У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду

цивільних і кримінальних справ в
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф., Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи: управління
Держкомзему у Макарівському районі
Київської області, приватний нотаріус
Макарівського районного нотаріального
округу Київської області ОСОБА_4, про
визнання недійсними державних актів на
право приватної власності на земельну
ділянку, договору купівлі-продажу
земельної ділянки за касаційною
скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5,
на рішення апеляційного суду Київської
області від 20 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що після смерті його матері, ОСОБА_6,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, він є
єдиним спадкоємцем належного їй майна -
земельної ділянки, площею 6,3792 га,
розташованої в межах Мостищанської
сільської ради Макарівського району
Київської області. Під час оформлення
права власності на вказану земельну
ділянку на своє ім'я, він з'ясував, що
вказана спірна земельна ділянка вибула
із власності його матері на підставі
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 5 грудня 2007 року
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про
звернення стягнення на земельну
ділянку; право власності на земельну
ділянку було оформлено на ім'я ОСОБА_3 1
квітня 2008 року ОСОБА_3 продав вказану
земельну ділянку ОСОБА_7 Ухвалою
апеляційного суду Київської області
від 12 жовтня 2009 року вказане
рішення суду було скасовано, справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції, а ухвалою суду від 10
січня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3
були залишені без розгляду. Зазначав,
що спірна земельна ділянку вибула із
власності його матері поза її волею.

У звґязку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просив суд визнати
недійсним державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку, площею 6,3792 га, розташовану в
межах Мостищанської сільської ради
Макарівського району Київської
області, виданий 17 березня 2008 року на
ім'я ОСОБА_3; визнати недійсним договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
укладений 1 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та
ОСОБА_7; визнати недійсним державний
акт на право приватної власності на
вказану земельну, виданий 8 травня 2008
року на ім'я ОСОБА_7

Заочним рішенням Макарівського
районного суду Київської області від
30 липня 2013 року позов ОСОБА_1
задоволено. Визнано недійсними:
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, площею
6,3792 га, виданий 17 березня 2008
року управлінням земельних ресурсів у
Макарівському районі Київської
області на ім'я ОСОБА_3, договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
площею 6,3792 га, укладений 1 квітня 2008
року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7,
зареєстрованого в реєстрі за № 2056 та
державний акт на право приватної
власності на земельну ділянку, площею
6,3792 га, розташованої на території
Мостищанської сільської ради
Макарівського району Київської
області, виданий 8 травня 2008 року
управлінням земельних ресурсів у
Макарівському районі Київської
області на ім'я ОСОБА_7 Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 20 листопада 2013 року рішення
районного суду в частині задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 про визнання
недійсними договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 1
квітня 2008 року та державного акта на
право приватної власності на земельну
ділянку, виданого ОСОБА_7 8 травня 2008
року скасовано та ухвалено в цій
частині нове рішення про відмову у
позові. В іншій частині рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1
- ОСОБА_5 посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Отже, судові рішення в задоволеній
частині позову не оспорюються, тому в
силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України в касаційному
порядку в цій частині не
переглядається.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції в частині
визнання недійсними договору
купівлі-продажу від 1 квітня 2008 року та
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку,
виданого на ім'я ОСОБА_7, виходив із
того, що позивач обрав неналежний
спосіб судового захисту і мав
звертатися із віндикаційним позовом з
підстав, передбачених ст. 388 ЦК
України, оскільки не був стороною
договору.

Проте повністю погодитись із таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що ОСОБА_6 була
власником земельної ділянки, площею
6,3792 га, розташованої в межах
Мостищанської сільської ради
Макарівського району Київської
області.

Рішенням Макарівського районного суду
Київської області від 5 грудня 2007 року
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8 про
звернення стягнення на земельну
ділянку, за ОСОБА_3 було визнано право
власності на земельну ділянку, площею
6,3792 га, розташовану в межах
Мостищанської сільської ради
Макарівського району Київської
області, яка належала ОСОБА_6

На підставі вказаного судового рішення
17 березня 2008 року управлінням
земельних ресурсів у Макарівському
районі Київської області на ім'я ОСОБА_3
був виданий державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку.

1 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7
був укладений договір купівлі-продажу
спірної земельної ділянки, на підставі
якого 8 травня 2008 року ОСОБА_7 було
видано державний акт на право
приватної власності на земельну
ділянку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 померла.
ОСОБА_1 як спадкоємець померлої у
встановлений законом строк звернувся
із заявою про прийняття спадщини.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області 12 жовтня 2009 року, рішення
Макарівського районного суду
Київської області від 5 грудня 2007 року
скасовано, справу направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Макарівського районного суду
Київської області від 10 січня 2011
року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1,
як правонаступника після смерті
ОСОБА_6, про звернення стягнення на
земельну ділянку залишено без
розгляду.

Таким чином, зі скасуванням судового
рішення втрачаються ті правові
наслідки, які з нього випливають.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК
України).

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам.

Право на спадкування виникає у день
відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК
України). Тобто у позивача виникло
майнове право на спадщину, яке слід
відрізняти від права власності на
спадкове майно як об'єкт нерухомого
майна.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині визнання
недійсними договору купівлі-продажу
від 1 квітня 2008 року та державного акту
на право приватної власності на
земельну ділянку на ім'я ОСОБА_7,
апеляційний суд не врахував, що позивач
як спадкоємець, який вважається таким,
що прийняв спадщину з дня її відкриття
(4 червня 2009 року), в силу ч. 3 ст. 215 ЦК
України є заінтересованою особою для
оспорення вказаного договору
купівлі-продажу.

У порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України,
апеляційний суд, помилково пославшись
на те, що позивач обрав неналежний
спосіб судового захисту, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не перевірив; встановивши, що
ОСОБА_3 право власності на спірну
земельну ділянку права власності не
набув і не мав права нею
розпоряджатися, не врахував, що позивач
звернувся до суду за захистом свого
права на спадкування спірної земельної
ділянки, а не за захистом права
власності, оскільки спадкоємець
померлої сторони на правах
процесуального правонаступництва
набуває прав самої сторони договору і з
метою повернення відчуженого за
договором майна повинен вимагати
визнання договору недійсним, а не
пред'являти віндикаціний позов до
набувача майна за цим договором.

За таких обставин рішення апеляційного
суду не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 -
ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 20 листопада 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська