У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,суддів:
Леванчука А.О., Мазур Л.М.,Маляренка
А.В.,Нагорняка В.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом військової
частини А3769 м. Гайсин до ОСОБА_6 про
виселення із службового житлового
приміщення, за касаційною скаргою
військової частини А3769 на рішення
Гайсинського районного суду
Вінницької області від 26 грудня 2012 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 18 червня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року військова частина А3769
звернулася до суду із позовом про
виселення ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1,
яка є службовим жилим приміщенням.

В обгрунтування позову позивач
посилався на те, що спірна квартира
належить Міністерству оборони України
в особі військової частини А3769.

Зазначена квартира надана
військовослужбовцю ОСОБА_7 на підставі
ордера № 104 серії В від 25 березня 2010
року, оскільки він проходить військову
службу у військовій частині А3769.

Він проживав разом із членами своєї
сім'ї: дружиною ОСОБА_6 та дочкою
ОСОБА_7, які перебували з ним на
квартирному обліку.

На даний час військовослужбовець
змінив свій сімений стан: дружина
ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_9, які прописані у
спірному приміщенні разом із колишньою
дружиною ОСОБА_6 та дочкою ОСОБА_7

Відповідач займає вищевказане житлове
приміщення незаконно, без будь-яких
правових на це підстав, незважаючи на
наявну житлову площу на проживання:
трьох кімнатну квартиру житловою
площею 35,3 кв.м. за адресою АДРЕСА_2.

Згідно із наказом Міністерства оборони
України № 737, а саме п. 3.15.,
підлягають виселенню зі службового
жилого приміщення без надання іншого
житла колишні члени сім'ї
військовослужбовця, які проживають у
ньому після розірвання шлюбу, у
двомісячний строк з дня розірвання
шлюбу.

На зазначених підставах просив позов
задовольнити.

Рішенням Гайсинського районного суду
Вінницької області від 26
грудня 2012 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 18 червня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить
оскаржувані судові рішення скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, мотивуючи свої доводи
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково із таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції вважав, що колишній
член сім'ї військовослужбовця має такі
ж рівні права на користування
службовим приміщенням як і ОСОБА_7

А оскільки військовослужбовець не
втратив права на користування цим
жилим приміщенням, колишня дружина
також має право на проживання у
спірному приміщенні.

Крім цього, суд першої інстанції
вважав, що ОСОБА_6 відноситься до
одинокої особи з неповнолітньою
дитиною та не може бути виселена із
службового приміщення на підставі ст.
125 Житлового кодексу України без
надання іншого житлового приміщення.

З висновками суду першої інстанції
погодився і суд апеляційної інстанції.

Проте, такі висновки судів є
передчасними з таких підстав.

В обгрунтування позову військова
частина А3769 посилалася на те, що ОСОБА_6
має власне житло.

На підтвердження своїх доводів позивач
надав суду першої інстанції лист БТІ
про те, що ОСОБА_6 належить квартира
АДРЕСА_2 на підставі договору
дарування, посвідченого приватним
нотаріусом 12 травня 2012 року (а.с.8).

Зазначеним доводам позивача та доказам
у справі, ані суд першої інстанції, ані
суд апеляційної інстанції належної
оцінки не надали.

Таким чином є передчасними висновки
судів про те, що ОСОБА_6 не може
бути виселена із службового
приміщення.

Оскільки житлом ОСОБА_6 забезпечена,
крім того вона не перебувала та не
перебуває у трудових відносинах з
військовою частиною, передбачені ст. 125
Житлового кодексу України, на неї не
розповсюджуються.

Зазначене повністю узгоджується з
правовою позицією Верховного Суду
України, викладеною в постанові по
справі №6-71цс11 від 19 грудня 2011 року, де
зазначено що закріплені в ст. 125 та ч. 3
ст. 132 ЖК Української РСР гарантії не
можуть бути застосовані при вирішенні
спору про виселення з гуртожитку
громадян, які не перебували чи не
перебувають з організацією у трудових
відносинах.

Верховний Суд України зазначив, що
Вищий спеціалізований суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у цій справі погодився з
апеляційним судом, який припустився
помилки в застосуванні ст. ст. 127 - 129 ЖК
Української РСР і дійшов передчасного
висновку, що відповідачка вселилася до
гуртожитку та проживає в ньому
відповідно до встановленого порядку,
та застосував ст. ст. 125 і ч. 3 ст. 132 ЖК
Української РСР, що не можуть бути
застосовані під час вирішення спору
про виселення з гуртожитку особи, яка
не перебувала з організацією у
трудових відносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за наслідками розгляду заяви
про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Враховуючи зазначене, судові рішення
підлягають скасуванню із направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу військової частини
А3769 задовольнити частково.

Рішення Гайсинського районного суду
Вінницької області від 26
грудня 2012 року та ухвалу апеляційного
суду Вінницької області від 18
червня 2013 року скасувати.

Справу направити до суду першої
інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:А.О.
Леванчук Л.М. Мазур А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк