УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Гримич М.К., Колодійчука В.М.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні
цивільну справу за позовом прокурора
Свалявського району в інтересах
держави в особі управління з контролю
та використання земель у Закарпатській
області та Голубинської сільської ради
до Свалявської районної державної
адміністрації, ОСОБА_3 про часткове
визнання розпорядження голови
Свалявської районної державної
адміністрації № 276 від 27 липня 2007 року
незаконним та визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення
Свалявського районного суду
Закарпатської області від 20 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 11 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року прокурор Свалявського
району звернувся до суду з позовом в
інтересах держави в особі управління з
контролю та використання земель у
Закарпатській області та Голубинської
сільської ради до Свалявської районної
державної адміністрації, ОСОБА_3 про
часткове визнання розпорядження
голови Свалявської районної державної
адміністрації № 276 від 27 липня 2007 року
незаконним та визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку.

Позовні вимоги мотивував тим, що згідно
Розпорядженням голови Свалявської
районної державної адміністрації № 276
від 27 липня 2007 року, було затверджено
проект землеустрою щодо відведення
земельних ділянок в урочищі "Гниляк" с.
Солочин громадянам для ведення
особистого селянського господарства
та передано 53 громадянам безоплатно у
власність земельні ділянки.
Відповідачці ОСОБА_3, мешканці АДРЕСА_1
видано державний акт на право
власності на земельну ділянку, яка
розташована на території Солочинської
сільської ради в урочищі "Гниляк".
Вважає, що дане Розпорядження є
незаконним, а виданий на його підставі
державний акт підлягає скасуванню
оскільки ДП "Закарпатгеодезцентр"
допустив технічну помилку шляхом
різного позначення одного і того ж
урочища в картографічних матеріалах та
громадянам було надано у власність
земельні ділянки, які раніше вже були
передані у власність чи користування
іншим громадянам. Вказані земельні
ділянки знаходяться на території
Голубинської сільської ради, а не
Солочинської сільської ради, як
вказано в Розпорядженні. Вважає, що
діями відповідача заподіяна шкода
державним інтересам в особі управління
з контролю та використання земель у
Закарпатській області та Голубинській
сільській раді.

Заочним рішенням Свалявського
районного суду Закарпатської області
від 20 червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 11 листопада
2013 року, позов задоволено.

Розпорядження голови Свалявської
районної державної адміністрації № 276
від 27 липня 2007 року «Про затвердження
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок та передачу їх у
власність» в частині виділення
земельної ділянки в розмірі 0,25 га в
урочищі «Гниляк» ОСОБА_3, мешканці
АДРЕСА_1 - визнано незаконним та
скасовано.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку серії ЗК № 045538 від 10
вересня 2007 року виданий ОСОБА_3,
мешканці АДРЕСА_1, зареєстрований в
Книзі записів реєстрації державних
актів на землю - визнано недійсним.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Задовольняючи позовні вимоги
прокурора в інтересах Голубинської
сільської ради, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився і
апеляційний суд, виходив з
обґрунтованості та доведеності
позовних вимог прокурора, а саме
достовірності допущення ДП
«Закарпатгеодезцентр» технічної
помилки в проектній документації про
землевідведення - невірного зазначення
координат вихідних пунктів нижчих
класів та різного позначення одного і
того ж урочища в картографічних
матеріалах, внаслідок чого відбулося
накладання земельних ділянок 21
громадянина на земельні ділянки, які
раніше були вже передані
розпорядженням голови Свалявської
районної державної адміністрації
іншим громадянам.

Проте, погодитися з такими висновками
судів не можна.

Судом встановлено, що Розпорядженням
заступника голови Свалявської
районної державної адміністрації № 276
від 27 липня 2007 року «Про затвердження
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок та передачу їх у
власність» ОСОБА_3 затверджено проект
землеустрою щодо відведення та
передано їй у власність земельну
ділянку 0,25 га для ведення особистого
селянського господарства в урочищі
«Гниляк» за межами с.Солочин
Свалявського району, а 10 вересня 2007
року видано державний акт на право
власності на земельну ділянку. Згодом,
Розпорядженням голови Свалявської
районної державної адміністрації № 135
від 26 травня 2008 року зазначене
Розпорядження № 276 було скасоване
через допущену ДП
«Закарпатгеодезцентр» технічну
помилку - невірні координати вихідних
пунктів нижчих класів.

Згідно акту комісії, яка була створена
з начальника юридичного відділу
Головного управління земельних
ресурсів у Закарпатській області та
двох працівників управління з контролю
за використанням та охороною земель
Закарпатської області від 26 березня 2008
року, було встановлено, з поконтурної
відомості земель Солочинської
сільської ради в проекті формування
території Солочинської сільської ради,
який розроблено Закарпатським
філіалом інституту землеустрою
Української академії аграрних наук,
вбачається, що контури спірних
земельних ділянок №№ 1251, 1253, 1254, 1255, 1264,
1265 не належать Солочинській сільській
раді, тобто спірна земельна ділянка
(контур 1251) знаходиться на території
Голубинської сільської ради
Свалявського району (урочище
«Плоснини» за межами с.Голубине).

При цьому спірне урочище, з якого
передано у власність земельні ділянки
громадянам розпорядженнями
Свалявської районною державною
адміністрацією, Солочинською
сільською радою називається урочище
«Гниляк», а Голубинською сільською
радою - урочище «Плоснини».

Комісією установлено факт накладення
земельних ділянок загальною площею 5,25
га, наданих у власність громадян
розпорядженнями Свалявської РДА на
підставі клопотань Солочинської
сільської ради на земельні ділянки
загальною площею 1,2594 га, раніше наданих
у власність іншим особам
розпорядженнями голови Свалявської
районної державної адміністрації на
підставі клопотань Голубинської
сільської ради.

Статтею 116 ЗК України визначено, що
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної та комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом. Надання у користування
земельної ділянки, що перебуває у
власності або у користуванні,
провадиться лише після вилучення
(викупу) її в порядку, передбаченому цим
Кодексом.

Відповідно до ст. 79 ЗК України земельна
ділянка -це частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Вирішуючи справу, суди не звернули
уваги, що в матеріалах справи
відсутній проект ДП
«Закарпатгеодезцентр», дані щодо його
будь-якого затвердження, дані про
видачу державних актів громадянам,
накладення на ділянки яких було
відбулося через видачу оскаржуваного
розпорядження, будь-яка кадастрова
документація на спірні земельні
ділянки.

Переглядаючи справу в касаційному
порядку, колегія суддів вважає
необхідним звернути увагу судів, що
статтею 143 ЦПК України визначено, що у
необхідних випадках для з'ясування
питань, що виникають при розгляді таких
справ і потребують спеціальних знань,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може призначити відповідну
експертизу.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Разом з тим, вирішуючи позовні вимоги
про скасування оспорюваного
розпорядження з причини
неправильності розробленої та
затвердженої земельно-кадастрової
документації, суд першої інстанції
належним чином не мотивував своїх
висновків, не витребував у сторін
кадастрову документацію та без
проведення експертизи ухвалив судове
рішення без належного з'ясування
питань, що потребують спеціальних
знань, керуючись лише актом комісії,
повноваження, мета створення та
правовий статус якої судом не
встановлено і не визначено.

Враховуючи, що фактичні обставини, які
мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, рішення суду першої
інстанції та ухвала апеляційного суду
не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Свалявського районного
суду Закарпатської області від 20
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 11
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук судді:
М.К. Гримич
В.М.
Колодійчук
О.В. Умнова
І.М.
Фаловська