Справа № 750/1323/14
Провадження № 2/750/795/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова у складі:

головуючого- судді Литвиненко І.В.,

при секретарі Кравченко І. В.,

за участю позивача, представника
позивача ОСОБА_1, відповідача,
представника третьої особи Шуригіної
О. М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_3, яка діє в своїх
інтересах та інтересах малолітньої
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права
користування житловим приміщенням,

третя особа - орган опіки та піклквання
Деснянської районної у м. Чернігові
ради, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулась в своїх інтересах та
інтересах малолітньої ОСОБА_4 до суду з
позовом до ОСОБА_5 про визнання за ними
права користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Свої
позовні вимоги мотивувала тим, що з 2008
року вони проживають із донькою
постійно в спірній квартирі, яка на час
вселення належала її свекру - ОСОБА_6, а
відповідач проживав на той час в Києві,
на даний час позивач оплачує
житлово-комунальні послуги, на її ім'я
на цю адресу надходила кореспонденція,
за місцем знаходження спірного житла
донька сторін - ОСОБА_4 відвідувала
дитячий садочок та пішла до школи.
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 і власником
квартири АДРЕСА_1 став колишній чоловік
ОСОБА_5 та батько ОСОБА_4 - ОСОБА_5, який
повідомив про необхідність звільнити
квартиру до 15.02.2014 року, однак позивач
вважає, що у неї та її доньки виникло
право на користування вказаною
квартирою, у відповідності до ч. 1 ст. 156
ЖК України.

Позивач підтримала позовні вимоги та
просила їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник позивача вважала, що
позовні вимоги підлягають задовленню
на підставі ст. 156 ЖК України та Закону
України «Про охорону дитинства».

Відповідач просив відмовити у
задоволенні позову, оскільки позивачу
з дитиною його батько дозволив жити у
квартирі тимчасово в якості гостей, на
даний час він успадкував цю квартиру,
яка йому необхідна для поліпшення
власних житлових умов.

Заслухавши пояснення сторін,
представника позивача, допитавши
свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
частковому задовленню з огляду на
наступне.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в шлюбі з
01.10.2004 року, що підтверджується копією
свідоцтва про одруження (а.с. 5).

Між сторонами розірвано шлюб 22.08.2010
року, що підтверджується витягом із
рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька
ОСОБА_4, що підтверджується копією
свідоцтва про народження (а.с. 6).

ОСОБА_4 відвідувала Чернігівський
дошкільний навчальний заклад № 30 з
вересня 2009 року по серпень 2013 рік (а.с. 8),
в «журналі прибуття (вибуття) дітей
дошкільного навчального закаладу № 30»
зазначено адресу проживання дитини:
АДРЕСА_1 (а.с. 108). Згідно із довідкою № 92,
ОСОБА_4 навчається в 1-В класі
Чернігівського колегіуму № 11 (а.с. 7), в
особовій справі дитини зазначено, що
вона проживає за адресою: АДРЕСА_1.
Здійснювалось її обслуговування на
дому дитячою поліклінікою № 2 за
адресою: АДРЕСА_1, що підтвердєується
випискою із медичної карти
амбулаторного хворого (а.с. 14).

Відповідно до копії акту,
затвердженого КП «Новозаводське»
Чернігівської міської ради від 04.02.2014
року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровані ,
але не проживають з 2008 року і по
теперешній час за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.
9).

Відповідно до листів та відповідей на
них, ОСОБА_5 вела переписку із КП
«Деснянське» ЧМР, Управлінням
житлово-комунального господарства ЧМР,
Чернігівським міським головою з
приводу протікання даху над квартирою
АДРЕСА_1 та ремонту покрівлі та з
приводу облаштування місць для
паркування автомобілів вздовж
будинків АДРЕСА_1 (а.с.27 - 44).

ОСОБА_5 здійснювала оплату комунальних
послуг та плати за утримання будинку та
прибудинкової території за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується копіями
квитанцій (а.с. 45 - 72,106 - 107) з вересня 2011
року, продовжувала здійснювати оплату
таких послуг і після смерті власника
квартири - ОСОБА_6 До цього часу оплату
за комунальні послуги та плату за
утримання будинку і прибудинкової
території здійснював до цього часу
(вересень 2011 року) власник квартири -
ОСОБА_6, що підтверджується копіями
квитанцій, що надані відповідачем (113-
156).

Відповідно до акту обстеження
житлово-побутових умов, у квартирі
АДРЕСА_1 створені умови для проживання
та розвитку малолітньої ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 95). Згідно із актом
обстеження житлово-побутових умов за
адресою : АДРЕСА_3 (місцем реєстрації
позивача та дитини сторін), санітарний
стан приміщення задовільний.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 103).

Згідно із копією свідоцтва про право на
спадщину за законом від 13.05.2013 року,
ОСОБА_5 належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.
159- 160).

Факт постійного проживання в спірній
квартирі позивача та дитини сторін з 2008
року підтвердили свідки ОСОБА_7,
ОСОБА_14, ОСОБА_8, остання також пояснила,
що вони вселялись як члени сім'ї. Свідок
ОСОБА_9 підтвердила також той факт, що
вони вселялись, як члени сім'ї, чи вели
позивач та її дитина спільне
господарство із ОСОБА_6 свідок не
повідомила, бо не знає. Свідок ОСОБА_11
повідомив, що допомагав робити ремонт
ОСОБА_6, який повідомляв, що цей ремонт
робить для внучки. Пояснення цих
свідків щодо того, що померлий ОСОБА_6
мав намір залишити квартиру внучці -
ОСОБА_4, а також пояснення свідка
ОСОБА_12 в частині того, що він не мав
розмови з померлим ОСОБА_6 стосовно
його намірів розпорядитись своїм
майном, суд не приймає до уваги,
оскільки власником квартири після
смерті батька став його син ОСОБА_5, а
отже факт щодо того: чи мав намір
ОСОБА_6 розпорядитись квартирою на
користь ОСОБА_4, не має значення для
вирішення даної справи.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що позивач та
дитина сторін вселялись до вказаної
квартири тимчасово - до продажу
спірної квартири..

Відповідно до частин 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР
члени сім'ї наймача, які проживають
разом з ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в
установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім'ї, які
проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. У такому випадку особи, що
вселилися в жиле приміщення як члени
сім'ї наймача, набувають рівного з
іншими членами сім'ї права
користування жилим приміщенням, якщо
при вселенні між цими особами, наймачем
та членами його сім'ї, які проживають з
ним, не було іншої угоди про порядок
користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму
Верховного Суду України, вирішуючи
спори про право користування жилим
приміщенням осіб, які вселилися до
наймача, суд повинен з'ясувати, чи
дотриманий встановлений порядок при їх
вселенні, зокрема: чи була письмова
згода на це всіх членів сім'ї наймача,
чи приписані вони в даному жилому
приміщенні, чи було це приміщення
постійним місцем їх проживання, чи вели
вони з наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання, чи не
обумовлювався угодою між цими особами,
наймачем і членами сім'ї, що проживають
з ним, певний порядок користування
жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача,
виникають усі права й обов'язки за
договором найму жилого приміщення,
якщо особи постійно проживали разом із
наймачем і вели з ним спільне
господарство та були визнані членами
сім'ї наймача. Особи, які вселилися до
наймача, набувають рівного з іншими
членами сім'ї права користування жилим
приміщенням, якщо особи вселилися в
жиле приміщення як члени сім'ї наймача
та якщо при вселенні між цими особами,
наймачем та членами його сім'ї, які
проживають з ним, не було іншої угоди
про порядок користування жилим
приміщенням (ст. 65 ЖК УРСР). Під час
вирішення спору про право користування
жилим приміщенням осіб, які вселилися
до наймача, суд повинен з'ясувати, крім
обставин щодо реєстрації цих осіб у
спірному приміщенні, дотримання
встановленого порядку при їх вселенні
та наявності згоди на це всіх членів
сім'ї наймача та обумовлення угодою між
указаними особами, наймачем і членами
сім'ї, що проживають з ним, певний
порядок користування жилим
приміщенням, й інші обставини справи,
що мають значення для справи, а саме: чи
було це приміщення постійним місцем
проживання цих осіб, чи вели вони з
наймачем спільне господарство,
тривалість часу їх проживання.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку про те, що у
ОСОБА_5 не виникло право користування
оскільки вона вселялась не як член
сім'ї ОСОБА_6, не вела з ним спільного
господарства, оскільки він не проживав
за зазначеною адресою, не набула вона
такого права і при зміні власника
квартири, оскільки відповідач є її
колишнім чоловіком та не є членом її
сім'ї. Щодо права користування
квартирою ОСОБА_4, то суд зазначає, що
вона також не була членом сім'ї
колишнього власника - ОСОБА_6, однак
відповідно до ч. 1 та 2 ст. 18 Закону
України «Про охорону дитинства»,
держава забезпечує право дитини
на проживання в таких
санітарно-гігієнічних та побутових
умовах, що не завдають шкоди її
фізичному та розумовому розвитку.
Діти - члени сім'ї наймача або
власника жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем. а
отже власником квартири став її батько
- ОСОБА_5 і вона набула право на
користування спірною квартирою на
підставі вищезазначеної правової
норми.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд
вважає, що позовні вимоги щодо визнання
права користування спірною квартирою
за ОСОБА_5 є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню, а позовні
вимоги в частині визнання права
користування спірною квартирою за
ОСОБА_4 є такими, що підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 208-210, 212-215,
218 ЦПК України, ст.156 ЖК УРСР, ст. 18 Закону
України «Про охорону дитинства», суд,-

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право на
користування квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційну скаргу на рішення суду
може бути подано протягом десяти днів з
дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: