АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2483/14
Справа № 2029/2-2844/11
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Піддубного Р.М.,
Тичкової О.Ю.

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 20 лютого
2014 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа АКІБ «УкрСиббанк»
про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року ОСОБА_2
звернувся до суду з вказаним позовом, в
обґрунтування якого посилався на те, що
починаючи з 17 вересня 2005 року він
перебував у зареєстрованому шлюбі з
відповідачкою ОСОБА_3, який було
розірвано 06 травня 2009 року. Під час
шлюбних відносин, на підставі договору
купівлі-продажу, посвідченого 11.09.2008
року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_4,
було придбано квартиру за АДРЕСА_1 При
цьому, гроші на придбання вказаної
квартири було отримано на підставі
кредитного договору, укладеного між
ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк». Проте, у
своєму позові позивач вважає за
необхідне відступити на його користь
від рівності часток, які були отримані
від продажу нерухомості, яка належала
на праві спільної власності йому, його
батькам та сестрі, було погашено частку
кредиту, отриманого для придбання
спірної квартири, в сумі еквівалентній
40 000 доларів США.

Відповідач та її представник проти
позову заперечували та посилаючись на
його безпідставність та
необґрунтованість просили відмовити в
його задоволенні.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 20 лютого
2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, третя особа АКІБ «УкрСиббанк»
про визнання права власності -
задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності
на ? частину квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні позовних вимог у
іншій частині відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням,
ОСОБА_2 звернувся на нього з
апеляційною скаргою, в якій
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить змінити це рішення та визнати
за ним право власності на ? частини
квартиру АДРЕСА_1.

Колегія суддів, перевіривши
матеріали справи, заслухавши доповідь
судді апеляційного суду, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, знаходить апеляційна скарга
не підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Задовольняючи частково позовні
вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що нерухоме майно у
вигляді квартиру АДРЕСА_1 належить
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як колишнім чоловіку
та дружині, на праві спільної сумісної
власності в рівних частках.

Судова колегія погоджується з
таким висновком суду та знаходить його
таким, що ґрунтується на повно і
всебічно досліджених доказах, наданих
сторонами, є таким що відповідає
вимогам ст. ст.60,61,69 СК України.

По справі достовірно встановлено
та підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами, що у період
з 17 вересня 2005 року по 06 травня 2009 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі, за період якого
сторонами, за кредитні кошти, була
придбана квартира АДРЕСА_1.

Так, відповідно до ст. 60, 61 СК
України, майно набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
Об`єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Згідно до положень ч. 1 ст. 69 СК
України дружина та чоловік мають право
на поділ майна подружжя, що належить їм
на праві спільної сумісної власності,
незалежно від розірвання шлюбу.

Як вбачається з роз'яснень п. 23
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21.12.2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» Спільною
сумісною власністю подружжя, що
підлягає поділу ( ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК)
відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть
бути будь-які види майна, за винятком
тих, які згідно із законом не можуть їм
належати ( виключені з цивільного
обороту), не залежно від того, на ім`я
кого з подружжя вони були придбані чи
внесені грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом.

Відповідно до положень ст. ст. 69, 70
сімейного кодексу України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна
суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема якщо
один із них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України
передбачається, що кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
свої вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини,
які мають значення для ухвалення
рішення у справі і щодо яких у справі,
виникає спір.

Будь-яких належних та достатніх
доказів на підтвердження того, що
погашення кредиту, який видавався на
придбання спірної квартири було
здійснено за власні кошти ОСОБА_2,
останнім ні до суду першої інстанції, а
ні до суду апеляційної інстанції не
надано.

Крім цього, посилання в
апеляційній скарзі як на підставу для
відступу від рівності часток -
наявність скасованого рішення про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_3
та ОСОБА_5, судова колегія вважає
безпідставним, оскільки діючим
законодавством не передбачено
відступлення від рівності часток
подружжя з цих підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК| України
суд апеляційної інстанції відхиляє
апеляційну скаргу|, якщо| визнає, що| суд
першої інстанції ухвалив|постановивши|
рішення з додержанням| вимог|
матеріального і процесуального| права.

Не може| бути| скасоване| правильне|
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише| формальних| міркувань.

Доводи апеляційної скарги є
несуттєвими, рішення суду, прийняте по
суті цивільно-правового спору не
спростовують і не дають| підстав для
висновку| про неправильне|
застосування| судом першої інстанції
норм матеріального чи| процесуального|
права, які призвели| або| могли
призвести| до неправильного вирішення
справи.

| Таким чином, з огляду на
викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307,
308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова
колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 20 лютого
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий:

Судді :