22-ц/795/291/2014 Головуючий у I інстанції:
Косач І. А.Категорія: цивільна
Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

24 квітня 2014 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області
у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Зінченко С.П., Вінгаль В.М.,

при секретарі - Зіньковець О.О.,

за участю: прокурора Курило Я.М.,
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та
його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду у м.
Чернігові апеляційну скаргу прокурора
міста Чернігова в інтересах ОСОБА_1 на
рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 11 червня 2013 року
по справі за позовом заступника
прокурора міста Чернігова в інтересах
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
земельного сервітуту,

в с т а н о в и
в:

Рішенням Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 11 червня 2013 року в
задоволенні позову заступника
прокурора м. Чернігова в інтересах
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення
земельного сервітуту - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
прокурор м. Чернігова подав апеляційну
скаргу, в якій просить зазначене
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким заявлені позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
посилаючись на те, що рішення суду є
необ'єктивним та ухваленим з грубим
порушенням матеріального та
процесуального законодавства.

В обґрунтування апеляційної скарги
апелянт зазначає, що земельна ділянка,
яка передана у приватну власність
ОСОБА_2 займає частину дороги у
садівничому товаристві та
унеможливлює забезпечення вільного
доступу (під'їзду) до земельної ділянки
позивача.

Крім того, апелянт вважає, що
відповідачем не спростовані позовні
вимоги позивача з приводу того, що
найбільш раціональний і єдиний спосіб
задоволення потреби для використання
земельної ділянки позивача є саме
встановлення земельного сервітуту за
рахунок земельної ділянки відповідача,
а отже суд першої інстанції
безпідставно не взяв до уваги висновок
експерта, яким визначено розмір та
розташування земельного сервітуту в
разі його встановлення.

Апелянт також вказує, що чинним
законодавством не встановлено
обмеження, що за рішенням суду може
встановлюватись лише платний сервітут,
а тому вважає встановлення
безоплатного земельного сервітуту
можливим.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 02 жовтня 2013
року апеляційну скаргу прокурора м.
Чернігова в інтересах ОСОБА_1
задоволено. Рішення Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 11
червня 2013 року скасовано. Позов
прокурора м. Чернігова в інтересах
ОСОБА_1 про встановлення земельного
сервітуту задоволено частково.

Встановлено ОСОБА_1 постійний
безоплатний сервітут для проїзду
транспортних засобів до земельної
ділянки № НОМЕР_1 в садівничому
товаристві „Джерело" на земельній
ділянці ОСОБА_2 площею 65 кв.м, шириною 3,5
м від стіни садового будинку № НОМЕР_2,
довжиною в точках, позначених літерами
Д-Г 2,43 м, Г-В - 26,25 м, В-Е - 2,5 м, Е-Д - 26,25 м,
шляхом перенесення ОСОБА_4 паркану на
відстань відповідно до вказаних точок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь: - держави
судовий збір в сумі 172 грн. 05 коп.; -
ОСОБА_1 в повернення судових витрат 1 176
грн. 96 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 11 грудня 2013 року
касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено
частково. Рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 02 жовтня 2013
року скасовано, справу передано на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
брали участь у справі, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не може бути задоволена,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом встановлено, що рішенням
виконкому Чернігівської міськради
народних депутатів № 93 від 31.03.1992 року
„Про зарахування земель радгоспу
„Рівнопілля" до земель запасу в межах
міста та виділення земельних ділянок в
тимчасове користування під городи",
дозволено садівничому товариству
„Джерело" користування фактично
освоєною земельною ділянкою загальною
площею 19 га в районі „Лісковиця", з
проведенням упорядкування території
товариства (а.с.24). Рішенням
виконавчого комітету Чернігівської
ради народних депутатів № 266 від 28.12.1993
року зареєстровано статут Садівничого
товариства „Джерело", яке розташоване
в районі „Лісковиця" (а.с.25).

31.05.1992 року ОСОБА_1 прийнятий в члени
садівничого товариства „Джерело" та
йому виділено земельну ділянку №
НОМЕР_1 площею 6,5 кв.м. (а.с.8). Згідно
схеми зйомки та прив'язки меж земельної
ділянки, в користуванні ОСОБА_1
знаходиться земельна ділянка № НОМЕР_1
площею 0,0658 га (а.с.17).

Відповідно до Державного акту на право
приватної власності на землю від 26.06.1997
року, виданого на підставі рішення
виконавчого комітету Чернігівської
міської ради від 17.06.1997року № 148 ОСОБА_2
передано у приватну власність земельну
ділянку № НОМЕР_2, площею 0,675 кв.м, яка
розташована на території Садівничого
товариства „Джерело".

Згідно копії схеми земельних ділянок
СТ „Джерело", яка затверджена
загальними зборами членів садівничого
товариства від 19.05.1992 року (а.с.19-20), між
земельною ділянкою, якою користується
позивач № НОМЕР_1 та земельною
ділянкою, яка належить відповідачу
ОСОБА_2 № НОМЕР_2, наявний прохід
шириною від 1,2 до 0,58 м. Вказаний прохід
між ділянками № НОМЕР_2, № НОМЕР_1 та №
НОМЕР_3 затверджений відповідно до
рішення засідання правління СТ
„Джерело" від 12 липня 2008 року (а.с.122).

Рішенням засідання правління СТ
„Джерело" від 12.07.2008 року вирішено
питання щодо „Розширення проходу до
садової ділянки № НОМЕР_1 та
упорядкування проходу між земельними
ділянками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1" та
постановлено: 1. Розширити прохід до
ділянки № НОМЕР_1 до 2.5 м за рахунок
земельної ділянки № НОМЕР_3 (кут
ділянки); 2. Компенсувати вилучення 3
кв.м площі земельної ділянки № НОМЕР_3
за рахунок площі земельної ділянки №
НОМЕР_1 за домовленістю сторін; 3.
Садівнику земельної ділянки № НОМЕР_1
свою сторону проходу між земельними
ділянками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1
вирівняти згідно схеми садівничого
товариства; 4. Садова ділянка № НОМЕР_1
належить ОСОБА_1, а садова ділянка №
НОМЕР_3 - ОСОБА_5 (а.с.121).

21.08.2008 року СТ „Джерело" повідомило
садівника садової ділянки № НОМЕР_3
ОСОБА_6 про обов'язок розширення
проходу до ділянки № НОМЕР_1 до 2,5 м за
рахунок зміни конфігурації ділянки на 3
кв.м ( площі земельної ділянки) до
приватизації садової ділянки. Зміна 3
кв.м земельної ділянки буде
компенсована за рахунок ділянки №
НОМЕР_1, для чого буде змінено межі
ділянок № НОМЕР_1 та № НОМЕР_3 при їх
замірах для оформлення документів на
приватизацію (а.с.35-37 ц.с.№2-1403).

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 зайнято та
приватизовано частину дороги у
товаристві, що існувала між земельними
ділянками сторін відповідно до
генерального плану Садівничого
товариства „Джерело", позивач просив
встановити ОСОБА_1 безстроковий
безоплатний сервітут розміром 4,5 м,
шляхом перенесення паркану на
зазначену відстань для забезпечення
вільного доступу (під'їзду) та проїзду
автомобілів екстрених служб до
земельної ділянки № НОМЕР_1 у
Садівничому товаристві «Джерело» за
рахунок земельної ділянки № НОМЕР_2 у
Садівничому товаристві «Джерело»,
належної на праві власності ОСОБА_2

За клопотанням позивача по справі в
суді першої інстанції проведено судову
будівельно-технічну експертизу. Згідно
висновку експерта за результатами
проведення судової будівельно -
технічної експертизи № 01-13С від 15
березня 2013 року, для можливості проїзду
автомобілів екстрених служб до
земельної ділянки № НОМЕР_1 повинен
бути проїзд шириною 3,5 м згідно вимог
ДБН. Межа проїзду повинна проходити від
стіни будинку № НОМЕР_2 шириною 3,5 м, як
показано в додатку № 1 та позначена
літерами та розмірами: від Д до Г - 2,43 м,
від Г до В - 26,25 м, від В до Е - 2,5 м, від Е до
Д - 26,25 м. Для оформлення сервітуту для
можливості проїзду автомобілів
екстрених служб пропонується земельна
ділянка площею 65,0 кв.м. (а.с.94-98).

Відмовляючи прокурору міста Чернігова
в інтересах ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог, місцевий суд мотивував
рішення тим, що земельна ділянка ОСОБА_2
є його приватною власністю,
домовленості між сторонами щодо
встановлення земельного сервітуту не
досягнуто, позивачем не доведено, що
без обтяження земельної ділянки
відповідача сервітутом він не має
можливості вільного доступу до ділянки
та користування нею. Суд першої
інстанції не враховував висновок
судової будівельно-технічної
експертизи щодо встановлення
земельного сервітуту площею 65 кв.м,
оскільки експертом був визначений не
менш обтяжливий спосіб щодо земельної
ділянки, а зручний для користування
позивачем, без урахування інтересів
відповідача. Крім того, відповідно до
презумпції відплатності за
користування чужим майном,
передбаченої ЦК України, позивач
наполягає про встановлення
безоплатного земельного сервітуту,
проти чого заперечує відповідач.

Такий висновок суду ґрунтується на
законі та відповідає обставинам справи
і з ним погоджується апеляційний суд,
виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право
користування чужим майном (сервітут)
може бути встановлене щодо земельної
ділянки, інших природних ресурсів
(земельний сервітут) або іншого
нерухомого майна для задоволення
потреб інших осіб, які не можуть бути
задоволені іншим способом.

Згідно з ст. 98 ЗК України, право
земельного сервітуту - це право
власника земельної ділянки на обмежене
користування чужою земельною ділянкою.
Встановлення земельного сервітуту не
веде до позбавлення власника земельної
ділянки, щодо якої встановлений
земельний сервітут, прав володіння,
користування та розпорядження нею.

Статтею 100 ЗК України та ч. 1 ст. 402 ЦК
України, встановлено, що сервітут може
бути встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 402 ЦК України
земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. У разі недосягнення
домовленості про встановлення
сервітуту та про його умови спір
вирішується судом за позовом особи, яка
вимагає встановлення сервітуту.

На підставі ст. 403 ЦК України, сервітут
може бути встановлений на певний строк
або без визначення строку. Особа, яка
користується сервітутом, зобов'язана
вносити плату за користування майном,
якщо інше не встановлено договором,
законом, заповітом або рішенням суду.

Згідно ст. 404 ч. 1 ЦК України, ст. 99 ЗК
України, право користування чужою
земельною ділянкою або іншим нерухомим
майном полягає у можливості проходу,
проїзду через чужу земельну ділянку,
тощо.

На встановлення земельного сервітуту
має право власник або законний
користувач земельної ділянки для
реалізації в повному обсязі права
власності або права користування
земельною ділянкою. Умовою для
встановлення земельного сервітуту є
необхідність використання чужої
земельної ділянки для обслуговування
своєї ділянки. Підставою для
встановлення земельного сервітуту є:
домовленість між власниками сусідніх
земельних ділянок, зафіксована
відповідним договором; а у випадку
відсутності домовленості - рішення
суду.

Таким чином, чинне законодавство
передбачає, що земельний сервітут
встановлюється по домовленості сторін,
а якщо домовленість відсутня за
рішенням суду. Закон вимагає від
позивача надання суду доказів того, що
нормальне господарське використання
своєї земельної ділянки, неможливе без
обтяження сервітутом чужої земельної
ділянки. При цьому, позивачу ОСОБА_1
слід довести, що вимога про
встановлення земельного сервітуту
може бути задоволена лише при умові,
якщо не можливо задовольнити потреби
позивача іншим способом, окрім, як
шляхом обтяження земельної ділянки
відповідача ОСОБА_2 земельним
сервітутом.

Разом з тим, висновок експерта за
результатами проведення судової
будівельно - технічної експертизи №
01-13С від 15 березня 2013 року не містить
висновків про неможливість іншого
способу обтяження.

Крім того, ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 10 лютого 2014
року, для з'ясування вказаних питань,
призначено, за заявою позивача,
додаткову судову земельно-технічну
експертизу, однак остання не була
проведена у зв'язку з несплатою ОСОБА_1
вартості робіт по проведенню вказаної
експертизи, незважаючи на те, що
обов'язок по доведенню необхідності
встановлення сервітуту покладається
саме на позивача (ст.ст. 10, 60 ЦПК
України).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний
суд погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що земельний
сервітут не може бути встановлений
згідно висновку судової будівельно -
технічної експертизи № 01-13С від 15
березня 2013 року, оскільки вказаний
висновок є неповним та не містить
висновків про неможливість іншого
способу обтяження, а позивач ОСОБА_1
відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК
України не довів необхідність
встановлення сервітуту на земельній
ділянці відповідача ОСОБА_2

Також відповідач зазначив, що позивач
сам розширив свою земельну ділянку за
рахунок зменшення проходу між їх
ділянками та рішенням СТ „Джерело" від
12.07.2008 року вирішено садівнику
земельної ділянки № НОМЕР_1 свою
сторону проходу між земельними
ділянками № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1
вирівняти згідно схеми садівничого
товариства. Також вирішено розширити
прохід до ділянки № НОМЕР_1 до 2,5 м за
рахунок ділянки № НОМЕР_3 та
компенсувати вилучення 3 кв.м площі
земельної ділянки № НОМЕР_3 за рахунок
земельної ділянки № НОМЕР_1 за
домовленістю сторін.

Окрім цього, земельний сервітут
здійснюється способом, найменш
обтяжливим для власника земельної
ділянки, щодо якої він встановлюється.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 заперечував проти встановлення
ОСОБА_1 безоплатного сервітуту на право
користування належною йому на праві
власності частиною земельної ділянки,
посилаючись на те, що їх земельні
ділянки не є суміжними, зміст сервітуту
передбачає платність за користування
майном, а позивач наполягає на
встановленні безоплатного земельного
сервітуту, проти чого заперечує
відповідач. Проте, встановлення
земельного сервітуту є обтяженням
земельної обслуговуючої ділянки, тому
за загальним правилом власник
(користувач) такої ділянки має право на
одержання від особи, в інтересах якої
встановлюється сервітут, компенсації
за незручності, викликані обтяженням
його ділянки земельним сервітутом.
Саме істотними умовами договору про
встановлення сервітуту є вказівка на
предмет сервітутного права, цільове
призначення сервітуту та розмір плати
за користування чужим майном, тобто
презумпція відплатності передбачена
діючим Цивільним кодексом України.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
апеляційного суду вважає доводи
апеляційної скарги стосовно
встановлення безоплатного земельного
сервітуту необґрунтованими та
погоджується також з висновком
місцевого суду про неможливість
встановлення безоплатного земельного
сервітуту.

Посилання апелянта, як на підставу для
встановлення безоплатного земельного
сервітуту, на те, що відповідач зайняв
частину дороги загального
користування, безпідставне, так як
відповідач є власником земельної
ділянки згідно з державним актом, який
є чинним і захищає права власника.

З огляду на викладене, апеляційний суд
вважає, що рішення суду першої
інстанції є законним та обґрунтованим,
розглядаючи апеляційну скаргу на
підставі вимог ст. 303 ЦПК України не
встановлено підстав, передбачених ст.
309 ЦПК України, для ухвалення нового
рішення суду.

За таких обставин, відповідно до ст. 308
ЦПК України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

у х в а л и
в:

Апеляційну скаргу прокурора міста
Чернігова в інтересах ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Новозаводського районного
суду м. Чернігова від 11 червня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання чинності.

Головуючий:
Судді: