У Х В А Л А

20 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, виконавчого комітету
Козинської селищної ради Обухівського
району Київської області про визнання
права власності на будинок, визнання
незаконним рішення; за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_5 про визнання права власності,
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_5 - ОСОБА_7, на рішення
Обухівського районного суду Київської
області від 28 серпня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Київської області
від 21 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому
просила визнати за нею право власності
на житловий будинок житловою площею 128,5
кв. м,загальною площею 1101,5 кв. м, з
господарськими спорудами, який
розташований по АДРЕСА_1, та визнати
незаконним рішення Виконавчого
комітету Козинської селищної ради «Про
оформлення свідоцтва про право
власності» № 11/10 від 14 вересня 2010 року.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_4
зазначала, що 19 січня 2005 року між нею та
ОСОБА_5 був укладений договір оренди
земельної ділянки, відповідно до умов
якого ОСОБА_4 отримала земельну ділянку
в строкове платне користування для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та ведення
особистого підсобного господарства
строком на 25 років з дня підписання
договору оренди, тобто до 19 січня 2030
року. Для забудови спірного будинку на
зазначеній земельній ділянці вона
отримала план забудови садиби, дозвіл
Козинської селищної ради на
будівництво цього житлового будинку,
дозвіл на виконання будівельних робіт
та будівельний паспорт. Також для
проведення будівельних робіт
позивачкою був укладений договір
підряду з колективним підприємством
«Будівельно-монтажне управління № 35»,
яке виконувало будівельні роботи.
Таким чином ОСОБА_4 як забудовник є
власником спірного будинку, а тому
вважає, що оспорюване рішення
виконавчого комітету Козинської
селищної ради про оформлення свідоцтва
про право власності на збудований нею
будинок на ім'я відповідачки є
незаконним.

У жовтні 2012 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із указаним позовом, в якому
просила визнати за нею право власності
на Ѕ частину спірного житлового
будинку та господарських будівель,
посилаючись на те, що нею та ОСОБА_5
спільними зусиллями та за спільні
грошові кошти було побудовано спірний
триповерховий будинок, а тому ОСОБА_6
має право на свою Ѕ частку у спільному
майні.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 28 серпня 2013 року
позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за
ОСОБА_4 право власності на
індивідуальний житловий триповерховий
будинок житловою площею 128,5 кв. м,
загальною площею 1101,5 кв. м з
господарськими спорудами, який
розташований по АДРЕСА_1. Визнано
незаконним рішення виконавчого
комітету Козинської селищної ради «Про
оформлення свідоцтва про право
власності» №11/10 від 14 вересня 2010 року.
Позов ОСОБА_6 залишено без задоволення.
Вирішено питання щодо судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 21 листопада 2013 року
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 28 серпня 2013
року в частині залишення без
задоволення позову ОСОБА_6 про
визнання за нею права власності на Ѕ
частину індивідуального житлового
будинку та Ѕ частину господарських
будівель скасовано, провадження у
справі в цій частині закрито.

Ухвалою апеляційного суду Київської
області від 21 листопада 2013 року
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 28 серпня 2013
року в частині задоволення позову
ОСОБА_4 залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5
- ОСОБА_7, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати оскаржувані судові рішення в
частині задоволення позову ОСОБА_4 та
направити справу в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
на підставі належним чином оцінених
доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК
України), дійшов правильного висновку
про те, що позов ОСОБА_4 підлягає
задоволенню, керуючись при цьому
нормами ст. ст. 316, 318, 321, 328, 331 ЦК
України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 -
ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 28 серпня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Київської
області від 21 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В.
Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник