Головуючий суду 1 інстанції - Булгакова
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 422/1955/14-ц
Провадження № 22ц/782/2088/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2014 року колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Луганської області в складі:

головуючого - Фарятьєва С.О.

суддів - Галан Н.М., Украінцевої
Л.Д.

при секретарі - Соловей
А.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Луганську цивільну
справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на
рішення Перевальського районного суду
Луганської області від 18 квітня 2014 року
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И
Л А :

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив
стягнути з неї на його користь аліменти
на утримання їх спільного
неповнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини її
заробітку щомісячно до повноліття
дитини, посилаючись на те, що на
теперішній час дитина перебуває на
його утриманні та вихованні, а
відповідач матеріальної допомоги на
дитину не надає.

Рішенням Перевальського районного
суду Луганської області від 18 квітня 2014
року позовні вимоги позивача було
задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову позивачу у
задоволенні його позову у повному
обсязі, оскільки вважає його
незаконним та прийнятим з порушенням
норм матеріального і процесуального
права.

Заперечень на апеляційну скаргу до
матеріалів справи не надійшло.

Вислухавши доповідача, пояснення осіб,
які з`явились до апеляційного суду,
дослідивши матеріали справи,
перевірівши законність і
обгрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
судова колегія не знаходить підстав
для її задоволення.

В силу ст.124 Конституції України
юрисдикція судів поширюється на всі
правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з вимогами ст.2 Закону України
«Про судоустрій та статус суддів», суд,
здійснюючи правосуддя на засадах
верховенства права, забезпечує кожному
право на справедливий суд та повагу до
інших прав і свобод, гарантованих
Конституцією і законами України.

Положеннями ст.4 ЦПК України
передбачено, що здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції.

У відповідності із ч.1 ст.11 ЦПК України,
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних та
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень.

Крім того, вимогами ст.ст.213,214 ЦПК
України передбачено, що рішення суду
повинно бути законним та
обґрунтованим. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання:

Чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин, яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин та
інше.

З матеріалів справи вбачається, що
вказані вимоги закону судом першої
інстанції виконано було.

Судом встановлено, що сторони по справі
з 5 січня 1990 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
неповнолітнього сина, ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Перевальського районного
суду Луганської області від 22 липня 2013
року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
розірвано.

В силу ст.180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Відповідно
до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

З матеріалів справи вбачається, що на
теперішній час відповідачка не
працездатною особою не є, навпаки,
працює на шахті „Никанор-Нова" на
посаді сторожа на ділянці „Охорона" і
може надавати матеріальну допомогу на
утримання їх спільної з позивачем
дитини, а тому зобов'язана надавати
йому таку допомогу.

За наведених обставин суд першої
інстанції обґрунтовано, з урахуванням
матеріального становища обох сторін,
дійшов висновку про задоволення
позовних вимог позивача, стягнувши на
його користь з відповідачки аліменти у
розмірі 1/4 частини її заробітку (доходу)
щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 10 квітня
2014 року до досягнення дитиною
повноліття.

Посилання ОСОБА_2 на те, що вона
заперечувала проти позовної заяви
ОСОБА_3 є безпідставними та судова
колегія до уваги не бере, оскільки з
заяви, яка є в матеріалах справи,
вбачається, що ОСОБА_2 не заперечувала
проти стягнення з неї аліментів в
розмірі ? частини її доходу та позов
визнала повністю /а.с.18/.

Не приймає до уваги судова колегія і
твердження відповідачки про те, що вона
мала намір проживати разом з їх
спільним з позивачем сином ОСОБА_4,
однак позивач перешкоджав їй у цьому,
оскільки як вбачається з рішення
вищевказаного суду першої інстанції
від 22 липня 2013 року при розірванні
шлюбу між ними місце мешкання дитини
було визнано з матір`ю, тобто з нею.
Проте з заявою до ДВС про примусове
виконання цього рішення суду, після
того як син залишився проживати з
батьком, вона не зверталась, проти чого
не заперечувала у судовому засіданні
апеляційного суду.

Згідно зі ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам ст.ст.
213, 214 ЦПК України.

З огляду на вищенаведене доводи
апеляційної скарги висновків суду 1-ої
інстанції не спростовують та не є
підставою для скасуванні рішення суду.
При цьому апеляційним судом
враховується те, що згідно із ч.3 ст.309
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування або зміни
рішення суду тільки тоді, коли це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи, чого по даній справі
не сталося.

Керуючись ст.ст.303,304,307ч.1п.1,308,314ч.1п.1,315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Перевальського районного суду
Луганської області від 18 квітня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів
після її проголошення.

Головуючий:

Судді: