Справа № 536/373/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року
Кременчуцький районний суд
Полтавської області в складі:
головуючого - судді Клименко С.М.

за участю секретаря Ляш О.В.

позивача ОСОБА_1 та його представників
за довіреністю ОСОБА_2, ОСОБА_3

представників відповідача Відкритого
акціонерного товариства «Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат» за
довіреностями Лобач О.М., Марченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в залі
судових засідань в місті Кременчуці
справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого
акціонерного товариства «Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат»,
третя особа: Головне управління праці
та соціального захисту населення
Полтавської обласної державної
адміністрації про зобов'язання
нарахувати та сплатити заробітну плату

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 25 лютого 2014 року звернувся
до суду з позовом, уточненим під час
судового розгляду, до Відкритого
акціонерного товариства «Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат» про
зобов'язання нарахувати та сплатити
заробітну плату.

В обґрунтування позовних вимог
позивач в своїй заяві посилається, що з
17 липня 2006 року він працює водієм
автотранспортних засобів по вивозу
гірничої маси в кар'єрі
гірничотранспортного цеху ВАТ
«Полтавський ГЗК». З невідомих причин
з серпня місяця 2010 року керівництво
цеху надає йому наряди на ремонтні
роботи та прибирання території цеху,
які не відносяться до його основних
обов'язків, в зв'язку з чим зменшилась
його заробітна плата майже вдвічі, що
негативно відобразиться на розмірі
його майбутньої пенсії. Так, його
заробітна плата в середньому складає 4
000 грн., тоді як заробіток його
співробітників виконуючих регулярні
рейси в кар'єрі 7000-8000 грн. на місяць.
Оскільки відповідач в односторонньому
порядку погіршив умови оплати його
праці, то він звернувся до нього з завою
про виплату йому різниці між його
заниженою заробітною платою при
перебуванні його транспортного засобу
на ремонті та заробітною платою водія
транспортного засобу, на що отримав 29
травня 2013 року відмову.

Просив суд зобов'язати відповідача
нарахувати та виплатити йому різницю
між заниженою заробітною платою при
перебуванні транспортного засобу на
ремонті та заробітною платою водія
транспортних засобів починаючи з
вересня 2010 року по сьогоднішній день
та стягнути понесені ним витрати на
правову допомогу в сумі 1000 грн.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив задовольнити, про
обставини та підстави якого пояснив
так, як це викладено в заяві та уточнив,
що з 2013 року він працює водієм
транспортних засобів і йому
нараховується і виплачується
відповідна заробітна плата, тому
просив задовольнити позовні вимоги
щодо зобов'язання відповідача
нарахувати та виплати йому різницю в
заробітній платі по серпень 2013 року.

Представники відповідача в судовому
засіданні позов не визнали та пояснили,
що згідно наказу №342к ОСОБА_1 з 14 липня
2006 року прийнятий на роботу в
гірничотранспортний цех водієм
автотранспортних засобів 3 класу по
вивозу гірничої маси в кар'єрі з
погодинною оплатою праці згідно
тарифної ставки, якою передбачається
оплата на роботі в кар'єрі і на
поверхні, окремо, про що видаються
накази, з якими він ознайомлювався, що
підтверджується його підписом. Його
завдання і обов'язки регламентовано
Правилами внутрішнього трудового
розпорядку працівників ВАТ
«Полтавський ГЗК», з якими він був
ознайомлений при прийнятті на роботу і
які він повинен виконувати.

Питання оплати праці водіїв, як і
інших працівників, вони, як
госпрозрахункове підприємство,
вирішують самостійно розробляючи
відповідне Положення про умови та
розміри оплати праці керуючись
Положенням «Про оплату і організацію
праці водіїв технологічного
автотранспорту гірничотранспортного
цеху» введеним в дію з 01 серпня 2010 року.
Крім цього, розмір заробітної плати
працівників встановлюється в
колективному договорі, дотримуючись
при цьому норм мінімальних державних
гарантій з оплати праці та гарантій
передбачених законодавством,
генеральною та галузевою угодами. На
нижче оплачувану роботу позивач не
переводився, накази про це не
видавалась. Заробітна плата йому
нараховувалась та виплачувалась
згідно виконаних робіт на підставі
виданих нарядів з дотриманням
зазначених діючих норм законодавства
та положень, які діють на комбінаті.
Наряди на виконання ремонтних робіт
йому не видавались і ним не
виконувались, оскільки відповідно до
укладених договорів, ТОВ «Цепелін
Україна» проводить повний цикл
ремонтних робіт та технічного
обслуговування великовантажних
автомобілів. Водії згідно Положення
«Про оплату і організацію праці водіїв
технологічного автотранспорту
гірничотранспортного цеху», крім
основної роботи по транспортуванню
гірської маси від екскаватора до
переважувальних пунктів, відвалів,
пунктів переваловки, транспортування
щебеню зі складів рудоуправління і СМС
для підсипки під'їздів екскаваторів і
будівництва автодоріг та
транспортування окатишів на ЦПО,
проводять роботи по усуненню
несправностей автомобіля, які не
потребують розбирання головних
механізмів, щозмінне обслуговування,
склад робіт якого виконується при
виїзді на лінію і передбачений нормами
вироблення в підготовно-заключному
часі, мийку автомобілів перед
постановкою та ТО і поточний ремонт.

Просили в задоволенні позову
відмовити.

Третя особа: Головне управління
праці та соціального захисту
населення Полтавської обласної
державної адміністрації, в судове
засідання представник не з'явився,
надали суду заяву, де просили
розглянути справу у їх відсутність та
прийняти рішення на власний розсуд.

Заслухавши пояснення сторін, їх
уповноважених представників, свідків,
дослідивши подані сторонами
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив такі фактичні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Кожна особа, як слідує зі змісту ст.3
ЦПК України, має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Між сторонами, суд вважає, виникли
правовідносини, що випливають із
трудового права, пов'язані з оплатою
праці, тому керується Кодексом
Законів про працю України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України N 9 від
06.11.92 року «Про практику розгляду
судами трудових спорів» та положеннями
ч.1 статті 6 Конвенції Про захист прав
людини і основоположних свобод, що
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру.

Статтею ст.95 Кодексу законів про
працю України визначено, що заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу. Розмір заробітної плати
залежить від складності та умов
виконуваної роботи, професійно-ділових
якостей працівника, результатів його
праці та господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.
Питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначається Кодексом законів
про працю України, Законом України "Про
оплату праці" та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно стаття 97 Кодексу законів про
працю України, оплата праці
працівників здійснюється за
погодинною, відрядною або іншими
системами оплати праці. Форми і
системи оплати праці, норми праці,
розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми
посадових окладів, умови запровадження
та розміри надбавок, доплат, премій,
винагород та інших заохочувальних,
компенсаційних і гарантійних виплат
встановлюються підприємствами,
установами, організаціями самостійно у
колективному договорі з дотриманням
норм і гарантій, передбачених
законодавством, генеральною та
галузевими (регіональними) угодами.
Конкретні розміри тарифних ставок
(окладів) і відрядних розцінок
робітникам, а також надбавок, доплат,
премій і винагород встановлюються
власником або уповноваженим ним
органом з урахуванням зазначених
передбачених вимог та власник або
уповноважений ним орган чи фізична
особа не має права в односторонньому
порядку приймати рішення з питань
оплати праці, що погіршують умови,
встановлені законодавством, угодами,
колективними договорами.

Судом встановлено, що позивач
ОСОБА_1 згідно наказу № 342к від 14 липня
2006 року прийнятий на роботу з 17 липня
2006 року водієм автотранспортних
засобів 3 класу по вивозу гірничої маси
в кар'єрі ВАТ «Полтавський
гірничо-збагачувальний комбінат» .
Наказом № 1157 від 18 червня 2010 року з 18
червня 2010 року було підтверджено його
право на пільгове пенсійне
забезпечення по списку № 2 по професії
водій автотранспортних засобів по
вивезенню гірничої маси в кар'єрі (НД
БелАЗ-130) гірничотранспортного цеху
згідно результатів атестації робочих
місць. Відповідно до наказу №208 від 07
лютого 2011 року з 07 лютого 2011 року був
переведений водієм автотранспортних
засобів 3 класу по вивезенню гірничої
маси в кар'єрі (НД-1200) в
гірничотранспортному цеху (список №1),
де і працює по теперішній час.

Заробітна плата позивачу
нараховувалась згідно з «Положенням
про оплату та організацію праці водіїв
технологічного автотранспорту
гірничотранспортного цеху» погодженим
з цеховим профсоюзним комітетом та
затвердженим начальником
гірничотранспортного цеху, діючим з 01
серпня 2010 року, з яким позивач був
ознайомлений особисто та не оспорює.

Відповідно до зазначеного
Положення, розробленого та
затвердженого відповідності до вимог
статті 96 Кодексу законів про працю
України про тарифну систему оплати
праці, що основою організації оплати
праці є тарифна система оплати праці,
яка включає тарифні сітки, тарифні
ставки, схеми посадових окладів і
тарифно-кваліфікаційні характеристики
(довідники) використовуючи Наказ
міністра чорної металургії
Української РСР № 540-Н від 03 листопада
1986 року «Про удосконалення організації
заробітної плати і введення нових
тарифних ставок і посадових окладів
працівників виробничих підрозділів
народного господарства, який є
нормативним актом, що визначає умови
оплати праці працівників
автомобільного транспорту, ОСОБА_1 була
встановлена оплата праці в вигляді
погодинної тарифної ставки, що
підтверджується відповідними
наказами №208 к від 07 лютого 2011 року, №
955к від 07 вересня 2011 року, якою
передбачений розмір оплати робіт в
кар'єрі і на поверхні, який різниться.
Так, оплата робіт в кар'єрі вища, ніж на
поверхні. Розмір тарифних ставок як
вбачається з наказів про підвищення
тарифних ставок і окладів змінювався в
залежності з встановленого
прожиткового мінімуму Законами
України «Про державний бюджет» на
відповідний рік.

Як слідує із досліджених в судовому
засіданні особистих рахунків,
заробітна плата за спірний період з
серпня 2010 року по серпень 2013 року
позивачу ОСОБА_1 нараховувалась згідно
тарифних ставок відповідно до виданих
нарядів на роботу на поверхні. Також
йому правомірно не нараховувалась
премія в відповідності до п.4.1
Положення про оплату праці водіїв
технологічного автотранспорту
гірничотранспортного цеху, що водіям
на час усунення технологічних
несправностей автомобіля, які не
потребують розбирання головних
механізмів і знаходження в простої всі
види премії не нараховуються. ОСОБА_1
за спірний період виконував роботи
передбачені Інструкцією по професії
водія автотранспортних засобів по
вивезенню гірничої маси в кар'єрі
гірничотранспортного цеху ВАТ
«Полтавський ГЗК» затвердженої та
погодженої 18 жовтня 2011 року.

Обставин виконання позивачем
ремонту автомобілів, прибирання
території підприємства, як і фактів
навмисного відсторонення його
адміністрацією підприємства від
роботи водієм з метою заниження йому
заробітної плати не було встановлено в
судовому засіданні, оскільки він, в їх
підтвердження, всупереч вимогам ст.10
ЦПК України, що кожна сторона повинна
довести ті обставини на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, доказів суду не надав.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили
в судовому засіданні, що ремонт
автомобілів на підприємстві проводить
згідно договору ТОВ «Цепелін Україна».
Водії згідно відомчої Інструкції
здійснюють щоденний догляд за
автомобілем, що не потребує розбирання
основних вузлів і агрегатів, готують
автомобіль для ремонту. Як правило,
водії присутні при ремонті, оскільки
тільки вони мають право на включення
запалення в автомобілі, а це інколи
потрібно для ремонту, а їх роботу
оплачують по тарифу як роботу на
поверхні, а не в кар'єрі.

Безпідставними суд вважає
посилання позивача на вимоги ч.1 ст.104
КЗпП України, що при виконанні робіт
різної кваліфікації праця почасових
робітників, а також службовців
оплачується за роботою вищої
кваліфікації, оскільки зазначений
нормативний акт до спірних
правовідносин не може бути
застосований, так як їх не регулює.
Позивач, як в своїй позовні заяві, так і
в судовому засіданні не довів
належними доказами, що він виконував
роботу нижчої кваліфікації та що
відповідач в односторонньому порядку
прийняв рішення про погіршення умов
оплати його праці.

Такі встановлені в судовому
засіданні обставини підтверджені
належними доказами та аналіз наведених
норм матеріального та процесуального
права дають суду підстави для
висновку, що заробітна плата
нараховувалась та виплачувалась
позивачу ОСОБА_1 за спірний період в
передбаченому діючим законодавством
розмірі, порушень його прав судом не
було встановлено, тому в задоволенні
його позову суд відмовляє.

Оскільки суд відмовляє позивачу в
задоволенні позову, то в відповідності
до ст.88 ЦПК України слід відмовити йому
і в стягненні з відповідача витрат на
правову допомогу в сумі 1000 грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61.88.212-215,218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до
Відкритого акціонерного товариства
«Полтавський гірничо-збагачувальний
комбінат» про зобов'язання нарахувати
та сплатити заробітну плату відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської
області через Кременчуцький районний
суд на протязі 10 днів з дня після його
проголошення всіма учасниками процесу.

У разі застосування ст.218 ЦПК
України скарга подається потягом
десяти днів з дня отримання копії
повного рішення.

Суддя
С. М. Клименко