АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Перепелюк Л. М.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

з участю ОСОБА_1, прокурора Козлової
Ю.Г., ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу скаргу
ОСОБА_1 на рішення Садгірського
районного суду м. Чернівці від 24 січня
2014 року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення
перешкод у володінні та користуванні
майном, шляхом визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням та їх виселення та за
зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, виконавчого комітету
Чернівецької міської ради про
скасування рішення виконавчого
комітету міської ради та визнання
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно недійсним, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про усунення
перешкод у володінні та користуванні
майном шляхом визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням та їх виселення.

Посилалась на те, що вона є власником
житлового будинку, який розташований
на земельній ділянці за адресою:
АДРЕСА_1, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
нерухоме майно, серія САЕ № 540605 від
27.12.2012 року, витягом з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 25.07.2013 року, свідоцтвом про право
власності на земельну ділянку серія
САС № 687688 від 25.07.2013 року та витягом з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно від 25.07.2013 року.

№22-ц/794/546/14
Головуючий у 1 інстанції Байцар Л.В.

Категорія 41
Доповідач Перепелюк
Л.М.

Вказувала, що в належному їй будинку
без правових підстав проживають особи,
які є для неї сторонніми та втратили
право на користування будинком після
смерті її брата ОСОБА_4, чоловіка
відповідачки ОСОБА_1

Зазначала, що її брат ОСОБА_4 став
власником спадкового майна -
житлового будинку за адресою АДРЕСА_1.
10.03.2000 року ОСОБА_4 зареєстрував шлюб із
ОСОБА_1, а 08.08.2003 року зареєстрував її та
її сина ОСОБА_6у спірному будинку, що
підтверджується довідкою ПП
«Садгора-Сервіс» за №1330 від 05.09.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 склав заповіт на
матір ОСОБА_7.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер. Після його
смерті ОСОБА_7 16.12.2004 року подала до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини, але не оформила
своїх спадкових прав, оскільки
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла.

15.09.2005 року вона, позивачка ОСОБА_2,
подала заяву до нотаріальної контори
про прийняття спадщини після смерті її
матері та прийняла спадкове майно
майно: 62% готовності житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1.

Крім того, в позові вказувала, що нею
було завершено будівництво житлового
будинку за адресою АДРЕСА_1,
виготовлено усю необхідну
документацію, здано його в
експлуатацію та отримано свідоцтво
про право власності на вказаний
житловий будинок.

Просила визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що
втратили право на користування
житловими приміщеннями в
домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 та
усунути перешкоди в користуванні
ОСОБА_2 її житловим будинком шляхом
виселення з вказаного будинку без
права на інше майно.

ОСОБА_1 та ОСОБА_6 звернулися до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2,
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради про скасування рішення
виконавчого комітету міської ради та
визнання свідоцтва про право
власності на нерухоме майно недійсним.

Посилались на те, що за ОСОБА_4 було
зареєстровано на праві приватної
власності житловий будинок по АДРЕСА_1
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за заповітом від 04.03.1994 року,
виданого Другою Чернівецькою
держнотконторою, реєстр №725 та визнано
право власності на незавершений
будівництвом житловий будинок за
вказаною адресою.

Вказували, що відповідачка по
зустрічному позові ОСОБА_2 прийняла
після смерті своєї матері ОСОБА_7
спадщину у вигляді незавершеного
будівництвом житлового будинку,
ступінь готовності якого становила 62%,
в подальшому здала будинок в
експлуатацію та отримала свідоцтво про
право власності на нього. Зазначали,
що обставини, зазначені позивачкою у
позові не відповідають дійсності, так
як ОСОБА_2 будь-яких будівельних робіт
не проводила, ступінь готовності
будинку на даний час практично не
змінилася і становить 63%, що
підтверджується висновком експерта.
Виготовлена технічна документація,
включаючи документ про прийняття
даного будинку в експлуатацію, є
підробленою, а свідоцтво про право
власності незаконним.

Просили скасувати рішення виконавчого
комітету Чернівецької міської ради
№846/26 від 25.12.2012 року про видачу ОСОБА_2
свідоцтва про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 та визнати
недійсним свідоцтво про право
власності на нерухоме майно ОСОБА_2
серія САЕ №640605 від 27.12.2012 р. відносно
житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Садгірського районного суду
м. Чернівці від 24 січня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про усунення перешкод у
володінні та користуванні майном,
шляхом визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням та їх виселення та у
задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, виконавчого
комітету Чернівецької міської ради
про скасування рішення виконавчого
комітету міської ради та визнання
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно недійсним відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати його в частині відмови у
задоволенні її та ОСОБА_6 зустрічного
позову та ухвалити нове, яким
скасувати рішення виконавчого
комітету Чернівецької міської ради
№846/26 від 25.12.2012 р. про видачу ОСОБА_2
свідоцтва про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1 та визнати
недійсним зазначене свідоцтво.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення
суду в частині відмови у задоволенні
зустрічного позову постановлене з
порушенням норм процесуального та
матеріального права.

Заслухавши доповідача про суть
оскаржуваного рішення, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про відмову в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, виконавчого комітету
Чернівецької міської ради про
скасування рішення виконавчого
комітету міської ради та визнання
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно недійсним.

Такий висновок суду ґрунтується на
нормах матеріального права та на
підставі поданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що житловий будинок
за адресою АДРЕСА_1 належить позивачці
ОСОБА_2 на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого на підставі рішення
виконавчого комітету Чернівецької
міської ради №846/26 від 25 грудня 2012 року.

Суд першої інстанції обґрунтовано
встановив, що відповідачка ОСОБА_1
зареєстрована в указаному будинку, як
дружина власника з 08 серпня 2001 року,
оскільки з 10 березня 2000 року по день
смерті ОСОБА_4 перебувала в
зареєстрованому шлюбі з братом
позивачки. Відповідач ОСОБА_6
зареєстрований в даному будинку як
член сім'ї власника з 21 травня 2003 року
по теперішній час. Протягом
подружнього життя відповідачка разом
із ОСОБА_4 і своїм сином проживали у
спірному будинку як члени сім'ї
власника ОСОБА_4, який дав згоду на
вселення відповідачів та їх
реєстрацію.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника жилого будинку
(квартири), які проживають разом з ним у
будинку (квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням
нарівні з власником будинку (квартири),
якщо при їх вселенні не було іншої
угоди про порядок користування цим
приміщенням.

Згідно ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю,
результатами своєї інтелектуальної,
творчої діяльності.

Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Особливим видом права
власності є право довірчої власності,
яке виникає внаслідок закону або
договору управління майном.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права
власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з позовною заявою
до відповідачів ОСОБА_2, виконавчого
комітету Чернівецької міської ради
про скасування рішення виконавчого
комітету міської ради та визнання
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно недійсним, позивачі за
зустрічним позовом не надали будь-яких
доказів на підтвердження порушення
відповідачами, невизнання або
оспорювання ними належних їм майнових
прав щодо спірного будинку, оскільки
судом встановлено на підставі наданих
сторонами доказів тільки право
позивачів на проживання як членів
сім'ї бувшого власника.

Позивачі за зустрічним позовом не
надали суду доказів та взагалі не
посилались на наявність у них будь-яких
майнових прав щодо спірного житлового
будинку.

Доводи апеляційної скарги щодо
неповноти та необ'єктивності
дослідження судом першої інстанції
наявних у справі матеріалів та доказів
є безпідставними, оскільки, суд повно
та об'єктивно встановив обставини
справи, дослідив та перевірив надані
сторонами докази, дав їм відповідну
правову оцінку.

Відповідно до ст.10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 ЦПК України
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншим засобом
доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення, не може ґрунтуватися
на припущеннях.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони
зобов'язані подати свої докази чи
повідомити про них суд до або під час
попереднього судового засідання у
справі. Докази подаються у строк,
встановлений судом з урахуванням часу,
необхідного для подання доказів.
Докази, подані з порушенням вимог,
встановлених частиною першою цієї
статті, не приймаються, якщо сторона не
доведе, що докази подано несвоєчасно з
поважних причин.

Усупереч вимогам ст.ст. 60, 131 ЦПК
України, ОСОБА_1 не надала суду належні
та допустимі докази на спростування
висновків суду першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, доводи апеляційної
скарги не дають підстав для висновку
про неправильне застосування судом
першої інстанції норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи, а тому
колегія суддів вважає, що рішення суду
в частині відмови у задоволенні
зустрічного позову про скасування
рішення виконавчого комітету міської
ради та визнання свідоцтва про право
власності на нерухоме майно недійсним
слід залишити без зміни.

Рішення суду про усунення перешкод у
володінні та користуванні майном
шляхом визнання осіб такими, що
втратили право користування житловим
приміщенням та їх виселення набрало
законної сили, оскільки ними не
оскаржено.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м.
Чернівці від 24 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: