. по
АДРЕСА_1.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 24 грудня 2010 року позовні вимоги
ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
самочинно зведені будівлі: прибудову
літ «а1» розміром 6,0х4,0 м, прибудову літ
«а5» розміром 1,53х2,42 м, гараж літ «Д»
розміром 5,52х3.40 м. по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду першої інстанції, ОСОБА_3
оскаржила його в апеляційному порядку,
посилаючись на те, що оскаржуваним
рішенням вирішено питання про її права
та обов'язки.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 27 листопада 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено,
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, мотивуючи свою
вимогу порушенням апеляційним судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_1, апеляційний суд,
дослідивши докази в справі й давши їм
належну правову оцінку, дійшов
правильного висновку та обґрунтовано
виходив з того, що домоволодіння, на
земельній ділянці якого було здійснено
самочинне будівництво, знаходиться у
спільній сумісній власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 Таким чином, визнавши за ОСОБА_1
право власності на самочинно збудовані
споруди будуть порушені права ОСОБА_3,
як співвласника вказаного майна, які
закріплені у ст. ст. 319, 321 ЦК України.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які посилається
заявник в касаційній скарзі, були
предметом дослідження судами першої та
апеляційної інстанцій та додаткового
правового аналізу не потребують,
оскільки при їх дослідженні та
встановленні судами були дотримані
норми матеріального і процесуального
права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду
апеляційної інстанції, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 27 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

І.К. Парінова