Справа № 523/6107/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2014 р. Суворовський районний
суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Бузовського В.В.,

при секретарі - Петровської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 16, в м. Одесі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа
Четверта одеська державна нотаріальна
контора про встановлення факту
проживання жінки та чоловіка однією
сім'єю, які не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
визнання договору дарування удаваним,
визнання спільної сумісної власності
на нерухоме майно, визнання права
власності на частку у праві спільної
сумісної власності, визнання
спадкоємцем четвертої черги за
законом, зміну черговості одержання
права на спадкування, визнання права
власності в порядку спадкування, -

установив:

ОСОБА_1, звернулася до суду із
зазначеним позовом, після остаточного
збільшення розміру позовних вимог від
04.11.2013р., (а.с, 149) просила - встановити
факт її проживання з ОСОБА_6 однією
сім'єю, які не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі з 1996
року по ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати договори
дарування від 21.03.2012р., удаваними, а саме
договорами купівлі-продажу, визнати, що
житловий будинок з господарськими
спорудами АДРЕСА_1 є спільною сумісною
власністю її та ОСОБА_6, визнати за нею
право власності на 1/2 частку у праві
спільної сумісної власності, визнати
її спадкоємцем четвертої черги за
законом після смерті ОСОБА_6, змінити
черговість одержання права на
спадкування та надати їй право на
спадкування разом із спадкоємцями
другої черги за законом після смерті
спадкодавця ОСОБА_6, визнати право
власності в порядку спадкування після
смерті спадкодавця ОСОБА_6

В обґрунтування вимог посилалася на те,
що вона з ОСОБА_6, з 1996 року проживали
однією сім'єю, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
мали взаємні права та обов'язки і не
перебували у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі. Під час
перебування в фактичних шлюбних
відносинах вона та ОСОБА_6, придбали у
ОСОБА_3, ОСОБА_4, житловий будинок з
господарськими спорудами АДРЕСА_1.
Разом із тим, між ними та колишніми
власниками було укладено договори
дарування, а саме ОСОБА_3, ОСОБА_4,
подарували їй 1/10 частину
домоволодіння, а ОСОБА_6, отримав в дар
9/10 частин. На підтвердження того, що
насправді укладено договори
купівля-продажу, посилається на те, що
ОСОБА_3, та ОСОБА_4, отримали від неї 58 000
доларів США саме за продаж будинку, про
що ними було складено відповідну
розписку. В подальшому, вона та ОСОБА_6,
здійснили державну реєстрацію права
власності. З урахуванням зазначених
обставин вважає, що оскільки договори
дарування є договорами
купівлі-продажу, отже майно набуте нею
та ОСОБА_6, є їх спільною сумісною
власністю, а частки у праві спільної
сумісної власності є рівними, таким
чином їй, у праві спільної сумісної
власності належить 1/2 частка житлового
будинку з господарськими спорудами
АДРЕСА_1. ОСОБА_6, помер ІНФОРМАЦІЯ_1,
після його смерті відкрилася спадщина
на належну йому 1/2 частку житлового
будинку з господарськими спорудами
АДРЕСА_1. Спадкоємців за заповітом та
спадкоємців першої черги немає.
Відповідачка ОСОБА_2, є рідною сестрою
померлого та як спадкоємець другої
черги за законом, звернулася до
нотаріальної контори із заявою про
прийняття спадщини. Вона, як жінка яка
проживала із спадкодавцем однією
сім'єю є спадкоємцем четвертої черги за
законом. Також зазначила, що ОСОБА_6, до
смерті тривалий час хворів, потребував
сторонньої допомоги тобто перебував у
безпорадному стані та потребував
допомоги. Вона, як дружина, надавала
допомогу, доглядала хворого,
матеріально забезпечувала, а тому
вважає, що набула право на спадкування
разом із спадкоємцем другої черги за
законом ОСОБА_2 Враховуючи те, що
ОСОБА_2, нотаріально посвідчила заяву
про визнання позову та відмову від
отримання свідоцтва про право на
спадщину, вважає, що має право на
визнання права власності, в порядку
спадкування за законом, на 1/2 частину
житлового будинку з господарськими
спорудами АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6

Відповідачі ОСОБА_3, та ОСОБА_4, надали
до суду заву про розгляд справи за їх
відсутності та зазначили, що дійсно між
ними та позивачкою, яка діяла від себе
та в інтересах ОСОБА_6, на підставі
довіреності, фактично відбулася
купівля-продаж належного їм будинку, що
підтверджується їх розпискою про
отримання коштів за продаж будинку
(а.с. 185, 205).

Відповідачка ОСОБА_2, в судове
засідання не з'явилася, про місце та час
його проведення повідомлена належним
чином, що підтверджується розпискою
про повернення судової повістки без
вручення, у зв'язку із не проживанням
ОСОБА_2, за місцем реєстрації (а.с. 217).
Крім того, ОСОБА_2, подано нотаріально
посвідчену заяву про визнання позову
та відмову від отримання свідоцтва про
право на спадщину (а.с. 103).

Від Четвертої одеської державної
нотаріальної контори надійшла заява
про розгляд справи за відсутності
представника (а.с. 220).

Судом встановлені такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Так встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з
1996 року проживали однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, вели спільне
господарство, мали спільний бюджет,
мали взаємні права та обов'язки,
спільно виховували дітей ОСОБА_1, від
першого шлюбу, який був розірваний в 1980
році, що підтверджується письмовими
доказами та поясненнями свідків
допитаних в судовому засіданні. В
лютому 2012 року ОСОБА_1, та ОСОБА_6, маючи
намір придбати приватний будинок
21.02.2012р., уклали з ОСОБА_3, та ОСОБА_4,
договір про намір укласти угоду -
договір купівлі-продажу домоволодіння
АДРЕСА_1, що належав подружжю ОСОБА_3, та
ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право
власності від 26.12.2011р., попередньо
домовившись про ціну будинку
зазначивши її в розмірі 58 000 доларів США
та передавши продавцям аванс в розмірі
16 000 грн., (а.с. 14). 21.03.2012р., ОСОБА_1, що
діяла від свого імені та від імені і в
інтересах ОСОБА_6, (на підставі
нотаріально посвідченої довіреності)
передала, а ОСОБА_3, та ОСОБА_4, прийняли
за продаж зазначеного будинку раніше
обумовлену суму коштів в розмірі 58 000
доларів США, що підтверджується
розпискою про отримання коштів
складену ОСОБА_3, (а.с. 16) та що визнано
ОСОБА_3, та ОСОБА_4, згідно до надісланої
до суду заяви (а.с. 185, 205). 21 березня 2012
року було укладено договір дарування
1/10 частини житлового будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1, між
дарувальниками ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
обдарованою ОСОБА_1, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
реєстровий № 402 (а.с. 20). Того ж дня, 21
березня 2012 року було укладено договір
дарування 9/10 частин житлового будинку
з господарськими спорудами АДРЕСА_1,
укладений між дарувальниками ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та обдарованим ОСОБА_6, від імені
та в інтересах якого на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
діяла ОСОБА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
реєстровий № 399 (а.с. 17). Зазначені
договори дарування були зареєстровані
в КП «ОМБТІ та РОН» 09.04.2012 року (а.с. 18, 21).
Також встановлено, що 05.03.2011 року,
ОСОБА_6, перебуваючи в рейсі, був знятий
з борту пароплава «Нью-Йоркер» у
зв'язку із тяжкою хворобою та
госпіталізований до медичного закладу
в Республіці Панама із діагнозом
неконтрольований розвиток цукрового
діабету, прояв синдрому діабетичної
стопи (а.с. 60-72). Протягом півтора місяця
ОСОБА_6, перебував в медичному закладі
на стаціонарному лікуванні, переніс
три операції на стопі з видалення
відмираючи тканин, та 15 квітня 2011 року
був виписаний з лікарні та йому було
рекомендовано користування милицями
та переправлятися на територію України
на інвалідному візку. З 26.04.2011 року по
21.06.2011 року ОСОБА_6, продовжував
лікування та перебував на лікарняному
(а.с. 73-74). Після проведеного лікування
загальний стан здоров'я ОСОБА_6, дещо
покращився, але у зв'язку із
проведеними операціями на нозі він
став інвалідом, самостійно обходити
себе не міг та ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6,
помер, причина смерті: післяінфарктний
кардіосклероз (а.с. 27-28). Отже, з квітня
2011 року по жовтень 2012 року, що
встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_6, знаходився в безпорадному
стані у зв'язку із тривалою хворобою та
перенесеним інфарктом, а ОСОБА_1,
протягом цього часу піклувалася про
нього, матеріально забезпечувала та
надавала іншу допомогу. Після смерті
ОСОБА_6, відкрилася спадщина на належне
йому майно. ОСОБА_6, заповіт не складав,
спадкоємці першої черги за законом
відсутні. Спадкоємцем другої черги за
законом є рідна сестра померлого
ОСОБА_2, яка в установлений законом
строк звернулася до нотаріальної
контори із заявою про прийняття
спадщини, що підтверджується копією
спадкової справи (а.с. 124-131).

Відповідно до ч. 2 ст. 13 КпШС України,
права і обов'язки подружжя породжує
лише шлюб, укладений у державних
органах реєстрації актів
громадянського стану.

В силу п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд
розглядає справи про встановлення
факту проживання однією сім'єю
чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та
чоловік проживають однією сім'єю, але
не перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте
ними за час спільного проживання,
належить їм на праві спільної сумісної
власності, якщо інше не встановлено
письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Виходячи із вимог зазначених норм
права, суд вважає можливим частково
задовольнити вимоги ОСОБА_1, в частині
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а
саме з 01.01.2004р., тобто з часу набрання
чинності Сімейним кодексом України і
по день смерті ОСОБА_6, оскільки до
01.01.2004р., чинне, на той час,
законодавство (зокрема КпШС України)
такого поняття, як проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу не
передбачало, а отже не породжувало
ніяких прав і обов'язків у чоловіка і
жінки як у подружжя, в тому числі щодо
набутого ними майна, що з 2004 року
передбачено ст. 74 СК України.

Відповідно до ст. 235 ЦК України,
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму ВСУ від
06.11.2009р., № 9, зазначено, що за удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. За
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що
правочин вчинено з метою приховати
інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК
України має визнати, що сторонами
вчинено саме цей правочин, та вирішити
спір із застосуванням норм, що
регулюють цей правочин.

Статтею 717 ЦК України визначено, що за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Договір, що встановлює обов'язок
обдаровуваного вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Отже, обов'язковою умовою договору
дарування є його безоплатність та
відсутність, з боку обдарованого, дій
як майнового так і немайнового
характеру.

Згідно до ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Таким чином, на підставі обставин
встановлених в судовому засіданні, а
саме встановлення оплатності вчинених
правочинів, та згідно вимог діючого
законодавства, суд приходить до
висновку про те, що між ОСОБА_3, ОСОБА_4, з
одного боку та ОСОБА_6, в інтересах
якого діяла ОСОБА_1, з другого боку було
вчинено саме договір купівлі-продажу
9/10 частини житлового будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1. Так
само між ОСОБА_3, ОСОБА_4, з одного боку
та ОСОБА_1, з другого боку було вчинено
договір купівлі-продажу 1/10 частини
житлового будинку з господарськими
спорудами АДРЕСА_1.

Згідно до вимог ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено письмовим договором між
ними.

На майно, що є об'єктом права спільної
сумісної власності жінки та чоловіка,
які не перебувають у шлюбі між собою
або в будь-якому іншому шлюбі,
поширюються положення глави 8 цього
Кодексу.

Статтею 60 СК України встановлено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що набуті за договорами
купівлі-продажу ОСОБА_1, та ОСОБА_6, 9/10 та
1/10 частини житлового будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1 є їх
спільною сумісною власністю, як майно
набуте жінкою та чоловіком які
проживають однією сім'єю, але не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі (ст. 74 СК
України).

Згідно до ст. 70 СК України, у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

В силу ст. 1226 ЦК України, частка у праві
спільної сумісної власності
спадкується на загальних підставах.
Суб'єкт права спільної сумісної
власності має право заповідати свою
частку у праві спільної сумісної
власності до її визначення та виділу в
натурі.

Частинами 1, 2 ст. 71 Закону України «Про
нотаріат» встановлено, що у разі смерті
одного з подружжя свідоцтво про право
власності на частку в їх спільному
майні видається нотаріусом на підставі
письмової заяви другого з подружжя з
наступним повідомленням спадкоємців
померлого, які прийняли спадщину. Таке
свідоцтво може бути видано на половину
спільного майна.

На підставі письмової заяви
спадкоємців, які прийняли спадщину, за
згодою другого з подружжя, який є живим,
у свідоцтві про право власності може
бути визначена і частка померлого у
спільній власності.

Отже, суд звертає увагу на те, що згідно
із ст. 368 ЦК спільною власністю є не лише
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
якщо інше не встановлено договором або
законом, а й майно, набуте в результаті
спільної праці та за спільні грошові
кошти членів сім'ї, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

У разі відмови нотаріуса видати
свідоцтво про право на спадщину
спадкоємці учасника спільної сумісної
власності мають право звернутися з
позовом про визначення частки майна,
належної померлому на праві спільної
сумісної власності.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під
терміном «визначення часток»
законодавець розуміє визначення
(встановлення) розміру частки
співвласника у спільному сумісному
майні.

Таким чином, суд приходить до висновку
про те, що частки ОСОБА_1, та ОСОБА_6, у
праві спільної сумісної власності на
житловий будинок з господарськими
спорудами АДРЕСА_1 є рівними тобто по 1/2
частині.

Виходячи з наведеного суд вважає за
необхідне визнати за ОСОБА_1, право
власності на частку у праві спільної
сумісної власності, а саме: право
власності на 1/2 частину житлового
будинку з господарськими спорудами
АДРЕСА_1, а також визначити, що частка
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, в праві
спільної сумісної власності на
житловий будинок з господарськими
спорудами АДРЕСА_1, становила 1/2
частину.

Отже, після смерті ОСОБА_6, відкрилася
спадщина на належну йому 1/2 частину
житлового будинку з господарськими
спорудами АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 1260 ЦК України, у другу
чергу право на спадкування за законом
мають рідні брати та сестри
спадкодавця, його баба та дід як з боку
батька, так і з боку матері.

Статтею 1264 ЦК України, встановлено, що у
четверту чергу право на спадкування за
законом мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України визначено,
що фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

В силу ст. 1269 ЦК України, спадкоємець,
який бажає прийняти спадщину, але на
час відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має подати
нотаріусу заяву про прийняття
спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається
спадкоємцем особисто.

Особа, яка подала заяву про прийняття
спадщини, може відкликати її протягом
строку, встановленого для прийняття
спадщини.

Статтею 1270 ЦК України встановлено, що
для прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Згідно до ст. 1297 ЦК України,
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутися до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Якщо спадщину прийняло кілька
спадкоємців, свідоцтво про право на
спадщину видається на ім'я кожного з
них, із зазначенням імені та частки у
спадщині інших спадкоємців.

В силу ст. 1299 ЦК України, якщо у складі
спадщини, яку прийняв спадкоємець, є
нерухоме майно, спадкоємець
зобов'язаний зареєструвати право на
спадщину в органах, які здійснюють
державну реєстрацію нерухомого майна
(стаття 182 цього Кодексу).

Право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

Аналізуючи у сукупності наведені
вимого чинного законодавства та на
підставі обставин встановлених при
розгляді справи, суд приходить до
висновку про те, що ОСОБА_1, є
спадкоємцем четвертої черги за законом
та в силу ст. 1259 ЦК України, набула право
на зміну черговості та їй має бути
надано право на спадкування разом із
спадкоємцем другої черги за законом,
тобто разом із ОСОБА_2, яка є рідною
сестрою померлого. А отже ОСОБА_1, та
ОСОБА_2, мають право на спадкування в
рівних частках, тобто по 1/4 частині
житлового будинку з господарськими
спорудами АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що ОСОБА_2, у
встановлений законом строк, звернулася
із заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6, вона вже є такою, що
прийняла спадщину, а саме 1/4 частину
житлового будинку з господарськими
спорудами АДРЕСА_1, та зобов'язана
отримати свідоцтво про право на
спадщину і здійснити державну
реєстрацію права (ст. ст. 1297, 1299 ЦК
України).

Отже в частині визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, суд вважає можливим
задовольнити вимоги ОСОБА_1, частково, а
саме визнати за ОСОБА_1, право власності
на 1/4 частину житлового будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6, оскільки інша частина
спадку, а саме 1/4 частина житлового
будинку з господарськими спорудами
АДРЕСА_1, вже прийнята рідною сестрою
померлого ОСОБА_2

Суд не приймає до уваги посилання
позивачки ОСОБА_1, та її представника
про те, що ОСОБА_2, у нотаріально
посвідченій заяві відмовляється від
отримання свідоцтва про право на
спадщину з підстав наведених вище, крім
того, звертає увагу на те, що подання
заяви (як суду так і нотаріусу) про
відмову від отримання свідоцтва про
право на спадщину не передбачено
чинним законодавством та взагалі
суперечить закону (ст. ст. 1297, 1299 ЦК
України). З тих самих підстав, судом не
прийнято до уваги і визнання позову
ОСОБА_2, щодо визнання за ОСОБА_1, права
власності на спадкове майно в повному
обсязі, оскільки таке визнання
суперечить вище наведеному закону.

Наведений вище висновок суду, щодо
прийняття або відмови у прийнятті
спадщини ґрунтується також на
висновках зроблених ВСУ в Постанові
Пленуму від 30.05.2007 року № 7, зокрема в
пункті 25 постанови викладено, що
відмова від прийняття спадщини на
користь інших спадкоємців
допускається лише протягом строку для
прийняття спадщини. Після закінчення
цього строку частка у спадщині не може
бути збільшена з тих підстав, що
хто-небудь із спадкоємців
відмовляється від спадщини на користь
інших спадкоємців. У таких випадках
особа, яка прийняла спадщину, має право
розпорядитися усім або частиною майна,
отриманого в порядку спадкування,
шляхом відчуження її іншому
спадкоємцеві за договором
купівлі-продажу, дарування, міни тощо.

З іншими вимогами та з інших підстав,
ОСОБА_1, до суду не зверталася.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 64, 212-215 ЦПК
України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
третя особа Четверта одеська державна
нотаріальна контора про встановлення
факту проживання жінки та чоловіка
однією сім'єю, які не перебувають у
шлюбі між собою або в будь-якому іншому
шлюбі, визнання договору дарування
удаваним, визнання спільної сумісної
власності на нерухоме майно, визнання
права власності на частку у праві
спільної сумісної власності, визнання
спадкоємцем четвертої черги за
законом, зміну черговості одержання
права на спадкування, визнання права
власності в порядку спадкування -
задовольнити частково.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_6 однією сім'єю, які не
перебувають у шлюбі між собою або в
будь-якому іншому шлюбі з 01 січня 2004
року по день смерті ОСОБА_6, а саме по
ІНФОРМАЦІЯ_1

Договір дарування від 21 березня 2012 року
1/10 частини житлового будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1,
укладений між дарувальниками ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та обдарованою ОСОБА_1,
посвідчений приватним нотаріусом
Одеського міського нотаріального
округу ОСОБА_8, реєстровий № 402, визнати
договором купівлі-продажу.

Договір дарування від 21 березня 2012 року
9/10 частини житлового будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1,
укладений між дарувальниками ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та обдарованим ОСОБА_6, від імені
та в інтересах якого на підставі
нотаріально посвідченої довіреності
діяла ОСОБА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_8,
реєстровий № 399, визнати договором
купівлі-продажу.

Визнати житловий будинок з
господарськими спорудами АДРЕСА_1, який
в цілому складається з будинку літ. «А»
загальною площею 97,9 кв.м., житловою
площею 65,3 кв.м., літньої кухні літ. «В»,
вбиральні літ. «И», сараїв літ. «Д», «Ж»,
гаражу літ. «З», розташованих на
земельній ділянці площею 716 кв.м.,
спільною сумісною власністю ОСОБА_1, та
ОСОБА_6

Визнати за ОСОБА_1, право на частку у
праві спільної сумісної власності, а
саме: право власності на 1/2 частину
житлового будинку з господарськими
спорудами АДРЕСА_1, який в цілому
складається з будинку літ. «А»
загальною площею 97,9 кв.м., житловою
площею 65,3 кв.м., літньої кухні літ. «В»,
вбиральні літ. «И», сараїв літ. «Д», «Ж»,
гаражу літ. «З», розташованих на
земельній ділянці площею 716 кв.м.

Визначити, що частка померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 в праві спільної
сумісної власності на житловий будинок
з господарськими спорудами АДРЕСА_1,
який в цілому складається з будинку
літ. «А» загальною площею 97,9 кв.м.,
житловою площею 65,3 кв.м., літньої кухні
літ. «В», вбиральні літ. «И», сараїв літ.
«Д», «Ж», гаражу літ. «З», розташованих
на земельній ділянці площею 716 кв.м,
становила 1/2 частину.

Визнати ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої
черги за законом після смерті ОСОБА_6,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Змінити черговість одержання права на
спадкування за законом та надати
ОСОБА_1 право на спадкування разом із
спадкоємцями другої черги за законом,
після смерті спадкодавця ОСОБА_6
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частину житлового будинку з
господарськими спорудами АДРЕСА_1, який
в цілому складається з будинку літ. «А»
загальною площею 97,9 кв.м., житловою
площею 65,3 кв.м., літньої кухні літ. «В»,
вбиральні літ. «И», сараїв літ. «Д», «Ж»,
гаражу літ. «З», розташованих на
земельній ділянці площею 716 кв.м., в
порядку спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

В решті вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: