Єдиний унікальний номер 262/2323/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/915/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів Барсукової О.І.,Канурної О.Д.,

при секретарі Хохулі М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, представництва фонду
державного майна України в м. Донецьку
про визнання незаконними приватизації
квартири та видачі свідоцтва про право
власності, заяви про видачу дублікату
свідоцтва про право власності на
квартиру, дублікату свідоцтва про
право власності на квартиру, договору
купівлі-продажу квартири

за апеляційними скаргами ОСОБА_1,
ОСОБА_2 в інтересах яких діє ОСОБА_4 на
рішення Пролетарського районного суду
м. Донецька від 13 грудня 2013 року,-

в с т а н о в и в :

В квітні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулись до суду з зазначеним
позовом до ОСОБА_3, посилаючись з
урахуванням уточнених позовних вимог
на те, що рішенням Пролетарського
районного суду м. Донецька від 25 січня
2013 року були задоволені позовні вимоги
ОСОБА_1 і ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 19 вересня 2010 року;
рішенням Апеляційного суду Донецької
області від 11 квітня 2013 року зазначене
рішення суду першої інстанції
скасовано.

Але в процесі розгляду справи їм стало
відомо, що підставою для отримання
документів на зазначену квартиру
ОСОБА_3, а саме дубліката на право
власності на квартиру стала заява від 24
лютого 2010 року на ім'я начальника
управління комунальних ресурсів про
видачу дубліката зазначеного
свідоцтва, написане від імені ОСОБА_3 за
довіреністю нібито виданою від імені
ОСОБА_1

При цьому в даній заяві зазначено, що
ОСОБА_3 діяла від імені ОСОБА_1 за
довіреністю ВКМ №609902 від 24 червня 2008
року. Проте, ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 ніяких
документів на квартиру не видавали.

Крім того, у судовому засіданні при
розгляді тієї цивільної справи була
проведена почеркознавча експертиза,
відповідно до висновків якої рукописні
записи від імені ОСОБА_3 в заяві на ім'я
начальника управління комунальних
ресурсів від 24 лютого 2010 року виконані
не ОСОБА_3, а іншою особою, тому
вважають, що дублікат свідоцтва про
право власності на квартиру отриманий
шахрайським шляхом.

Вважають також, що приватизація
квартири здійснена з порушенням
діючого законодавства - Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду», оскільки вироком
Будьоннівського районного суду м.
Донецька від 18 квітня 2008 року було
встановлено, що в період приблизно з
листопада 2003 року по березень 2004 року
злочинна група в складі ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 шляхом обману і
зловживанням довірою понудили ОСОБА_1
видати довіреність на ім'я ОСОБА_10 на
право приватизації спірної квартири,
після чого квартира зазначеними
особами була приватизована у сумісну
власність по ? частині на ім'я ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 Проте добровільної згоди на
приватизацію квартири вони не давали.
Після приватизації квартири зазначені
особи понудили ОСОБА_2 подарувати
належну йому ? частку квартири
незнайомій йому особі.

Виходячи з викладеного вважають, що
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 №579 від 24 лютого 2004
року, видане представництвом фонду
державного майна України в м. Донецьку,
є незаконним і всі угоди, здійснені з
його використанням, також є
незаконними.

Просили визнати недійсним свідоцтво
про право власності на житло №579 від 24
лютого 2004 року, видане представництвом
фонду державного майна України в м.
Донецьку на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1 на право спільної
часткової власності на користь ОСОБА_1 -
? частина і ОСОБА_2 -1/2 частина; визнати
недійсним заяву на ім'я начальника
управління комунальних ресурсів від
імені ОСОБА_3 від 24 лютого 2010 року про
видачу дубліката свідоцтва про право
власності на житло №579 від 24 лютого 2004
року; визнати недійсним дублікат
свідоцтва про право власності на житло
№579 від 24 лютого 2004 року, видане
представництвом фонду державного
майна України в м. Донецьку 24 лютого 2010
року на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири від 19
вересня 2010 року, укладений між ОСОБА_3 з
одного боку і ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з іншого.

Рішенням Пролетарського районного
суду м. Донецька від 13 грудня 20013 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, представництва фонду
державного майна України в м. Донецьку
про визнання незаконними приватизації
квартири та видачі свідоцтва про право
власності, заяви про видачу дублікату
свідоцтва про право власності на
квартиру, дублікату свідоцтва про
право власності на квартиру, договору
купівлі-продажу квартири відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який діє в
інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2, просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове, яким задовольнити позовні вимоги
позивачів.

В обґрунтування апеляційної скарги
посилається на неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи; судом не прийнято до уваги, що
вироком Будьоннівського районного
суду м. Донецька від 18 квітня 2008 року
встановлено, що приватизація квартири
здійснена не ОСОБА_1, а іншими особами,
які намагались у них злочинним шляхом
відібрати квартиру, позивачі
добровільно квартиру не приватизували,
ким була здійснена приватизація їм не
відомо, ніхто з них добровільної
письмової згоди на приватизацію не
давав і ці обставини відповідно до
положень ст. 61 ЦПК України доказуванню
по цій справі не підлягають; апелянт
вважає, що поясненнями ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_11, висновком експерта
встановлено отримання дубліката
свідоцтва про право власності на
квартиру шахрайським шляхом, але
зазначені обставини не прийняті судом
до уваги; апелянт також вважає, що
зібраними по справі доказами
встановлена недійсність договору
купівлі-продажу спірної квартири.

У судовому засіданні апеляційного суду
позивачі та їх представник підтримали
доводи апеляційної скарги, просили її
задовольнити.

Відповідачка та її представник
заперечували проти доводів
апеляційної скарги, вважаючи рішення
законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення сторін, дослідивши матеріали
цивільної справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої
інстанції виходив з того, що позивачі
не мали наміру визнавати приватизацію
квартири недійсною після розгляду
кримінальної справи у 2008 році, навпаки,
збирались продати її, отримавши гроші у
2005 році; належність квартири на праві
власності їх влаштовувала та
відповідала їхнім інтересам, що вони не
заперечували та про що свідчить те, що у
2010 році вони уклали договір
купівлі-продажу квартири; оскільки
оригінал свідоцтва був втрачений, то
позивачі були згодні на отримання
дублікату, щоб продати квартиру, у
зв'язку з чим дали довіреність на ім'я
ОСОБА_11 та ОСОБА_3

Проте з такими висновками погодитись
неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» метою приватизації державного
житлового фонду є створення умов для
здійснення права громадян на вільній
вибір способу задоволення потреб у
житлі, залучення громадян до участі в
утриманні і збереженні існуючого житла
та формування ринкових відносин.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 зазначеного
Закону передача займаних квартир
(будинків) здійснюється в спільну
сумісну або часткову власність за
письмовою згодою всіх повнолітніх
членів сім'ї, які постійно мешкають в
даній квартирі (будинку).

Згідно ст. 18 Закону громадянин, який
виявив бажання приватизувати займану
ним і членами його сім'ї на умовах найму
квартиру звертається в орган
приватизації або до створеного ним
підприємства по оформленню документів,
де одержує бланк заяви та необхідну
консультацію.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи вироком Будьоннівського
районного суду м. Донецька від 18 квітня
2008 року встановлено, що приблизно в
кінці листопада-початку грудня 2003 року
ОСОБА_5 і ОСОБА_6 дізналися, що за
адресою: АДРЕСА_1 у двокімнатній
квартирі проживає неблагополучна сім'я
ОСОБА_1 з сином ОСОБА_2 і у злочинній
групі виник злочинний умисел на
заволодіння із корисних мотивів
зазначеною квартирою шляхом
шахрайства, для чого умовили ОСОБА_1 і
ОСОБА_2 видати на ім'я ОСОБА_10
довіреності на виконання усіх дій по
приватизації квартири і отримання
свідоцтва про право власності на їх
квартиру. У подальшому на підставі
довіреностей ОСОБА_10 оформила на ім'я
ОСОБА_2 розпорядження №579 від 3 лютого
2004 року і свідоцтво про право №579 від 3
лютого 2004 року про право власності на
квартиру, згідно яких квартира АДРЕСА_1
стала належати по ? частці ОСОБА_1 та
ОСОБА_2

У подальшому ОСОБА_6 і ОСОБА_5 з
відома інших учасників злочинної групи
обманним шляхом умовили ОСОБА_2
подарувати свою частку квартири
ОСОБА_12 Зрозумівши злочинний умисел,
ОСОБА_1 відмовилась від відчуження
своєї частки квартири.

Зазначеним вироком ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 були визнані
винними в намаганні заволодіти майном
ОСОБА_1 шляхом обману і зловживанням
довірою в особливо крупних розмірах,
для чого вводили їх в оману про те, що
їх можуть виселити за несплату боргів
за квартиру; при цьому ОСОБА_1 запевняли
в тому, що вони будуть забезпечені
житлом. Згідно вироку квартира АДРЕСА_1
повернута ОСОБА_1.

Таким чином, зазначеним вироком
доведено відсутність вільного вибору
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 способу задоволення
потреб у житлі шляхом приватизації.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України
вирок у кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою.

За таких обставин апеляційний суд
вважає, що оформлення приватизації
квартири АДРЕСА_1 з порушенням Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» доведено належними
доказами, тому видане на підставі
розпорядження представництва фонду
державного майна України в м. Донецьку
№579 від 3 лютого 2004 року свідоцтво про
право власності на квартиру №579 від 3
лютого 2004 року, яким посвідчено, що
квартира, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 дійсно належить на праві
спільної часткової власності ОСОБА_1 - ?
частки та члену її сім'ї ОСОБА_2 - ?
частка, є недійсним.

Оскільки апеляційний суд дійшов
висновку про недійсність зазначеного
свідоцтва про право власності, то і
його дублікат також є недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до договору купівлі-продажу
квартири від 19 вересня 2010 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_13 ОСОБА_1 і ОСОБА_2 продали,
а ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1
та ОСОБА_2 просили визнати зазначений
договір купівлі-продажу квартири
недійсним на підставах його
невідповідності вимогам закону,
оскільки було відсутнє їх
волевиявлення на приватизацію
квартири, а відтак вони не є її
власниками.

Відповідно до ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам; особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст. 658 ЦК України
право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару.

Оскільки незаконність набуття права
власності шляхом приватизації
квартири встановлена судом, що
випливає з вироку суду від 18 квітня 2008
року, вважається, що на момент
укладення 19 вересня 2010 року між ОСОБА_3
та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу квартири останні не
були її законними власниками, а
відповідно і не мали права на
відчуження квартири.

За таких обставин поновлення прав
позивачів шляхом визнання недійсним
договору купівлі-продажу квартири
відповідає вимогам закону.

Судом також встановлено і це
вбачається з матеріалів справи, що
відповідно до заяви від 24 лютого 2010
року, написаної від імені ОСОБА_3, яка
діяла за дорученням ВКМ №609902 від 24
червня 2008 року, виданої від імені
ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулась на ім'я
начальника управління комунальних
ресурсів з проханням видати дублікат
свідоцтва на право власності на
квартиру АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що
оригінал був загублений. Такий
дублікат їй був виданий 10 березня 2010
року.

Відповідно до висновків експерта
судової почеркознавчої експертизи від
19 листопада 2012 року рукописні записи
від імені ОСОБА_3, які є в заяві на ім'я
начальника управління комунальних
ресурсів від 24 лютого 2010 року виконані
не ОСОБА_3, а іншою особою Підпис від
імені ОСОБА_3 в зазначеній заяві
виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою.

Судом також встановлено, що згідно
довіреності від 1 червня 2009 року,
посвідченої нотаріусом ОСОБА_13 ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_11 бути його
представником у всіх підприємствах,
організаціях та установах з питань
приватизації на його ім'я ? частки
квартири АДРЕСА_1 та з питання
реєстрації на його ім'я права власності
на приватизовану частку квартири, а
також бути його представником з питань
укладення на його ім'я будь-яких
договорів щодо обслуговування
вказаної квартири.

На підставі розпорядження
управління комунальних ресурсів №29
від 10 березня 2010 року ОСОБА_3 був
виданий дублікат свідоцтва про право
власності на спірну квартиру.

20 травня 2010 року від ОСОБА_1 надійшло
замовлення №37 827 про виготовлення
витягу з реєстру прав власності для
відчуження. Згідно повідомлення КП БТІ
інформація щодо особи, яка отримувала
технічний паспорт не зберіглась.

Проте зазначені обставини не мають
правового значення по даній справі з
огляду на підстави позову, якими
позивачі обґрунтовували свої позовні
вимоги.

Разом з тим позовні вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 про визнання недійсною заяви
про видачу дубліката свідоцтва про
право власності на квартиру
задоволенню не підлягають, оскільки
звернення до суду з таким позовом не є
належним способом захисту порушеного
права в розумінні ст. 16 ЦК України, бо
зазначена заява є одним із документів,
що передували укладенню договору
купівлі-продажу, який визнано
недійсним і не може бути самостійним
предметом позову.

Керуючись ст. ст.303-304, 309, 316 ЦПК
України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 в
інтересах яких діє ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Пролетарського районного
суду м. Донецька від 13 грудня 2013 року
скасувати.

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
представництва фонду державного майна
України в м. Донецьку про визнання
незаконними приватизації квартири та
видачі свідоцтва про право власності,
заяви про видачу дублікату свідоцтва
про право власності на квартиру,
дублікату свідоцтва про право
власності на квартиру, договору
купівлі-продажу квартири задовольнити
частково.

Визнати недійсним свідоцтво про
право власності на житло № 579 від 24.02.2004
року, видане представництвом фонду
державного майна України в м. Донецьку,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
право сумісної часткової власності
ОСОБА_1, ОСОБА_2 по ? частині; визнати
недійсним дублікат свідоцтва про право
власності на житло № 579 від 24.02.2004 року,
видане представництвом фонду
державного майна України в м. Донецьку,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на
право сумісної часткової власності
ОСОБА_1, ОСОБА_2 по ? частині № 29-р від 10
березня 2010 року; визнати недійсним
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_14
та ОСОБА_3, посвідчений 19 вересня 2010
року приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_13
за реєстром №5952.

В інший частині позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів після
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Судді: