Справа №585/3824/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Глущенко Є. Д.Номер
провадження 22-ц/788/385/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 27
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А., Таран С. А.,

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 10 січня 2014
року

в цивільній справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 10 січня 2014
року задоволено позов Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк».

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» 24318
грн. 36 коп. заборгованості за кредитним
договором № б/н від 23 вересня 2011 року, а
також судовий збір у сумі 243 грн. 18 коп.

Вказане рішення суду відповідач
оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильність
встановлення судом першої інстанції
обставин, які мають значення для
справи, порушення норм матеріального
та процесуального права, просить
рішення суду скасувати і стягнути з неї
на користь відповідача заборгованість
за кредитним договором в сумі 4934,71 грн.

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що сума, яка була нею
знята з кредитної картки становила
13852,80 грн., в той час, як ліміт кредиту
складав 15000 грн. Крім того, з її
пенсійної картки банком щомісячно
знімались грошові кошти і
перераховувались на погашення
заборгованості за кредитним договором,
а всього на загальну суму 8918,09 грн. За
таких обставин, відповідачка вважає, що
сума заборгованості, яка підлягає
стягненню з неї на користь банку,
становить 4934,71 грн. (13852,80 грн. - 8918,09 грн.),
а не та, яку визначив в оскаржуваному
рішенні суд першої інстанції. Крім
того, відповідачка просить врахувати,
що ніде не працює, самостійно виховує
дочку-студентку, яка навчається в
технікумі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ПАТ КБ
«ПриватБанк» Гакаля Р.В. про залишення
рішення без змін, дослідивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
08 липня 2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ КБ
«ПриватБанк» був укладений кредитний
договір у вигляді встановленого
кредитного ліміту на суму 5000 грн. на
платіжну картку зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 30%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом строком на 12 місяців з
моменту підписання. Сторони також
домовились про те, що якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий
самий строк (а.с.8, 9, 10-27, 73-74, 84, 85, 86).

Впослідуючому, кредитний ліміт
позивачці було збільшено до 15000 грн. у
відповідності з умовами кредитного
договору (а.с.67).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 несвоєчасно
та не в повному обсязі виконувала свої
зобов'язання за кредитним договором, у
неї виникла заборгованість, яка станом
на 30 вересня 2013 року, відповідно до
розрахунку позивача, складає 24318 грн. 36
коп., в тому числі: заборгованість за
кредитом - 14732,06 грн.; заборгованість по
процентах за користування кредитом -
7802,09 грн.; заборгованість по комісії за
користування кредитом - 150,00 грн.; а
також штраф відповідно до п.1.1.5.32 умов
та правил надання банківських послуг:
500 грн. - штрафу, як фіксована частина та
1134,21 грн. штрафу - процентна складова
(а.с.6-7).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що право
позивача щодо належного виконання
грошового зобов'язання за кредитним
договором порушене з боку відповідача,
тому воно підлягає захисту, у зв'язку з
чим суд стягнув з відповідача на
користь позивача заборгованість у
розмірі 24318,36 грн.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Як зазначено в ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком. Договором або законом
можуть бути встановлені інші види
забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання, про що
йдеться в ст.611 ЦК України, настають
правові наслідки, в тому числі і сплата
неустойки, тобто штрафу або пені, як про
це уточнено в ст.549 ЦК України.

Відповідно до довідки про умови
кредитування з використанням кредитки
універсальної Gold за кредитним
договором № SAMDN7020 від 08 липня 2011
року, яка є складовою частиною договору
про надання банківських послуг, про що
свідчить підпис відповідача на
анкеті-заяві, сторони домовились про
строк внесення щомісячних платежів, а
саме: до «25» числа кожного місяця
позичальник повинен надавати банку
грошові кошти (щомісячний платіж) у
розмірі 7% від заборгованості, але не
менше 50 грн. та не більше залишку
заборгованості (а.с.9, 73-74, 84, 85, 86).

Згідно з п.п.1.1.2.5, 2.1.1.5.5 Правил надання
банківських послуг, які є складовою
частиною договору про надання
банківських послуг, про що свідчить
підпис відповідача на анкеті-заяві,
позичальник зобов'язаний погашати
заборгованість по кредиту, процентам
за його використання, по перевищенню
платіжного ліміту, а також сплачувати
комісії на умовах, передбачених
договором.

Як передбачено п.2.1.1.12.4 вищезазначених
Правил надання банківських послуг,
строки та порядок погашення по кредиту
(кредитний ліміт) за кредитними
картками зі встановленим мінімальним
обов'язковим платежем, а також
овердрафту, що виникає за такими
картками, наведений у пам'ятці
клієнта/довідці про умови
кредитування, яка є невід'ємною
частиною договору, а також
встановлюються даним пунктом. Платіж
включає плату за користування
кредитом, передбачену тарифами, та
частину заборгованості за кредитом.

У п.2.1.1.3.5 вищезазначених Правил надання
банківських послуг зазначено, що
позичальник доручає банку списувати
грошові кошти зі всіх своїх рахунків,
відкритих у валюті кредитного ліміту в
межах сум, які підлягають сплаті банку
за даним договором при настанні
строків платежів (а.с.10-27).

Як вбачається з матеріалів справи,
станом на момент укладення кредитного
договору від 08 липня 2011 року у
відповідачки в «ПриватБанку» був
відкритий картковий рахунок, на який
зараховувалась її пенсія.

В той же час, після укладення
кредитного договору відповідач
одноразово зняла 13852 грн. 80 коп. і
замість того, щоб щомісячно погашати
кредит в сумі близько 1000 грн., вона
фактично сплачувала близько 500 грн. і то
не щомісячно, на чому наполягав в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції представник позивача Гакаль
Р.В., що не спростовано матеріалами
справи і запереченнями відповідача.

У зв'язку із зазначеним, з вересня 2011
року у відповідача ОСОБА_3 виникла
заборгованість стосовно погашення
банківського кредиту, тому
обґрунтованим є висновок суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
на користь позивача заборгованості та
неустойки, передбаченої п.1.1.5.32 Правил
надання банківських послуг, за
неналежне виконання кредитного
зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги щодо
погашення банківського кредиту за
рахунок надходження пенсії на рахунок
відповідача шляхом його автоматичного
списання, у зв'язку з чим така
заборгованість не могла виникнути, так
як пенсія їй нараховувалась щомісяця,
не заслуговують на увагу колегії
суддів, виходячи з наступного.

Як вбачається з наявних в матеріалах
справи виписок з особового рахунку
відповідача в банку за період з 07 липня
2011 року по 20 листопада 2013 року, до 07
числа кожного місяця на рахунок ОСОБА_3
надходили кошти у вигляді пенсії
(а.с.52-59).

Відповідно до довідки про умови
кредитування з використанням кредитки
універсальної Gold за кредитним
договором № SAMDN7020 від 08 липня 2011
року за період до «25» числа кожного
місяця банк списував залишки коштів з
карткового рахунку відповідачки, на
який надходила пенсія, для погашення
кредиту, однак необхідної суми для
повного погашення кредиту за місяць не
вистачало, у зв'язку з тим, що
відповідачка знімала кошти з
пенсійного рахунку ще до моменту
списання їх банком.

Зокрема, списання на погашення кредиту
здійснювались наступним чином: 26
жовтня 2011 року - 4,33 грн.; 26 грудня 2011 року
- 8,04 грн.; 05 січня 2012 року - 411 грн.; 26 січня
2012 року - 0,78 грн.; 06 лютого 2012 року - 411,00
грн.; 27 лютого 2012 року - 1,47 грн.; 03 березня
2012 року - 411 грн.; 26 березня 2012 року - 1,73
грн.; 25 квітня 2012 року - 3,17 грн.; 07 травня
2012 року - 469,00 грн.; 28 травня 2012 року - 12,63
грн.; 07 червня 2012 року - 4,37 грн.; 07 липня
2012 року - 472,00 грн.; 23 липня 2012 року - 500,00
грн.; 07 серпня 2012 року - 6,97 грн.; 07 вересня
2012 року - 40,51 грн.; 08 жовтня 2012 року - 478,00
грн.; 26 жовтня 2012 року - 7,94 грн.; 06
листопада 2012 року - 478,00 грн.; 06 грудня 2012
року - 492,00 грн.; 29 грудня 2012 року - 25,58
грн.; 04 січня 2013 року - 497,00 грн.; 30 січня
2013 року - 0,90 грн.; 05 лютого 2013 року - 497,00
грн.; 18 лютого 2013 року - 0,58 грн.; 06 березня
2013 року - 497,00 грн.; 19 березня 2013 року - 2,50
грн.; 08 квітня 2013 року - 394,00 грн.; 07 червня
2013 року - 394 грн. (а.с.46-51, 52-59).

Таким чином, враховуючи, що за період до
25 числа кожного місяця необхідної суми
коштів на рахунку відповідачки для
повного погашення кредиту не
вистачало, тому у неї виникла
заборгованість по тілу кредиту,
відсотках та комісії за користування
кредитом, у зв'язку з чим виникли
підстави для стягнення з відповідача і
неустойки за порушення кредитного
зобов'язання, розмір якої був
нарахований у відповідності з умовами
кредитного договору.

В даній ситуації, на думку колегії
суддів, саме відповідач сприяла
виникненню боргу внаслідок
неналежного виконанням умов
кредитного договору.

Що стосується доводів апеляційної
скарги про врахування даних про її
майновий та сімейний стан, так як вона
ніде не працює, самостійно виховує
дочку-студентку, яка навчається в
технікумі, то на думку колегії суддів,
зазначені обставини не свідчать про
наявність підстав для зменшення
розміру штрафу, стягнутого судом
першої інстанції, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що
загальний розмір заборгованості за
кредитним договором, який складається
з тіла кредиту, відсотків та комісії,
становить 22684,15 грн. (14732,06 грн. + 7802,09 грн.
+ 150,00 грн.), в той час як заборгованість
за штрафом (фіксована частина та
процентна складова) становить лише 1634,21
грн. (500 грн. + 1134,21 грн.).

За таких обставин, коли розмір
неустойки не перевищує розмір
заборгованості за кредитним договором,
а навпаки, є значно меншим, а також
враховуючи, що відповідачка не надала
належних та допустимих доказів для
підтвердження наявності таких
істотних обставин, які б свідчили про
необхідність зменшення розміру
стягнутої з неї неустойки, а надані нею
докази такими обставинами не
виступають, тому відсутні підстави для
застосування ч.3 ст.551 ЦК України.

Крім того, відповідач не подала суду і
заяви про зменшення розміру неустойки.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, тому відсутні
підстави для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315
ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а
рішення Роменського міськрайонного
суду Сумської області від 10 січня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, і з цього часу може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -