Справа №470/1102/13-ц 26.02.2014 26.02.2014 26.02.2014
Провадження №22-ц/784/524/14
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/784/524/14
Головуючий суду першої інстанції -
Доповідач суду апеляційної
інстанції - Локтіонова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року
м.Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання -
Богатирьовою В.А.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Березнегуватського
районного суду Миколаївської області

від 09 грудня 2013 року

за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Мурахівської
сільської ради Березнегуватського
району Миколаївської області про
визнання права власності на земельну
ділянку в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

03 жовтня 2013 року ОСОБА_3 пред'явила
зазначений позов, який обґрунтовувала
наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_5.

Після її смерті відкрилася спадщина, до
складу якої увійшла земельна ділянка
площею 6,94 га, розташована на території
Мурахівської сільської ради
Березнегуватського району
Миколаївської області.

Вказана земельна ділянка
зареєстрована за померлою на підставі
державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІ-МК №015715,
виданого 15 листопада 2002 року
на підставі розпорядження
Березнегуватської районної державної
адміністрації Миколаївської області
№475 від 31 жовтня 2002 року.

Позивачка зазначала, що з 1998 р. до дня
смерті матері постійно проживала разом
із нею, тому вважала, що фактично
вступила в управління та володіння
спадковим майном.

Позивачка вказувала, що у 2012 році вона
звернулась до нотаріуса із заявою про
прийняття спадщини.

Однак, 18 травня 2012 року нотаріусом було
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, посилаючись на те, що державний акт
на право власності на зазначену
земельну ділянку був виданий
спадкодавиці вже після її смерті.

Також ОСОБА_3 вказувала, що крім неї
спадкоємцем першої черги за законом є
відповідач ОСОБА_4 Однак до цього часу
він не звертався до нотаріальної
контори для прийняття спадщини.

Посилаючись на вказані обставини,
позивачка просила визнати за нею право
власності на вказану земельну ділянку
в порядку спадкування.

Рішенням Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 09
грудня 2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_3 було відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням,
позивачка, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення про
задоволення її позовних вимог.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що до
складу спадщини можуть входити лише ті
права та обов'язки, які належали
спадкодавцеві на час смерті, а оскільки
ОСОБА_5 за життя не отримала державного
акту на право власності на земельну
ділянку, вона не набула права власності
на неї, а тому вона не може бути
успадкована її дочкою.

Між тим, з таким висновком суду не можна
погодитися, так як він не відповідає
обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 14
листопада 1995 р. колективне
сільськогосподарське підприємство
«Україна», розташоване на території
Мурахівської сільської ради
Березнегуватського району
Миколаївської області, отримало
Державний акт на право колективної
власності на землю (а.с.61-62).

Додаток до цього акту - список громадян,
які на той час були членами цього
підприємства, свідчить про те, що
ОСОБА_5 була членом КСП «Україна» (а.с.59).

У процесі розпаювання земель цього
підприємства 14 травня 1996 р. ОСОБА_5
отримала сертифікат на право на
земельну частку (пай) серії МК
№000721, зареєстрований у Книзі
реєстрації сертифікатів за
реєстраційним №390 (а.с.59).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла (а.с.9).

Після її смерті 15 листопада 2002 року на
підставі розпорядження
Березнегуватської районної державної
адміністрації Миколаївської області
від 31.10.2002 р. №475, на її ім'я було видано
Державний акт на право приватної
власності на землю серії ІІ-МК №015715, з
якого вбачається що адміністрація
визначила, що земельна частка (пай)
ОСОБА_5 в натурі становить 6.94 га (а.с.14).

Згідно з ст.3 Указу Президента України
«Про невідкладні заходи щодо
прискорення реформування аграрного
сектора економіки» від 03.12.1999 р. №1529
сертифікат на право на земельну частку
(пай) є правовстановлюючим документом,
що засвідчує право володіти,
користуватися та розпоряджатися
зазначеною часткою.

Пункт 17 Розділу Х «Перехідні
положення» Земельного кодексу України
передбачає, що сертифікати на право на
земельну частку (пай), отримані
громадянами, вважаються
правовстановлюючими документами при
реалізації ними права вимоги на
відведення земельної частки (паю) в
натурі (на місцевості) відповідно до
законодавства.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 р.№7 «Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» визначено, що
сертифікати на право на земельну
частку (пай) є дійсними до виділення
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) та видачі державного акта
про право власності на землю. Член
колективного сільськогосподарського
підприємства, включений до списку, що
додається до державного акта на право
колективної власності на землю,
набуває права на земельну частку (пай) з
дня видачі цього акта, і в разі його
смерті успадкування права на земельний
пай здійснюється за нормами ЦК України.

Оскільки ОСОБА_5 за життя отримала
сертифікат на право на земельну частку
(пай), то спадкоємці вправі порушувати
питання успадкування належної їй
земельної ділянки.

На момент смерті спадкодавиці вона
мала двох спадкоємців: дочку ОСОБА_3 та
сина ОСОБА_4

Відповідно до ст.524 ЦК УРСР в редакції
1963 р., який діяв на час виникнення
спірних правовідносин (далі - ЦК УРСР),
спадкоємство здійснюється за законом і
за заповітом.

Згідно з ч.1 ст.529 ЦК УРСР при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти,
дружина і батьки померлого.

Часом відкриття спадщини визнається
день смерті спадкодавця (ст.525 ЦК УРСР).

Відповідно до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР для
придбання спадщини необхідно, щоб
спадкоємець її прийняв. Не
допускається прийняття спадщини під
умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину:

1) якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

2) якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути
вчинені протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини.

Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затверджена наказом Міністерства
юстиції України N18/5 від 14.06.1994 р., яка
діяла на час відкриття спадщини (далі -
Інструкція про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами),
передбачала, що доказом вступу в
управління чи володіння спадковим
майном можуть бути: довідка
житлово-експлуатаційної організації,
правління житлово-будівельного
кооперативу, виконавчого комітету
місцевої Ради народних депутатів чи
відповідної місцевої державної
адміністрації про те, що спадкоємець
безпосередньо перед смертю
спадкодавця проживав разом з ним, або
про те, що спадкоємцем було взято майно
спадкодавця; довідка державної
податкової служби, страховика чи
іншого органу про те, що спадкоємцем
після відкриття спадщини сплачувались
податки або страхові платежі по
обов'язковому страхуванню, квитанція
про сплату податку, страхового платежу;
копія рішення суду, що, набрало
законної сили, про встановлення факту
своєчасного прийняття спадщини; запис
у паспорті спадкоємця або в будинковій
книзі, який свідчить про те, що
спадкоємець був постійно прописаний в
спадковому будинку (квартирі) в період
шести місяців після смерті
спадкодавця, та інші документи, що
підтверджують факт вступу спадкоємця в
управління чи володіння спадковим
майном.

Доказом вступу в управління чи
володіння спадковим майном може бути
наявність у спадкоємців ощадної
книжки, іменних цінних паперів,
квитанцій про здані в ломбард речі,
свідоцтва про реєстрацію (технічного
паспорта, реєстраційного талону) на
автотранспортний засіб чи іншу
самохідну машину або механізм,
державного акта на право приватної
власності на землю та інших документів,
виданих відповідними органами на ім'я
спадкодавця на майно, користування
яким можливе лише після належного
оформлення прав на нього (пункт 113).

Як вбачається з довідок сільської ради
за місцем проживання спадкодавиці,
позивачка по справі, яка є дочкою
ОСОБА_5, на час смерті спадкодавиці
проживала разом з нею. А отже, є такою,
що належним чином прийняла спадщину
після смерті матері.

Відповідач ОСОБА_4 на час смерті
спадкодавиці з нею не проживав та в її
будинку зареєстрований не був. До
нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини не звертався.

За такого, виходячи з вищенаведених
норм законодавства, саме позивачка має
право на успадкування належної її
матері земельної ділянки.

Проаналізувавши викладене, колегія
суддів вважає, що висновок районного
суду про відмову у задоволенні позову
ОСОБА_3 є неправильним.

А отже, рішення районного суду на
підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню з ухваленням по
справі нового рішення про задоволення
позовних вимог ОСОБА_3

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Березнегуватського районного
суду Миколаївської області від 09
грудня 2013 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

Позов ОСОБА_3 про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
порядку спадкування за законом після
смерті матері - ОСОБА_5, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №11 від
15.05.2002 р., свідоцтво про смерть серії
НОМЕР_1), право власності на земельну
ділянку площею 6,94 га, надану для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташовану на території Мурахівської
сільської ради Березнегуватського
району Миколаївської області.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
може бути оскаржене у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: