АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк Л.М.

секретар: Тодоряк Г.Д.

за участю: позивачки ОСОБА_1,
представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідачів ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1,
в інтересах якої на підставі
довіреності дії ОСОБА_2 на рішення
Заставнівського районного суду
Чернівецької області від 22 лютого 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
Заставнівська державна нотаріальна
контора, Заставнівське районне бюро
технічної інвентаризації про визнання
недійсним договору дарування, -

В С Т А Н О В
И Л А:

ОСОБА_1 звернулася до суду із
позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи,
які не заявляють самостійних вимог
Заставнівська державна нотаріальна
контора, Заставнівське районне бюро
технічної інвентаризації про визнання
недійсним договору дарування.

В обґрунтування позовних вимог
посилалася на те, що відповідно до
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом від 21 березня 2000 року
отримала у власність житловий будинок
з належними до нього господарськими та
побутовими будівлями і спорудами, що
знаходиться по АДРЕСА_1. Цього ж дня
вказане свідоцтво було зареєстроване у
Заставнівському бюро технічної
інвентаризації Чернівецької області.

Зазначає, що між нею та відповідачем
було досягнуто згоду про те, що він буде
допомагати їй по господарству,
обробляти земельну ділянку, а вона

________________________________________________________________________
______________________

№ 22ц-513
головуючий по 1
інстанції Стрілець Я.С.

Категорія: 19/21
доповідач
Кулянда М.І.

перепише на нього вказаний житловий
будинок, власником якого він стане
після її смерті, що буде гарантією для
неї.

Однак, ОСОБА_4 умисно обманув її,
повідомивши, що вони укладають договір
довічного утримання, а натомість був
укладений договір дарування з його
неповнолітнім сином ОСОБА_5

Вказує, що даний договір укладений
внаслідок обману, а тому має бути
визнаний недійсним.

Просила визнати недійсним договір
дарування житлового будинку з
належними до нього будівлями,
укладений 21 березня 2000 року між ОСОБА_1
та ОСОБА_5, нотаріально посвідчений
державним нотаріусом Заставнівської
державої нотаріальної контори
Малітовською Т.М., зареєстрований у
реєстрі за № 702;

зобов'язати Заставнівське районне бюро
технічної інвентаризації скасувати
запис про державну реєстрацію права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
на ім'я ОСОБА_5

Рішенням Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 22 серпня
2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог
Заставнівська державна нотаріальна
контора, Заставнівське районне бюро
технічної інвентаризації про визнання
недійсним договору дарування
відмовлено.

На дане рішення представником позивача
ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу.
Просить її скасувати і задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі,
оскільки оскаржуване рішення суду
ухвалене із порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 243 ЦК УРСР у редакції 1963
року, що діяв на момент укладення
оспорюваного договору, за договором
дарування одна сторона передає
безоплатно другій стороні майно у
власність. Договір дарування
вважається укладеним з моменту
передачі майна обдарованому.

Відповідно до ст. 244 ЦК УРСР договір
дарування на суму понад 500
карбованців, а при даруванні валютних
цінностей - на суму понад 50
карбованців повинен бути нотаріально
посвідчений. До договорів дарування
нерухомого майна застосовуються
правила статті 227 і цього Кодексу.

Із вимог ст. 227 ЦК УРСР вбачається, що
договір купівлі-продажу жилого
будинку повинен бути нотаріально
посвідчений, якщо хоча б однією з
сторін є громадянин. Недодержання цієї
вимоги тягне недійсність договору
(стаття 47 цього Кодексу).

Статтею 153 ЦК УРСР визначено, що договір
вважається укладеним, коли між
сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди по всіх
істотних умовах. Істотними є ті умови
договору, які визнані такими за
законом або необхідні для договорів
даного виду, а також всі ті умови,
щодо яких за заявою однієї з сторін
повинно бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 57 ЦК УРСР угода, укладена
внаслідок обману, насильства,
погрози, зловмисної угоди представника
однієї сторони з другою стороною, а
також угода, яку громадянин був
змушений укласти на вкрай невигідних
для себе умовах внаслідок збігу тяжких
обставин, може бути визнана недійсною
за позовом потерпілого або за позовом
державної чи громадської організації.
Якщо угода визнана недійсною з однієї з
зазначених підстав, то потерпілому
повертається другою стороною все
одержане нею за угодою, а при
неможливості повернення одержаного в
натурі - відшкодовується його вартість.
Майно, одержане за угодою потерпілим
від другої сторони (або належне йому),
звертається в доход держави. При
неможливості передати майно в доход
держави в натурі - стягується його
вартість. Крім того, потерпілому
відшкодовуються другою

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом позивач ОСОБА_1
згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом 21 березня 2000 року була
власником спадкового майна після
смерті ОСОБА_7, яке складалося з
житлового будинку з належними до нього
господарськими будівлями і спорудами,
що знаходиться по АДРЕСА_1.

Згідно укладеного договору
дарування від 21 березня 2000 року позивач
ОСОБА_1 подарувала, а відповідач ОСОБА_5
прийняв в дар вищевказаний житловий
будинок. В інтересах обдарованого діяв
його батько відповідач по справі
ОСОБА_4, який засвідчив договір також
своїм підписом.

Разом з тим, у судовому засіданні
встановлено, що вказаний житловий
будинок було демонтовано в зв'язку з
тим, що він був непридатним для
проживання. Відсутність предмету
спірного договору підтверджується
актом комісії Кадубівецької сільської
ради Кіцманського району від 22 липня 2013
року (а. с.30) та довідкою
Заставнівського РБТІ від 22 липня 2013
року (а.с.31). В суді апеляційної
інстанції позивачка пояснила, що сама
демонтувала будинок, оскільки він був
непридатним для житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобовязана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Зі змісту договору вбачається, що
він відповідав вимогам закону, сторони
були ознайомлені з вимогами чинного
законодавства щодо недійсності угод, і
розуміли значення своїх дій, договір
уклали без будь-якого до того
примушування, як фізичного, так і
морального. Своїм власноручним
підписом під договором позивачка
підтвердила, що укладення договору
відповідає її інтересам, волевиявлення
є вільним, тобто вона розуміла значення
своїх дій та діяла добровільно, за
відсутності будь-якого примусу, як
фізичного так і психічного.

У п.12 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику в
справах про визнання угод недійсними»
від 28 квітня 1978 року зазначалося, що при
вирішенні позовів про визнання угоди
недійсною на підставі ст. 57 ЦК України
суди повинні мати на увазі, що такі
вимоги можуть бути задоволені при
доведеності фактів обману, насильства,
погрози, зловмисної угоди представника
однієї сторони з другою стороною або
збігу тяжких для сторони обставин і
наявності їх безпосереднього зв'язку з

волевиявленням сторони укласти угоду
на вкрай невигідних для неї умовах. Під
обманом у таких випадках слід розуміти
умисне введення в оману учасника угоди
шляхом повідомлення відомостей, що не
відповідають дійсності, або
замовчування обставин, що мають
істотне значення для угоди, що
укладається.

У ході розгляду справи позивачкою
не доведено наявності умислу в діях
відповідачів, істотні значення
обставин, щодо яких його введено в
оману, а також самого факту обману.

Доводи апелянта проте, що вона
вважала нібито укладала договір
довічного утримання, а договір
дарування уклала внаслідок обману з
боку відповідача ОСОБА_4 не
заслуговують на увагу, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 425 ЦК УРСР в
редакції 1963 року, який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин, за
договором довічного утримання одна
сторона, що є непрацездатною особою за
віком або станом здоров'я (відчужував),
передає у власність другій стороні
(набувачеві майна) будинок або частину
його, взамін чого набувач майна
зобов'язується надавати відчужувачеві
довічно матеріальне забезпечення в
натурі у вигляді житла, харчування,
догляду і необхідної допомоги.

Апелянтом не доведено належними та
допустимими доказами того, що
відповідачі надавали ій матеріальне
забезпечення в натурі у вигляді житла,
харчування, догляду і необхідної
допомоги, що є істотною умовою договору
довічного утримання.

Крім того, доводи апелянта
спростовуються показами відповідачів
по справі та показами свідка
Малітовської Т.М., яка є приватним
нотаріусом і станом на 23 березня 2000
року посвідчувала договір дарування як
державний нотаріус, пояснила, що воля
позивачки ОСОБА_1 під час укладення
договору була направлена саме на
укладення договору дарування
житлового будинку, вона особисто
роз'яснювала наслідки його укладення
та оголошувала його зміст. Сторони
особисто підписали укладений договір і
жодна з них не мала претензій чи
зауважень.

Посилання апелянта на ту обставину,
що договір дарування був укладений з
порушенням вимог законодавства, щодо
його нотаріального посвідчення,
оскільки вона є неписьменною, то
нотаріус повинна була прочитати текс
документа та зробити в ньому
відповідну відмітку є безпідставними.

Оскільки, апелянт, відповідно до вимог
ст. 60 ЦПК України не надала належних та
допустимих доказів, що вона є
неписьменною.

Інші доводи апеляційної скарги не
дають підстав для його скасування.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому підстав
для його скасування не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в
інтересах якої на підставі довіреності
дії ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заставнівського районного
суду Чернівецької області від 22 лютого
2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: