Ухвала

іменем України

5 березня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Касьяна О.П.,
Леванчука А.О.,

Маляренка
А.В., Нагорняка В.А.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом Львівського міського
комунального підприємства
«Львівтеплоенерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про стягнення боргу, за
касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 на рішення Франківського
районного суду м. Львова від 4 жовтня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 22 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2002 року Львівське комунальне
підприємство «Львівтеплоенерго»
звернулось до суду з позовом, у якому
просило поновити строк для звернення
до суду, стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 1 428 грн 78 коп. боргу за спожиту
теплову енергію.

Рішенням Франківського районного суду
м. Львова від 4 жовтня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 22 липня 2013 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі відповідачі
просять скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
а справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не
відповідають цим вимогам.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції, з
рішенням якого погодився апеляційний
суд, виходив з того, що позивач
пропустив строк позовної давності для
звернення до суду з позовом про
стягнення боргу за теплову енергію,
однак, відповідачі, здійснюючи
частково її оплату, визнавали борг,
тому позовна давність переривалася, що
є підставою для її поновлення та
стягнення заборгованості.

Однак, з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна, оскільки вони зроблені на
неповно з'ясованих обставинах справи.

Судами встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_4
та ОСОБА_3 проживають та зареєстровані
у АДРЕСА_1, балансоутримувачем якого є
ЖЕК № 206.

З 7 липня 1997 року ОСОБА_5 стала власником
цієї квартири в порядку спадкування
після смерті ОСОБА_6

Львівське міське комунальне
підприємство «Львівтеплоенерго»
здійснює теплопостачання до квартири
відповідачів, а вони споживають надані
послуги.

За період з січня 1995
року по січень 2002 року у зв'язку із
несплатою відповідачами у повному
обсязі за надані послуги з
теплопостачання виникла
заборгованість у розмірі 2 126 грн 80 коп.,
тому позивач звернувся до суду з цим
позовом.

Відповідно до ст. 556 ЦК
УРСР 1963 року спадкоємець, який прийняв
спадщину, відповідає по боргах
спадкодавця в межах дійсної вартості
успадкованого ним майна.

Кредитори спадкодавця
вправі протягом шести місяців з дня
відкриття спадщини пред'явити свої
претензії спадкоємцям, які прийняли
спадщину, або виконавцеві заповіту за
місцем відкриття спадщини.

Претензії пред'являються незалежно від
строку настання права вимоги.

Недодержання правил, передбачених цією
статтею, тягне за собою втрату
кредиторами належних їм прав на вимоги
(ст. 557 ЦК УРСР 1963 року).

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не дав належної оцінки
обставинам справи та їх не встановив,
зокрема, не з'ясував дійсної вартості
спадкового майна, не встановив, хто і в
якому розмірі повинен нести
відповідальність за боргами
спадкодавця, не перевірив дотримання
позивачем строків для пред'явлення
вимог кредитора спадкодавця до
спадкоємців, ухвалив передчасне
рішення про задоволення позову.

Крім того, не врахував, що статтею 156 ЖК
України передбачено, що повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і прибудинкової території та
проведенню ремонту. Спори між ними про
розмір участі у витратах вирішуються в
судовому порядку.

Покладаючи солідарну відповідальність
на всіх мешканців квартири, не врахував
тих обставин, що згідно з законом така
відповідальність може бути
встановлена законом або договором (ст.
541 ЦК України), а встановивши, що
квартира належить на праві приватної
власності ОСОБА_5, не врахував, що їх
зобов'язання регулюються нормами
цивільного права та ст. 156 ЖК України, не
перевірив, чи визначений між власником
та членами його сім'ї розмір участі
кожного з них у зобов'язаннях та чи
передбачена в цьому випадку їх
солідарна відповідальність.

А посилаючись на ст. 64 ЖК України, не
врахував, що ця норма регулює відносини
наймача квартири і членів його сім'ї та
покладає на них солідарний обов'язок
відповідати за зобов'язаннями, що
випливають з договору найму.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, у порушення ст. 303 ЦПК України не
перевірив законності та
обґрунтованості рішення суду першої
інстанції та залишив його без змін.

Ураховуючи, що оскаржувані судові
рішення ухвалені з порушенням норм
процесуального права, що унеможливило
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, касаційну скаргу
потрібно задовольнити, рішення суду
першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, як передбачено ст. 338
ЦПК України

Керуючись ст .ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5
задовольнити, рішення Франківського
районного суду м. Львова від 4 жовтня 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області
від 22 липня 2013 року скасувати, а справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.А. МакарчукСудді:О.П.
Касьян А.О. Леванчук А.В. Маляренко В.А.
Нагорняк