АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа №212/8215/13-ц
Головуючий в І інстанції - Кулігіна Т.Д.
Провадження № №22-ц/774/887/К/14
Доповідач - Соколан Н. О.
УХВАЛА

Іменем
України

30 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Соколан Н. О.

суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П.

при секретарі: Бевзі М. О.

за участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«ЄВРАЗ Суха Балка» на рішення
Жовтневого районного суду м. Кривого
Рогу від 07 лютого 2014 року за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» та
Публічного акціонерного товариства
«Криворізький залізорудний комбінат»
про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із позовом до Публічного
акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха
Балка» та Публічного акціонерного
товариства «Криворізький залізорудний
комбінат» (надалі - ПАТ
«Кривбасзалізорудком») і в
обґрунтування позову зазначив, що
працюючи тривалий час у підземних
умовах праці отримав професійне
захворювання.

За таких обставин просив суд
стягнути з ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» 114 700
грн. та з ПАТ "Кривбасзалізорудком" 114
700 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду
м. Кривого Рогу від 07 лютого 2014 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено
частково, на його користь з Публічного
акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха
Балка» стягнуто 7 000 грн. та з ПАТ
«Кривбасзалізорудком» стягнуто 7 000
грн. у відшкодування моральної шкоди та
на користь держави з Публічного
акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха
Балка» судовий збір в сумі 114,70 грн. та
з ПАТ "Кривбасзалізорудком" судовий
збір в сумі 114,70 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ
«ЄВРАЗ Суха Балка», ставить питання про
скасування рішення суду та ухвалення
нового рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, оскільки
вважає рішення незаконним та
необґрунтованим, ухваленим з порушення
норм матеріального і процесуального
права; судом помилково застосовані
положення ст. ст. 173,233,234 та 237' КЗпП
України, які не поширюються на спірні
правовідносини; не враховано, що
шкідливі умови праці законодавчо
дозволені і позивач добровільно
погодився на роботу у таких умовах; не
встановлена вина відповідача у
виникненні професійного захворювання;
не проведено медико-соціальної
експертизи для встановлення факту
спричинення моральної шкоди; на
теперішній момент позивач не має права
на відшкодування шкоди ні за рахунок
відповідача, ні за рахунок Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Кривому Розі
Дніпропетровської області; факт
спричинення та розмір моральної шкоди
не обґрунтовано; позивач пропустив
процесуальний строк для звернення до
суду.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, заперечень
на неї та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
під час розгляду справи, позивач ОСОБА_1
з 10.08.1987 року по 17.04.2012 рік працював на
різних посадах у підземних умовах
праці, у тому числі - й на підприємстві
ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка».

Висновком МСЕК від 05.04.2012 р. встановлено
20% втрати професійної працездатності,
та третя група інвалідності, висновком
МСЕК від 22.06.2012 року повторно
встановлено ступінь втрати
професійної працездатності
безстроково.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції правильно виходив
з того, що Актом розслідування
хронічного професійного захворювання
№ 1 від 14.02.2012 року (а.с. 22-24) встановлено,
що причиною виникнення хронічного
професійного захворювання позивача є
тривалий час роботи ОСОБА_1 в умовах
тяжкої фізичної праці. В п. 19 цього акту
також зазначено, що винними у
виникненні професійного захворювання
позивача є, зокрема, керівництво ШБУ
ВАТ «Суха Балка», правонаступником
якого є відповідач. Зазначений Акт є
дійсним, і його не скасовано у
встановленому законом порядку, і
посилання відповідача на недійсність
зазначеного акту не доведено. Тому
доводи відповідача про незаконність
стягнення моральної шкоди на користь
позивача та відсутність доказів вини
відповідача є безпідставними.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
про відшкодування моральної шкоди ПАТ
«ЄВРАЗ Суха Балка» відповідає Рішенню
Конституційного Суду України від 08.10.2008
року № 20-рп2008р. відповідно до якого,
статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що
потерпіли від нещасного випадку або
професійного захворювання, надано
право на відшкодування моральної шкоди
за рахунок власника або уповноваженого
ним органу.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України
забезпечення безпечних і нешкідливих
умов праці покладається на власника
або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено,
що відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України
«Про державний бюджет України на 2006
рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про
державний бюджет на 2007 рік» зупинено
дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3
ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23
вересня 1999 року № 1105-XIV «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», а з 01.01.2008 року
відшкодування Відділенням Фонду
моральної (немайнової) шкоди
застрахованим особам і членам їх сімей
незалежно від часу настання страхового
випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у
ОСОБА_1 права на відшкодування
моральної шкоди - 05.04.2012 року -
зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
котрі передбачали відшкодування
моральної шкоди, не діяли, відповідно
до ст. 237-1 КЗпП України обов'язок по
відшкодуванню моральної шкоди судом
першої інстанції обґрунтовано
покладено на підприємство, з вини якого
заподіяно моральну шкоду позивачу.

Стаття 13 Закону України «Про охорону
праці» передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що
при укладенні трудового договору
позивачу були роз'яснені умови праці,
попереджено про наявність шкідливих
факторів та можливі наслідки їх впливу
на здоров'я, безпідставні, оскільки ст.
13 Закону України «Про охорону праці»
передбачає, що роботодавець
зобов'язаний створити на робочому
місці в кожному структурному
підрозділі умови праці відповідно до
нормативно-правових актів, а також
забезпечити додержання вимог
законодавства щодо прав працівників у
галузі охорони праці. Роботодавець
несе безпосередню відповідальність за
порушення зазначених вимог.

Факт спричинення моральної шкоди
позивачу у зв'язку з професійним
захворюванням, встановлений в судовому
засіданні. Позивач переносить моральні
страждання, пов'язані з професійним
захворюванням, лікуванням та
неможливістю вести повноцінний спосіб
життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача
про те, що в даному випадку саме на
органи МСЕК покладений обов'язок
встановлення факту заподіяння
моральної шкоди позивачу є
безпідставними та такими, що
суперечать вищевказаному «Порядку
встановлення медико-соціальними
експертними комісіями ступеня втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким нанесене
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 22.11.1995 р.
№212, оскільки МСЕК встановлює даний
факт щодо потерпілих на виробництві,
яким не було встановлено стійку втрату
професійної працездатності, в той час
як позивачу з 05.04.2012 року встановлено
стійку втрату професійної
працездатності у зв'язку з професійним
захворюванням.

Доводи апеляційної скарги відповідача
щодо незастосування позовної давності
не ґрунтуються на законі, оскільки у
зазначеному Законі строки позовної
давності на звернення потерпілого із
заявою про відшкодування моральної
шкоди не передбачено.

Колегія суддів вважає, що
розмір моральної шкоди визначений
судом з урахуванням роз'яснень п.9
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р., з подальшими
змінами, "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
якого, розмір відшкодування
моральної ( немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.
Зокрема, враховується характер і
тривалість страждань, стан здоров'я
потерпілого, характер отриманого
позивачем професійного захворювання,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
конкретних обставин по справі і
наслідків, що наступили. Суд врахував
ступінь фізичних і моральних страждань
позивача, їх тривалість і тяжкість,
істотність вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках, а
також конкретних обставин по справі, і
наслідків, що наступили.

На підставі викладеного колегія
суддів вважає, що рішення суду
необхідно залишити без зміни, а
апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313 - 315
ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "ЄВРАЗ Суха
Балка" - відхилити.

Рішення Жовтневого районного
суду м. Кривого Рогу від 07 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий:

Судді: