Справа № 530/532/14-ц
Номер провадження 2/530/320/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2014 року Зіньківський районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Должко С.Р., при
секретарі Кравченко М.О., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1 до Опішнянської селищної ради,
Зіньківського району Полтавської
області третя особа Зіньківська
районна державна адміністрація про
визнання права власності на земельні
ділянки в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в
Зіньківський районний суд Полтавської
області з позовом до Опішнянської
селищної ради, Зіньківського району
Полтавської області третя особа
Зіньківська районна державна
адміністрація про визнання права
власності на земельні ділянки в
порядку спадкування.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав заявлені вимоги в
повному обсязі.

Представники відповідача,
Опішнянської селищної ради,
Зіньківського району Полтавської
області та третьої особи Зіньківської
районної державної адміністрації,
Полтавської області в судове засідання
не з'явилися, але надали до суду заяви, в
яких просили розгляд справи провести
без їхньої участі.

Заслухавши представника позивача, який
підтримав позовні вимоги, зачитавши
заяви відповідача та третьої особи, які
визнали позовні вимоги та дослідивши
наявні матеріали справи, суд знаходить,
що заявлені вимоги обґрунтовані і такі,
що підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цивільно-процесуального кодексу
України.

Відповідно до ст. 41 Конституції
України: "кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання
права є одним із способів захисту
порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України:
"Позови, що виникають з приводу
нерухомого майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини", враховуючи
місцезнаходження, позов пред'являється
за правилами виключної підсудності до
Зіньківського районного суду
Полтавської області за місцем
знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу
України встановлено, що спадкоємець,
який прийняв спадщину, у складі якої є
нерухоме майно зобов'язаний звернутися
до нотаріуса за видачею свідоцтва про
право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України,
- цивільне судочинство здійснюється
відповідно до Конституції України,
цього Кодексу та Закону України "Про
міжнародне приватне право". Якщо
міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору. Провадження в цивільних
справах здійснюється відповідно до
законів, чинних на час вчинення окремих
процесуальних дій, розгляду і
вирішення справи. Закон, який
встановлює нові обов'язки, скасовує чи
звужує права, належні учасникам
цивільного процесу, чи обмежує їх
використання, не має зворотної дії в
часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у
цивільній справі", - рішення суду як
найважливіший акт правосуддя
покликане забезпечити захист
гарантованих Конституцією України
прав і свобод людини та здійснення
проголошеного Основним Законом
України принципу верховенства права. У
зв'язку з цим суди повинні неухильно
додержувати вимог про законність і
обґрунтованість рішення у цивільній
справі (частина перша статті 213 ЦПК).
Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до статті 8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).
Якщо є суперечності між нормами
процесуального чи матеріального права,
які підлягають застосуванню при
розгляді та вирішенні справи, то
рішення є законним, якщо судом
застосовано відповідно до частини
четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають
вищу юридичну силу. У разі наявності
суперечності між нормами законів
(кодексів), що мають однакову юридичну
силу, застосуванню підлягає той з них,
який прийнято пізніше. При
встановленні суперечностей між
нормами права, які підлягають
застосуванню при розгляді та вирішенні
справи, суду також необхідно
враховувати роз'яснення Пленуму
Верховного Суду України, що містяться в
постанові від 1 листопада 1996 року № 9
"Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя".
Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України
право власності припиняється у разі
смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України
спадщина здійснюється за заповітом або
за законом. До складу спадщини входять
усі права та обов'язки, що належали
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України
спадкоємець має право прийняти
спадщину, яка незалежно від часу
прийняття належить спадкоємцю з часу
відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обмежень" право власності та інші
речові права на нерухоме майно, набуті
згідно з діючими нормативно-правовими
актами до набрання чинності цим
Законом, визнаються
державою.Відповідно до ст. 392 ЦК
України, власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою... .

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у
разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою.

Відповідно до положень Закону України
"Про місцеве самоврядування в Україні" (
280/97-ВР ), основні терміни, використані в
цьому Законі, мають таке значення:
зокрема, територіальна громада -
жителі, об'єднані постійним
проживанням у межах села, селища, міста,
що є самостійними
адміністративно-територіальними
одиницями, або добровільне об'єднання
жителів кількох сіл, що мають єдиний
адміністративний центр; районні та
обласні ради - органи місцевого
самоврядування, що представляють
спільні інтереси територіальних
громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5
Закону система місцевого
самоврядування включає: територіальну
громаду; сільську, селищну, міську раду;
сільського, селищного, міського голову;
виконавчі органи сільської, селищної,
міської ради; районні та обласні ради,
що представляють спільні інтереси
територіальних громад сіл, селищ, міст;
органи самоорганізації населення.
Відповідно до ст.10 цього ж Закону
сільські, селищні, міські ради є
органами місцевого самоврядування, що
представляють відповідні
територіальні громади та здійснюють
від їх імені та в їх інтересах функції і
повноваження місцевого
самоврядування, визначені
Конституцією України, цим та іншими
законами. Пленуму Верховного Суду
України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня
2008 р. Про судову практику у справах про
спадкування роз'яснив, що при
відсутності інших спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття відповідачами є
територіальні громади в особі
відповідних органів місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини.

Судом встановлено що, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
в с.м.т. Опішня, Зіньківського району,
Полтавської області померла мати
позивача, ОСОБА_2. На день смерті ОСОБА_2
залишилося її спадкове майно, що
складається із земельної ділянки
площею 0,65 гектара і земельної ділянки
площею 0,24 гектара, розташованих на
території Опішнянської селищної ради,
Зіньківського району Полтавської
області, переданих для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, якими спадкодавець ОСОБА_2
володіла на підставі державного акта
на право приватної власності на землю
серії І-ПЛ № 057504, виданого їй
Опішнянською селищною Радою народних
депутатів 19 липня 2001 року, на підставі
рішення 34 сесії 23 скликання
Опішнянської селищної Ради народних
депутатів від 16 листопада 2001 року,
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 635, земельної
ділянки площею 0,30 гектара розташованої
на території Опішнянської селищної
ради Зіньківського району Полтавської
області, переданої для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, якою спадкодавець ОСОБА_2
володіла на підставі державного акта
на право приватної власності на землю
серії РЗ № 650813, виданого їй
Опішнянською селищною Радою народних
депутатів 19 липня 2002 року, на підставі
рішення 34 сесії 23 скликання
Опішнянської селищної Ради народних
депутатів від 16 листопада 2001 року
зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 635.

В державних актах на право приватної
власності на землю кадастровий номер
земельних ділянок не зазначений.

Вище зазначене спадкове майно
спадкодавець ОСОБА_2 заповіла позивачу
заповітом, посвідченим 20 серпня 2007 року
державним нотаріусом Опішнянської
державної нотаріальної контори
Полтавської області Піскун А.Ю.. У
встановлений законом строк позивач
подала заяву приватному нотаріусу
Зіньківського районного нотаріального
округу Полтавської області ОСОБА_3 про
прийняття спадщини спадкодавця ОСОБА_2
як спадкоємець за заповітом. 11 березня
2014 року позивач знову звернулася до
нотаріуса з заявою про видачу
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом на вищевказані земельні
ділянки, які є спадковим майном
спадкодавця ОСОБА_2. Але приватний
нотаріус Зіньківського районного
нотаріального округу Полтавської
області ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про
право на спадщину на вищевказані
земельні ділянки, якими за життя
володіла спадкодавець ОСОБА_2,
відмовила. В постанові про відмову у
вчиненні нотаріальних дій від 11
березня 2014 року вказано, що відповідно
до довідки, наданої Відділом
Держземагенства у Зіньківському
районі Полтавської області від 06.03.2014
року № 01-09/184 відомості про кадастровий
номер вищезазначених земельних
ділянок у Державному земельному
кадастрі відсутні.

При вчиненні правочинів та інших дій
щодо земельних ділянок їх власники та
користувачі мають подати документ,
який підтверджує наявність у них
відповідного права. Таким документом,
як передбачено ст. 28 Закону "Пре
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", є витяг
з Державного реєстру прав, який
надається власникам земельних ділянок
на підставі поданої заяви. Законом
також встановлено, що державна
реєстрація прав є обов'язковою. Більше
того, права на земельні ділянки та інше
нерухоме майно, як підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають саме з моменту
реєстрації.

Згідно із Законом України "Про
Державний земельний кадастр" земельні
ділянки, право власності (користування)
на які виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. Отже, ділянки
можна використовувати відповідно до їх
цільового призначення. Однак ними не
можна розпоряджатися, доки не буде
отриманий кадастровий номер.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право
власності на земельну ділянку
переходить до спадкоємців на загальних
підставах, із збереженням її цільового
призначення.

Як роз'яснено в п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30.05.2008 року
за № 7 "Про судову практику у справах
про спадкування", право власності на
земельну ділянку переходить до
спадкоємців за загальними правилами
спадкування /зі збереженням її
цільового призначення/ при
підтвердженні цього права спадкодавця
державним актом на право власності на
землю або іншим правовстановлюючим
документом.

Згідно з ч. 9 ст. 79-1 Земельного Кодексу
України 25.10.2001 року /в нині діючій
редакції/ земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч. 10 цієї статті Державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

П. 4 земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

Згідно п.2 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України „Про
Державний земельний кадастр" земельні
ділянки, право власності (користування)
на які виникло до 2004 року, вважаються
сформованими незалежно від присвоєння
їм кадастрового номера. У разі якщо
відомості про зазначені земельні
ділянки не внесені до Державного
реєстру земель, їх державна реєстрація
здійснюється на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
встановлення (відновлення) меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) за заявою їх власників
(користувачів земельної ділянки
державної чи комунальної власності).

Таким чином, успадкувати в
нотаріальному порядку земельні
ділянки, якими спадкодавець ОСОБА_2.
володіла на підставі вище зазначених
державних актів на право приватної
власності на землю, позивач не має
змоги, так як у Державному земельному
кадастрі відсутні кадастрові номери
даних земельних ділянок.

Відповідно до витягів з технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельних ділянок загальна
нормативна грошова оцінка земельних
ділянок становить 45165 гривень 77
копійок.

Відповідно до статті 1268 Цивільного
кодексу України спадкоємець має право
прийняти спадщину або не прийняти її.
Позивач бажає прийняти спадщину
спадкодавця ОСОБА_2, а тому, як
спадкоємець за заповітом, звернулася
до суду з позовом про визнання її права
власності на вищезазначені земельні
ділянки, якими за життя володіла її
мати, спадкодавець ОСОБА_2 і які є її
спадковим майном.

Крім позивача, у спадкодавця ОСОБА_2
відсутні спадкоємці за заповітом і за
законом, які подали нотаріусу заяву про
прийняття його спадщини.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України,
суд виконавши всі вимоги цивільного
судочинства ухвалюючи рішення на
основі повного і всебічного з'ясування
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні та
керуючись ст. ст. 376, 392 ЦК України, ст.
ст. 3, 10,15,30, 57-61, 212-223 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Опішнянської
селищної ради, Зіньківського району
Полтавської області третя особа
Зіньківська районна державна
адміністрація про визнання права
власності на земельні ділянки в
порядку спадкування - задоволити
повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, код
платника податків за ЄДРПОУ - НОМЕР_1,
жителькою АДРЕСА_1 право власності на
земельну ділянку площею 0,65 гектара і
земельну ділянку площею 0,24 гектара, які
розташовані на території Опішнянської
селищної ради Зіньківського району
Полтавської області, передані для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
якими спадкодавець ОСОБА_2, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 року, володіла на підставі
державного акта на право приватної
власності на землю серії І-ПЛ № 057504,
виданого їй Опішнянською селищною
Радою народних депутатів 19 липня 2002
року, на підставі рішення 34 сесії 23
скликання Опішнянської селищної Ради
народних депутатів від 16 листопада 2001
року, зареєстрованого в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 635.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
код платника податків за ЄДРПОУ -
НОМЕР_1 , жителькою АДРЕСА_1 право
власності на земельну ділянку площею
0,30 гектара, яка розташована на
території Опішнянської селищної ради
Зіньківського району Полтавської
області, та передану для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, якою спадкодавець, ОСОБА_2,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, володіла
на підставі державного акта на право
приватної власності на землю серії РЗ
№ 650813, виданого їй Опішнянською
селищною Радою народних депутатів 19
липня 2002 року, на підставі рішення 34
сесії 23 скликання Опішнянської
селищної Ради народних депутатів від 16
листопада 2001 року, зареєстрованого в
Книзі записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 635, як
за спадкоємцем за законом.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Полтавської області
через Зіньківський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області

С.Р.Должко