Справа №591/4227/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Грищенко О. В.Номер
провадження 22-ц/788/586/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 44
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Білецького О. М., Кононенко О.
Ю.,

за участю секретаря судового засідання
- Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційну скаргу
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на
рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 10 лютого 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3, третя особа : ОСОБА_6 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 10 лютого 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_5 задоволено. Визнано
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням,
розташованим за адресою : АДРЕСА_1.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, порушення норм процесуального
права, просить рішення суду скасувати
та ухвалити нове про відмову у
задоволенні позову.

Вказує, що справа була розглянута у
відсутність відповідача, свідки з
його боку не допитувалися. Зазначає
також, що суд не взяв до уваги
взаємовідносин сторін, про що йшлося в
попередніх рішеннях судів при
розгляді аналогічних позовів
ОСОБА_5, а також те, що відповідач
працює поза межами м. Суми, відтак
причини його непроживання у спірному
житлі є поважними.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення представника відповідача -
ОСОБА_4, який підтримав доводи
апеляційної скарги, позивачки ОСОБА_5
та її представника - ОСОБА_7, які проти
задоволення скарги заперечували,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність й
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом першої інстанції
та як вбачається із матеріалів справи,
згідно з ордером №2506 від
10.09.1991 р., однокімнатна квартира
АДРЕСА_1 була надана для проживання
сім'ї у складі : ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (
а.с. 6 ).

Згідно з довідкою від 26.02.2013 року, в цій
квартирі зареєстровані всі зазначені
вище особи ( а.с. 9 ).

Шлюб між сторонами розірвано в 2002 році,
а у 2004 році було проведено і розподіл
спільного майна подружжя, що
підтверджується копіями судових
рішень ( а.с. 21-24 ).

Як вбачається з наданих позивачем
копій договорів та квитанцій, ОСОБА_5
особисто сплачує за комунальні
послуги, погашає заборгованість за
природний газ та здійснює поточний
ремонт в квартирі ( а.с. 25-33 ).

Згідно зі ст.ст. 71-72 ЖК УРСР, суд може
визнати особу такою, що втратила право
на користування жилим приміщенням,
внаслідок відсутності цієї особи без
поважних причин понад шість місяців.

В судовому засіданні факт непроживання
відповідача в спірній квартирі понад
встановлені законодавством строки
без поважних причин підтвердили
свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10., ОСОБА_11.,
ОСОБА_12

Зокрема, зазначені свідки вказали, що
знайомі зі сторонами, відповідач
тривалий час у спірному житлі не
мешкає, його речі відсутні. ОСОБА_3
інколи з»являється до квартири,
вчиняє сварки та безпідставно
викликає співробітників міліції.

Показання вказаних свідків
об»єктивно підтверджуються і
висновком від 13.07.2013 року заступника
начальника ВДІМ Сумського МВ УМВС
України в Сумській області ( а.с. 160 ) за
фактом звернення відповідача ОСОБА_3
Як зазначено у висновку та доданих
до нього матеріалах, на час
детальної перевірки факту проживання
відповідача у спірній квартирі був
проведений поквартирний обхід, а
саме 48 квартир, в яких опитано 30
мешканців будинку. З них 24 зовсім не
знають відповідача, а решта вказали
лише на факт відвідування
відповідачем квартири в певний
період часу, а не на користування
спірним приміщенням.

Ці докази стороною відповідача
не спростовані.

При ухваленні рішення, судом
першої інстанції було взято до уваги
попередні рішеннях судів за
аналогічними позовами ОСОБА_5 та
цілком обґрунтовано аналізувався
період непроживання відповідача в
спірному приміщенні після набрання
законної сили рішення Зарічного
районного суду м. Суми від 04.09.2013 року (
а.с. 60-63 ).

Відповідач не надав жодних доказів
на підтвердження того, що він
постійно працює поза межами м. Суми.
Єдиним наданим ОСОБА_3 до справи
документом про його професійну
діяльність є посвідчення про
відрядження, як виконроба ТОВ « Омета
«, на один день - 27.06.2013 року ( а.с. 64 ).

Інших доказів суду не надано.

Із матеріалів справи вбачається, що
суд безпосередньо досліджував під
час судового розгляду та надав
оцінку всій сукупності наявних у
справі доказів ( ст.ст. 58-59 та 159 ЦПК
України ). Встановивши, що відповідач
не проявляє інтересу до спірного
житла, не бере участі в його
утриманні, ремонті, суд дійшов до
вірного висновку про необхідність
визнання відповідача таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням.

Колегія суддів критично відноситься
до доводів апеляційної скарги і в
тій частині, що справа була
розглянута у відсутність відповідача
та його представника, свідки з боку
відповідача не допитувалися. При цьому,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Статтями 10-11 та 60 ЦПК України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Докази подаються
сторонами. Суд розглядає цивільні
справи не інакше, як в межах
заявлених вимог та на підставі
наданих сторонами доказів.

У відповідності до ст.ст. 27, 130 та 131
ЦПК України, сторони зобов»язані
подати свої докази суду до або під час
попереднього судового засідання у
справі, а якщо попереднє судове
засідання у справі не проводиться, - до
початку розгляду справи по суті.

Частиною 2 статті 303 ЦПК України
визначено, що апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Із матеріалів же справи
вбачається, що відповідач ОСОБА_3
особисто брав участь у двох судових
засіданнях 30.07.2013 року та 10.10.2013 року.

Двічі відповідач ОСОБА_3
знайомився і з матеріалами справи -
17.07.2013 року та 03.02.2014 року ( а.с. 79, 188 ).

10.02.2014 року з матеріалами справи
ознайомився і представник
відповідача ОСОБА_4 ( а.с. 189 ).

Як відповідач, так і його
представник були повідомлені про час
проведення останнього судового
засідання в суді першої інстанції,
проте до суду не з»явилися, не
навівши поважних причин для неявки.

Неодноразово від відповідача
надходили заяви про відкладення
слухання по справі під різними
приводами та без надання суду
підтверджуючих поважність причин
неявки документів ( а.с. 57, 158, 173 ).
Відповідач, будучи належним чином
повідомленим про час розгляду справи,
не з»являвся в судові засідання
27.06.2013 року, 17.12.2013 року, 17.01.2014 року та
10.02.2013 року.

Частиною 3 статті 27 ЦПК України
передбачено, що особи, які беруть
участь у справі, зобов»язані
добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов»язки.

З 17.07.2013 року відповідач не заявляв
клопотань про виклик свідків, про це
вперше йдеться лише у датованій
28.02.2014 року апеляційній скарзі
представника відповідача ОСОБА_4 ( а.с.
217), тому колегія суддів не вбачає
підстав для дослідження нових
доказів та вважає, що суд першої
інстанції діяв у відповідності до
положень ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України.

Таким чином, по справі не зібрано
доказів, які вказували на поважність
непроживання відповідача у спірному
житловому приміщенні, відповідач до
подачі позову в жодний спосіб не
заявляв про порушення своїх житлових
прав, питання про вселення до
спірного житла не ініціював, тому
колегією суддів не вбачає
неправильного застосування норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права, які могли бути
підставою для зміни чи скасування
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду
м. Суми від 10 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -