АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 212/9246/13-Ц 22-ц/774/803/К/14
Справа № 212/9246/13-ц
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/803/К/14
Доповідач - Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Барильської А.П.,
Ляховської І.Є.,

при секретарі - Булах К.А.

за участю: представника позивача
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк"- Бродько
Анатолія Івановича,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" на заочне
рішення Жовтневого районного суду м.
Кривого Рогу від 28 січня 2014 року по
цивільній справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
"ПриватБанк" (надалі- ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_4. про стягнення суми
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначило, що 20 лютого 2007 року між
Закритим акціонерним товариством
комерційний банк «ПриватБанк»
правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір за № KRXRRX10740458, згідно
умов якого ОСОБА_4 отримала кредит у
розмірі 1 666,75 грн., зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 12%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом, з кінцевим терміном
повернення - 19 лютого 2008 року.
Відповідно до умов укладеного
договору, договір складається з заяви
позичальника та Умов надання кредиту
фізичним особам («Розстрочка»), які
підписані відповідачем та які
засвідчують його згоду з умовами
кредиту.

В порушення норм закону та умов
договору ОСОБА_4 зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором не
виконала, тому станом на 30.09.2013 року,
утворилась заборгованість у сумі 23 999,32
грн., яка складається з наступного:

- заборгованість по відсотках за
користування кредитом - 5 644,98 грн.;

- заборгованість по комісії за
користування кредитом- 204,20 грн.;

- пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань - 16 531,12 грн.;

а також штрафи відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг:

- штраф (фіксована частина)- 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова)- 1119,02 грн.

Також позивач просив стягнути з
відповідача судові витрати по справі в
сумі - 239,99 грн.

Заочним рішенням Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 28
січня 2014 року у задоволені позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 відмовлено
повністю.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» ставить питання про
скасування рішення суду і ухвалення
нового рішення про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, за недоведеністю
обставин, що мають значення та
невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Так суд відмовляючи в задоволені
позову, послався на той факт, що Банк
звернувся до суду з вимогою про захист
свого цивільного права з порушенням
строку позовної давності, як у 3 так і у 5
років.

Проте суд не в повній мірі дослідив
обставини по справі, зокрема
розрахунок заборгованості де чітко
прослідковується переривання строку
позовної давності 09.12.2013 року, тоді коли
відповідачем було здійснено погашення
заборгованості по кредитному договору
в розмірі 302 грн., таким чином, на
підставі норм ЦК України, мало місце
переривання перебігу позовної
давності, строк якої, в такому разі
починається заново і час, що минув до
переривання, до нового строку не
зараховується, а отже позов Банку
заявлений в межах строку позовної
давності.

Крім того, суд першої інстанції,
відмовляючи банку у задоволені
заявленого позову, посилався на ст..11
Закону України «Про захист прав
споживачів», відповідно до норм якої
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, проте не звернув
уваги на те, що у вказаній статті
закону не має жодного посилання на
застосування судами позовної давності
без заяви сторони у спорі.

Крім того, мова вищевказаного закону
йде про позасудовий порядок повернення
споживчого кредиту, а не про судовий
порядок.

Так в судовому порядку підлягають
застосуванню положення ч.3 ст. 267 ЦК
України, відповідно до якої позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення рішення, про що відповідач до
суду не заявляв, а тому застосування
строку позовної давності без заяви
відповідача є порушенням норм
матеріального права.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилась, про час та місце розгляду
справи повідомлялась належним чином,
про що свідчить телефонограма № 350 та
рекомендоване повідомлення про
вручення виклику до суду апеляційної
інстанції.

Апеляційний суд вважає за можливе
розглядати справу у відсутність осіб,
що не з'явились, оскільки відповідно до
вимог ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
заявлених вимог, доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
процесуального законодавства і
всебічно перевіривши обставини,
вирішив справу у відповідності з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а за їх відсутності на
підставі закону, що регулює подібні
відносини, або виходячи із загальних
засад і змісту законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для даної справи,
висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду
не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Ст. 627 ЦК України зазначає, що
відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів.

Судом встановлено, що 20 лютого 2007 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір № KRXRRX10740458, згідно
умов якого ОСОБА_4 отримала кредит у
розмірі 1 666,75 грн., зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 12%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом, з кінцевим терміном
повернення - 19 лютого 2008 року.(а.с.5-9)

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст.ст.526,527,530 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і у
встановлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

Тобто, належним виконанням
зобов'язання з боку відповідача є
повернення кредиту в строки, у розмірі ,
визначеними кредитним договором.

Відповідач порушила взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором, в
результаті чого станом на 30.09.2013 року,
утворилась заборгованість у сумі 23 999,32
грн., яка складається з наступного:

- заборгованість по відсотках за
користування кредитом - 5 644,98 грн.;

- заборгованість по комісії за
користування кредитом- 204,20 грн.;

- пеня за несвоєчасне виконання
зобов'язань - 16 531,12 грн.;

а також штрафи відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг:

- штраф (фіксована частина)- 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова)- 1119,02 грн.

Заповнюючи 20.02.2007 року заяву
позичальника та підписуючи її,
позичальник ОСОБА_4 погодилась з тим, що
ця заява разом з запропонованими
банком Умовами надання споживчого
кредиту фізичним особам («Розстрочка»)
(далі - Умови), тарифами банку
складатимуть кредитний договір між нею
та банком.

Згідно умов заяви позичальника від
20.02.2008 року позичальник зобов'язався
повернути наданий їй кредит, сплатити
відсотки, винагороди, штрафні санкції,
які зазначені в заяві позичальника та
Умовах строки. Сторони погодили, що
погашення заборгованості відбувається
в наступному порядку: щомісячно, у
період сплати, за який приймається
період з « 15» по « 20» число кожного
місяця, позичальник повинен надавати
банку грошові кошти (щомісячний платіж)
у сумі 189,06 грн. для погашення
заборгованості по кредиту.

Вимоги Банку, щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором не суперечать
умовам договору, які визначені
сторонами і погоджені ними.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволені позову суд першої інстанції
виходив з того що позивач звернувся до
суду з порушенням строку, як загальної
так і визначеної в договорі позовної
давності та керувався вимогами статті
11 Закону України «Про захист прав
споживачів» відповідно до норм, якої
встановлено, що у спорах щодо
споживчого кредитування,
кредитодавцям забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, незалежно від
заяви сторони у спорі.

Колегія суддів не може погодитись з
таким висновком суду з огляду на
наступне.

Так згідно ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Відповідно до п.3, п. 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Однак ОСОБА_4 не заявляла про
застосування строку позовної давності,
більш того вона не приймала участі при
розгляді даної справи в суді першої
інстанції на що не звернув уваги суд
першої інстанції, застосовуючи
наслідки пропущення строку, отже
доводи апеляційної скарги в цій
частині заслуговують на увагу.

Крім того, колегія суддів вважає, що
відсутні і підстави для застосування
строку позовної давності відповідно до
ст.. 11 Закону України "Про захист прав
споживачів" (в редакції від 22.09.2011 року
№ 3795- VI), оскільки дана стаття не
містить жодного посилання на
застосування судами позовної давності
без заяви сторони у спорі, крім того в
даній статті мова йде про позасудовий
порядок повернення споживчого кредиту,
а не про судовий порядок.

Згідно Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №7 від 07.02.2014 року «Про внесення
змін і доповнень до постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012р.№5», встановлено, що
при застосуванні положення пункту 7
частини одинадцятої статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув,
суди мають виходити з того, що у
системному зв'язку з частиною
одинадцятою статті 11 зазначеного
Закону ця вимога стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту і спрямована на те,
щоб встановити судовий контроль за
вирішенням таких вимог кредитодавця з
метою захисту прав споживача як
слабшої сторони договору споживчого
кредиту.

Колегія суддів погоджується з доводами
апеляційної скарги с приводу того, що
суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку щодо пропуску
позивачем строку позовної давності для
стягнення заборгованості за укладеним
кредитним договором.

Висновок суду першої інстанції з
приводу того, що позивач звернувся до
суду 16.10.2013 року, в той час як початок
перебігу позовної давності
обчислюється з послідуючого дня після
кінцевого строку повернення кредиту,
який встановлено договором - 19.02.2008
року, не відповідає обставинам справи
та є передчасним.

Згідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалась або могла
довідатись про порушення свого права
або про особу яка його порушила.

Згідно ч.1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

Так з матеріалів справи вбачається, що
у Заяві на отримання кредиту вказано,
що боржник ознайомлений та згодний із
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»
Стандарт), які були надані їй у
письмовій формі, своїм підписом
підтвердила факт надання їй повної
інформації про умови кредитування.

Згідно із пункт 5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам,
які є невід'ємною частиною договору,
встановлює термін позовної давності по
вимогам про стягнення кредиту
тривалістю у 5 (п'ять) років. Вказане
відповідає положенню ч.1 ст. 259 ЦК
України.

Крім того ОСОБА_4 протягом 2011-2013рр. було
здійснено часткове погашення
заборгованості по кредитному договору,
отже своїми діями вона підтвердила
взяті на себе зобов'язання по погашенню
кредиту за договором № KRXRRX10740458 від 20
лютого 2007 року. Дані дії відповідача є
підставою для пререривання строку
позовної давності у відповідності до
ст.. 264 ЦК України.

Стаття 611 ЦК України містить перелік
правових наслідків, які можуть
застосовуватись до порушника в
сукупності або окремо, залежно від
умов, передбачених договором або
законом.

Законом і договором передбачено
стягнення пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань і сторони
передбачили саме таку
відповідальність у договорі.

Колегія суддів, погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
вимоги банку щодо стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором та штрафних
санкцій не суперечать умовам договору,
які визначені сторонами і погоджені
ними.

Перевіривши правильність даних
розрахунку (а.с. 3-4), колегія суддів не
може погодитись з розміром пені, яка
підлягає стягненню з відповідача за
несвоєчасність виконання зобов'язань
за договором.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума, або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Пенею, є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання .

Тобто пеня, це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й доки зобов'язання не
буде виконано. Її розмір збільшується
залежно від продовження
правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо
предметом неустойки є грошова сума, її
розмір встановлюється договором або
актом цивільного законодавства. Розмір
неустойки, встановлений законом, може
бути збільшений у договорі.

Як убачається із п. 5.1. Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам,
які є невід'ємною частиною договору, у
разі порушення позивальником
будь-якого із зобов'язань Банк має
право нарахувати, а Позичальник
зобов'язується сплатити Банку пеню у
розмірі 0,15% від суми непогашеної
заборгованості за кожний день
прострочення.

До вимог про стягнення неустойки
застосовується позовна давність в один
рік (ч. 2 ст.258 ЦК України).

Заявляючи позов про стягнення пені в
розмірі 16 531,12 грн., поза межами річного
строку, позивач на вказане уваги не
звернув.

Отже колегія суддів не може погодитись
з таким розміром пені.

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події , з якою пов`язано його
початок. Правова природа пені така, що
строк позовної давності щодо її
стягнення обчислюється за кожним днем
( місяцем), за яким нараховується пеня,
окремо. Право на позов про стягнення
пені за кожен день ( місяць) виникає
щодня (щомісяця) на відповідну суму.

В межах річного строку пеня складає 4
953,93 грн.

З такою сумою пені, в межах річного
строку, погодився і представник Банку
в суді апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає за необхідне рішення суду
першої інстанції скасувати у зв'язку з
неправильним застосуванням судом
першої інстанції норм матеріального
права та ухвалити нове рішення,
відповідно до вимог ч.1 п.4 ст. 309 ЦПК
України про стягнення з відповідача
ОСОБА_4. пені за несвоєчасність
виконання зобов`язань за договором в
межах строку позовної давності за
період з 16 жовтня 2012 року по 30 вересня
2013 року з розрахунку 0, 15% від суми не
погашеної заборгованості, що дорівнює
4 953,93 грн., у зв'язку з чим підлягає
зменшенню розмір загальної
заборгованості за кредитом до 12 422,13
грн., яка складається з заборгованість
по процентам за користування кредитом-5
644,98 грн.; заборгованість по комісії за
користуванням кредитом -204,20 грн.; 4 953,93
грн. - пеня за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором, а також
штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та
правил надання банківських послуг: 500,00
грн. - штраф (фіксована частина); 1119,02
грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати, якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції
змінює рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат. Тому з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивача ПАТ «КБ «ПриватБанк»
колегія суддів стягує судові витрати
229,40 грн. судового збору за розгляд
справи в суді першої інстанції та 121,80
грн. сплачених позивачем при зверненні
з апеляційною скаргою., а разом 351,20 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, п. п.1, 4 ч.1 ст.309,
313- 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк"» - задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого
районного суду м. Кривого Рогу від 28
січня 2014 року -скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк"
заборгованість за кредитним
договором № № KRXRRX10740458 від 20 лютого 2007
у сумі 12 422 ,13 грн., яка складається з :

- 5 644,98 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 204,20 грн.- заборгованість по комісії за
користування кредитом

- 4 953,93 грн. - пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором, а
також штрафів відповідно до пункту 5.3
Умов та правил надання банківських
послуг:

- 500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

- 1119,02 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" 351,20 грн.
судового збору.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: