Справа № 361/614/13-ц
Головуючий у І інстанції Шинкар
А.О.Провадження № 22-ц/780/959/14
інстанції Мережко М.В.Категорія 40
УХВАЛА

Іменем України

24 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі :

Головуючого судді: Мережко М.В.,

Суддів: Воробйової Н.С., Данілова О.М.,

При секретарі: Франюк Т.В.

розглянула в відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 19 червня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка
діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
Гоголівської сільської ради
Броварського районну Київської
області, третя особа: Орган опіки та
піклування Броварської районної
державної адміністрації про вселення,
встановлення порядку користування
квартирою, усунення перешкод в
користуванні квартирою.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2013 року позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_4,
яка діє в своїх інтересах та інтересах
неповнолітньої ОСОБА_5 звернулися до
суду із позовом до ОСОБА_2, Гоголівської
сільської ради Броварського районну
Київської області, третя особа: Орган
опіки та піклування Броварської
районної державної адміністрації про
вселення, встановлення порядку
користування квартирою, усунення
перешкод в користуванні квартирою.
Свої вимоги обґрунтовували тим, що
ОСОБА_4 перебувала з відповідачем
ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі з 22
січня 1994 року, від якого мають двоє
дітей: повнолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та неповнолітню дочку -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час шлюбу їм відповідно до рішення
спільного засідання профкому та
адміністрації радгоспу «Гоговліський»
від 19 січня 1995 року на сім'ю з трьох осіб
(ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3) була надана
двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка
приватизована ними у 1996 році та
належить їм на праві спільної сумісної
власності на підставі свідоцтва про
право власності на житло від 27 березня
1996 року.

Позивачі зазначають, що відповідач
чинить їм перешкоди в користуванні
квартирою, яку здає в оренду іншим
особам без їх згоди.

Позивачі просили, вселити їх в
квартиру, встановити порядок
користування нею, виділивши в
користування позивача ОСОБА_4 та її
неповнолітньої дочки ОСОБА_5 житлову
кімнату площею 11,3 кв.м. та 1/2 частину
лоджії, а позивачу ОСОБА_2 та
відповідачу ОСОБА_2 - житлову кімнату
площею 18,8 кв.м. та 1/2 частину лоджії, а
допоміжні приміщення - залишити в
загальному користуванні сторін та
зобов'язати відповідача не чинити їм
перешкод у користуванні квартирою.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 19 червня 2013
року позовні вимоги задоволено
частково. Встановлено порядок
користування квартирою АДРЕСА_1,
виділено в користування: ОСОБА_4 та
неповнолітньої ОСОБА_5 - житлову
кімнату № 3 площею 11,3 кв.м.; ОСОБА_2 та
ОСОБА_2 - житлову кімнату № 2 площею 18,8
кв.м., лоджію площею 3,0 кв.м.; Коридор № 1
площею 6,8 кв.м., кухню № 4 площею 7,8 кв.м.,
вбиральню № 5 площею 1,0 кв.м., ванну
кімнату № 6 площею 2,6 кв.м., вбудовану
шафу площею 0,4 кв.м. - залишити в
загальному користуванні сторін.;
Зобов'язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди
ОСОБА_4, ОСОБА_2 в користуванні
квартирою АДРЕСА_1.

Додатковим рішення Броварського
міськрайонного суду Київської області
від 24 лютого 2014 року вселено ОСОБА_2,
ОСОБА_4 разом з неповнолітньою ОСОБА_5 в
квартиру АДРЕСА_1

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій
просив рішення суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався
на те, що рішення суду першої інстанції
ухвалене з порушення норм
матеріального та процесуального права.
В апеляційний скарзі, зазначав,

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повного і всебічно з'ясованих
обставин справи, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини
на які вона посилається, як на підставу
свої вимог і заперечень.

Судом встановлено, що згідно з
свідоцтвом про право власності на
житло виданого 27 березня 1996 року КСП
«Гоголівське», квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної власності
ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3. (а.с. 41-45).

Як видно з актів складених 17 вересня 2012
року та 03 квітня 2013 року депутатом
Гоголівської сільської ради Таран П.Р.,
у квартирі АДРЕСА_1 проживають
квартиранти, що також підтвердили
допитані у судовому засіданні свідки
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9.

Покази свідків, суд першої інтанції
вірно вважав правдивими та
об'єктивними, оскільки вони не є
зацікавленими особами, відвідували
спірну квартиру та спілкувались з
квартирантами, крім того їх покази
підтверджуються і вищеназваними
актами перевірок.

Покази свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 щодо
постійного проживання в квартирі
відповідача суд першої інстанції вірно
оцінював критично, оскільки ОСОБА_10 є
зацікавленою особою, оскільки
перебуває з відповідачем у
незареєстрованому шлюбі, а ОСОБА_11, як
він сам пояснив, ні разу в спірній
квартирі не був, а лише бачив інколи
відповідача біля будинку, що не може
свідчити про факт його постійного
проживання в спірній квартирі.

Також, суд першої інстанції вірно не
приймає до уваги акт складений 27 лютого
2013 року депутатом Гоголівської
сільської ради Таран П.Р. про те, що в
квартирі проживає ОСОБА_2, оскільки він
суперечить іншим двом актам складеним
ним же 17.09.2012 р. та 03.04.2013 р., а також
спростовується показами вищевказаних
свідків.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном, на зміст права власності не
впливають місце проживання особи і
місце розташування майна.

Згідно із вимогами ст. 319 ЦК України,
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України,
ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності або
обмежений у його здійсненні.

Власник у відповідності з вимогами ст.
391 ЦК України має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпорядження
своїм майном.

З огляду на наведене, суд першої
інстанції вірно дійшов висновку, що
відповідачем створюються перешкоди
позивачам у користуванні квартирою, а
тому вимоги про вселення та усунення
перешкод у користуванні квартирою
підлягають задоволенню.

Як видно із копії технічного паспорту,
спірна квартира розташована на другому
поверсі чотирьохповерхового будинку,
має загальну площу 51,7 кв.м., житлову - 30,1
кв.м., складається з двох житлових
кімнат №№ 2, 3 площею відповідно 18,8 та
11,3 кв.м. та підсобних приміщень: коридор
№ 1 площею 6,8 кв.м., кухня № 4 площею 7,8
кв.м., вбиральня № 5 площею 1,0 кв.м., ванна
кімната № 6 площею 2,6 кв.м., вбудована
шафа площею 0,4 кв.м., лоджія площею 3,0
кв.м.

Виходячи з житлової площі 30,1 кв.м., на
кожного співвласника припадає по 10,03
кв.м. житлової площі.

Суд першої інстанції, вірно вважав за
можливе виділити в користування
позивача ОСОБА_4 разом з неповнолітньою
дочкою житлову кімнату № 3 площею 11,3
кв.м., а позивачу ОСОБА_2 та відповідачу
ОСОБА_2 - житлову кімнату № 2 площею 18.8
кв.м. та лоджію.

Відмовляючи позивачу ОСОБА_4 у
виділенні 1/2 частини лоджії, суд першої
інстанції враховує, що з кімнати, яка
виділена їй немаї виходу до лоджії.

Суд першої інстанції вірно дійшов до
висновку, що такий варіант
користування квартирою буде
відповідати інтересам сторін,
враховуючи відносини, які між ними
склалися, а перевищення частки
позивача ОСОБА_4 на 1,27 кв.м., на думку
суду, не буде порушувати права та
інтереси інших співвласників.

Щодо посилань відповідача на те, що
частки сторін не визначені, тому
неможливо визначити порядок
користування, то суд першої інстанції
вірно визначив їх безпідставними,
оскільки із змісту ст. 370 ЦК України
видно, що частки кожного із
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними,
законом або рішенням суду.

Колегія суддів, з огляду на зазначене,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку про часткове
задоволення позовних вимог.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в порядку
ст. 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303 ,307, 308, 313-315, 317,319, ЦПК
України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 19 червня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: