Справа №487/6843/13-ц 22.04.2014 22.04.2014 22.04.2014
Провадження №22-ц/784/1041/14
Справа № 22-ц/784/1041/14
Головуючий першої інстанції:
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі

головуючого Шолох З.Л.

суддів Довжук Т.С., Коломієць
В.В.,

при секретарі Свіщук О.В.,

за участю представника позивачки
ОСОБА_6., відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_3 на ухвалу Заводського районного
суду м. Миколаєва від 21 лютого 2014 року
за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах
неповнолітньої доньки - ОСОБА_4, до
ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом в інтересах малолітній
доньки ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним.

ОСОБА_3 зазначала, що з 22 листопада 2003
року перебувала з ОСОБА_5 у
зареєстрованому шлюбі, від якого у них
народилась донька ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.н. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5
помер від тяжкої хвороби. 10 травня 2011
року ОСОБА_3 дізналась, що її чоловік 20
липня 2010 року заповів усе належне йому
майно, у тому числі, належну йому
частину квартири АДРЕСА_1, своєму брату
ОСОБА_2

На думку ОСОБА_3, в момент підписання
заповіту ОСОБА_5 не був повністю
дієздатним, оскільки не усвідомлював
значення своїх дій та не міг керувати
ними.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 21 лютого 2014 року закрито
провадження у справі на підставі п.2 ч.1
ст. 205 ЦПК України в частині позовних
вимог щодо визнання заповіту нікчемним
на підставі складення та посвідчення
його українською мовою та з підстав,
передбачених ст.225 ЦК України.
Продовжено розгляд справи ОСОБА_3, яка
діє в інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним під впливом тяжкої обставини
(ст.233ЦК України)

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просив скасувати ухвалу і повернути
справу до суду першої інстанції для
подальшого розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача та відповідача,
перевіривши наведені в скарзі доводи
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню із наступних підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю
ухвалою закриває провадження у справі,
якщо набрали законної сили рішення
суду або ухвала суду про закриття
провадження у справі у зв'язку з
відмовою позивача від позову або
укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав.

Частиною 2 ст. 223 ЦПК України
встановлено, що після набрання
рішенням суду законної сили сторони та
треті особи із самостійними вимогами, а
також їх правонаступники не можуть
знову заявляти в суді ту саму позовну
вимогу з тих самих підстав, а також
оспорювати в іншому процесі
встановлені судом факти і
правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 21
травня 2013 року Заводським районним
судом м. Миколаєва було ухвалено
рішення у справі № 2/487/539/13 за позовом
ОСОБА_3, яка діяла в своїх інтересах та в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, до ОСОБА_2 про визнання
складеного ОСОБА_5 20 липня 2010 року
заповіту недійсним. Підставою визнання
заповіту недійсним позивачка
зазначала те, що ОСОБА_5 в момент
підписання заповіту не розумів
значення своїх дій та не міг керувати
ними (а.с. 95, 96). Вищевказаним рішенням
суду, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 08 липня 2013 року, було
встановлено, що ОСОБА_5 склав спірний
заповіт, перебуваючи в здоровому
глузді та пам'яті, під час його
посвідчення був дієздатним та розумів
значення своїх дій і керував ним, а тому
- відмовлено у позові (а.с. 33-36).

Обґрунтуванням позовних вимог ОСОБА_3,
яка діє в інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_4, до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним у справі, що є
предметом даного судового розгляду,
також є те, що ОСОБА_5 в момент
підписання спірного заповіту не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними.

Отже, рішенням Заводського районного
суду м. Миколаєва від 21 травня 2013 року
вже був вирішений судовий спір між тими
самими сторонами, про той самий предмет
і з тих самих підстав, що є предметом
судового розгляду і у даній справі.

Враховуючи викладені обставини та
положення п.2 ч.1 ст.205, ч. 2 ст. 223 ЦПК
України, суд обґрунтовано закрив
провадження у справі за позовними
вимогами ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання
заповіту недійсним. з підстав,
передбачених ст.225 ЦК України.

Доводи апелянта про те, що
вищезазначені позови ОСОБА_3 мають
різні підстави, оскільки у першому
позові вона посилалась на не
усвідомлювання ОСОБА_5 в момент
підписання заповіту значення своїх дій
та неможливість керувати ними, що було
викликано психічним станом останнього
у зв'язку із його хворобою, тоді як у
даній справі такий стан ОСОБА_5 вона
пов'язує із його перебуванням у
стресовому стані, - не можуть бути
прийняті до уваги.

Так, обґрунтування позовних вимог, а,
отже, і підстави обох позовів - однакові
- перебування ОСОБА_5 в момент
підписання заповіту у стані, в якому
він не усвідомлював значення своїх дій
та не міг керувати ними, а причини, з
якими позивачка пов'язує знаходження
ОСОБА_5 у такому стані, не змінюють
підстави позовів.

Оскільки оскаржувана ухвала в частині
закриття провадження у справі на
підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України щодо
позовних вимог про визнання заповіту
недійсним з підстав, передбачених ст.225
ЦК України, постановлена судом з
додержанням вимог закону, то підстав
для її скасування в цій частині не
вбачається.

Разом з тим, неможна погодитись з
висновком суду про наявність підстав
для закриття провадження у справі на
підставі п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України в
частині позовних вимог щодо визнання
заповіту нікчемним на підставі
складення та посвідчення його
українською мовою та про продовження
розгляду справи за вимогами про
визнання заповіту недійсним під
впливом тяжкої обставини (ст.233ЦК
України).

Так, статтею 11 ЦПК України встановлений
принцип диспозитивності цивільного
судочинства, відповідно до якого суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

З огляду на викладені вимоги закону та
приписи ч. 2 ст. 31 ЦПК України суд не може
змінити за власною ініціативою предмет
або підставу позову, оскільки таким
правом наділений тільки позивач.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_3 та
додаткових письмових пояснень до
позову вбачається, що предметом та
підставою позову є визнання заповіту
ОСОБА_5 недійсним в зв'язку з
підписанням його у стані, в якому той не
усвідомлював значення своїх дій та не
міг керувати ними (ст. 225 ЦК України).
Вимог щодо визнання заповіту нікчемним
на підставі складення та посвідчення
його українською мовою та про визнання
заповіту недійсним під впливом тяжкої
обставини (ст.233ЦК України) ОСОБА_3 не
заявлялось (а.с. 1, 41-43, 48).

За таких обставин, ухвала суду першої
інстанції в частині закриття
провадження у справі на підставі п.2 ч.1
ст. 205 ЦПК України щодо позовних вимог
про визнання заповіту нікчемним на
підставі складення та посвідчення його
українською мовою та про продовження
розгляду справи за вимогами про
визнання заповіту недійсним під
впливом тяжкої обставини (ст.233ЦК
України) - не відповідає вимогам
процесуального законодавства, а тому
згідно п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК підлягає зміні, а
саме, виключенню з неї вказаного
висновку суду.

Керуючись статтями 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 21 лютого 2014 року змінити,
виключивши з неї висновок суду про
продовження розгляду справи за
позовними вимогами ОСОБА_3, яка діє в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_4, до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним під впливом тяжкої обставини
(ст.233ЦК України) та про закриття
провадження у справі на підставі п.2 ч.1
ст. 205 ЦПК України в частині позовних
вимог щодо визнання заповіту нікчемним
на підставі складення та посвідчення
його українською мовою.

В іншій частині ухвалу залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: