У х в а л а

іменем україни

24 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_2, яка діє від імені публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», на рішення
Диканського районного суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 28 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулося до суду із указаним
позовом. Зазначало, що 9 лютого 2007 року
ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1000 грн
у вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 36 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки. Посилаючись на те, що
свої зобов'язання за кредитним
договором ОСОБА_1 належним чином не
виконує станом на 31 серпня 2013 року
утворилася заборгованість у розмірі 23
366 грн 89 коп., просило задовольнити
позов.

Рішенням Диканського районного суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 28 січня 2014 року, у задоволенні
позову відмовлено у зв'язку з пропуском
строку позовної давності.

ОСОБА_2, яка діє від імені публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк», звернулася до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, справу направити
на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до Умов і Правил надання
банківських послуг, які разом із заявою
клієнта складають договір про надання
банківських послуг у вигляді видачі
ОСОБА_1 банківської картки, термін дії
кредитного ліміту збігається з
терміном дії платіжної картки (п. 6
заяви, п. п. 9.3, 9.6, 9,7 Умов, п. п. 3.1.1, 3.1.2,
3.1.3 Правил користування платіжною
карткою).

Судами встановлено, що Банком
відповідачу видано платіжну картку із
строком дії до лютого 2010 року року.

Строк її дії, у визначеному Правилами
користування платіжною карткою
порядку, продовжений не був.

За таких обставин суди дійшли
обґрунтованого висновку, що право на
стягнення заборгованості виникло у
Банку з часу закінчення дії платіжної
картки та що з цього часу починається
перебіг строку позовної давності.

Позов до суду подано після його спливу,
доказів про те, що цей строк пропущено з
поважних причин не надано.

Доводи касаційної скарги про те, що
укладений між сторонами договір
пролонговувався відповідно до п. 9.12
Умов і правил надання банківських
послуг підлягають відхиленню, оскільки
встановлене цим пунктом правило є
загальним щодо всіх банківських
послуг, до яких зокрема належать і
вкладні операції.

Однак, п.п. 9.3, 9.6, 9.7 цих Умов та п.п. 3.1.1,
3.1.2, 3.1.3 Правил користування платіжною
карткою визначають строк дії саме
платіжної картки і є виключенням із
загального правила, у зв'язку з чим при
вирішенні спору суди правильно
керувалися цими положеннями Умов та
Правил.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційної скарги і
залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє від
імені публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк», відхилити.

Рішення Диканського районного суду
Полтавської області від 25 листопада 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 28 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук Судді: Т.Л.
Ізмайлова Д.О. Остапчук