АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н
И [1]

04 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Мазурик
О.Ф.,Барановської Л.В.

при секретарі: Гура А.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду
м. Києва від 05 березня 2014 року

в цивільній справі за позовом
Приватного акціонерного товариства
«ПРОСТО-Страхування» до ОСОБА_1 про
стягнення в порядку регресу
витрат,пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року позивач звернувся
до суду із даним позовом до
відповідача. Зазначав, що з вини
відповідача який керував автомобілем
“ Volvo FH12” д.н.з. НОМЕР_4, 12.12.2011 року
відбулася ДТП в наслідок якої був
пошкоджений автомобіль “ Toyota Camry”
д.н.з. НОМЕР_3 належний ОСОБА_2 і
застрахований ним в ПрАТ «Страхова
компанія ПЗУ Україна» за договором
добровільного страхування наземного
транспортного засобу.

ПрАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна»
виплатило ОСОБА_2 страхове
відшкодування у розмірі 34 828.15 грн. та
звернулося до позивача, як страховика
автомобіля “ Volvo FH12” д.н.з. НОМЕР_4 за
укладеним з ТОВ «ФОРМА ПАРТС»
договором обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, із заявою про виплату
страхового відшкодування у
зазначеному розмірі. Позивач сплатив
ПрАТ «Страхова компанія ПЗУ Україна» 34
318.15 грн.

Посилаючись на те,що відповідач ,який
спричинив ДТП , не повідомив позивача
про настання страхової події,що є
підставою для звернення до нього з
регресним позовом, позивач просив
стягнути з нього на користь страхової
компанії витраті по сплаті страхового
відшкодування в розмірі 34 828.15 грн. та
судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 05.03.2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на
користь Приватного акціонерного
товариства «ПРОСТО-страхування» 34 318.15
грн. витрат на виплату страхового
відшкодування та 343.18 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить
питання про скасування рішення суду
першої інстанції та ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позову. Апелянт зазначає ,що судом
неповно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи, порушено норми
матеріального та процесуального права.
Судом безпідставно не ураховано, що
автомобіль " Volvo FH12" д.н.з. НОМЕР_4
належить на праві власності ТОВ «НЬЮ
ДРАЙВ» з яким він перебуває в трудових
відносинах й яке застрахувало
цивільно-правову відповідальність
вказаного автомобіля у страховій
компанії НАСК «ОРАНТА», а тому він не
може бути відповідачем за даним
позовом.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_4,
який є представником ОСОБА_1 за
договором про надання правової
допомоги, апеляційну скаргу підтримав
з підстав наведених в ній.

Представник Приватного акціонерного
товариства «ПРОСТО-страхування»
ЧередніченкоГ.О. просила апеляційну
скаргу відхилити, вважала, що спір
вирішений судом правильно.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обгрунтованість
постановленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи позов суд виходив з того,
що позивач ,який відшкодував
спричинену ОСОБА_1 в результаті ДТП
шкоду, має право регресної вимоги до
нього, оскільки він не повідомив ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» про настання
страхової події.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду у
повному обсязі, оскільки вони зроблені
при неповному з'ясуванні обставин, що
мають значення для справи з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що є відповідно до ст.309 ЦПК
України підставою для скасування
судового рішення з ухваленням нового .

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
власником (володільцем) цього джерела.

У разі завдання шкоди внаслідок
взаємодії джерел підвищеної небезпеки
їх власникам (володільцям) питання про
відшкодування шкоди вирішується за
принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України
убачається, що законодавець розрізняє
поняття "особа, яка завдала шкоду" та
"особа, яка відповідає за шкоду". За
наявності вини особи, яка завдала
шкоду, особа, яка є відповідальною за
шкоду, на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України
набуває права зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

Аналіз положень ст. ст. 1166, 1187, 1188 ЦК
України свідчить про встановлення в
цивільному праві України змішаної
системи деліктів, до якої входить:
по-перше, правило генерального делікту,
відповідно до якого будь-яка шкода (в
т.ч. моральна), завдана потерпілому
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала;
по-друге, правило спеціальних деліктів,
яке передбачає особливості
відшкодування шкоди, завданої у певних
спеціально обумовлених у
законодавстві випадках (спеціальними
суб'єктами, у спеціальний спосіб тощо).

Правило генерального делікту
закріплено у ст. 1166 ЦК України стосовно
майнової шкоди.

Умовами застосування цієї норми є
завдання шкоди (майнової, моральної)
неправомірними рішеннями, діями або
бездіяльністю, наявність причинного
зв'язку між цими діями (бездіяльністю) і
шкодою та вина заподіювача.

За правилом генерального делікту
відповідальність за завдання шкоди
покладається на особу, яка цю шкоду
завдала, тобто на безпосереднього
заподіювача.

Статті 1187, 1188 ЦК України відносяться до
спеціальних деліктів, які передбачають
особливості суб'єктного складу
відповідальних осіб (коли обов'язок
відшкодування шкоди покладається не на
безпосереднього заподіювача, а на іншу
вказану у законі особу - власника
джерела підвищеної небезпеки) та
встановлюють покладення
відповідальності за завдання шкоди
незалежно від вини заподіювача.

Так, ст. 1187 ЦК України встановлює
особливого суб'єкта, відповідального
за завдання шкоди джерелом підвищеної
небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким
суб'єктом є особа, яка на відповідній
правовій підставі (право власності,
інше речове право, договір підряду,
оренди тощо) володіє транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе
відповідальності перед потерпілим за
шкоду, завдану джерелом підвищеної
небезпеки, особа, яка керує
транспортним засобом у зв'язку з
виконанням своїх трудових (службових)
обов'язків на підставі трудового
договору (контракту) із особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з
нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст.
1187 ЦК України.

Положення ч. 1 ст. 1188 ЦК України про
застосування принципу вини у разі
завдання шкоди внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки не
скасовує попереднього правила про
відповідальність саме власника
(володільця) джерела підвищеної
небезпеки (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В такому випадку обов'язок по
відшкодуванню шкоди покладається на
того власника (володільця) джерела
підвищеної небезпеки, з вини водія
якого завдана шкода, а не безпосередньо
на винного водія.

Отже, аналіз зазначених норм права дає
підстави для висновку про те, що шкода,
завдана внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
водія, який на відповідній правовій
підставі керував автомобілем, що
належить роботодавцю, відшкодовується
власником цього джерела підвищеної
небезпеки, а не безпосередньо винним
водієм.

Таким чином, положення ст. ст. 1187, 1188 ЦК
України є спеціальними по відношенню
до ст. 1167 ЦК України, у зв'язку з чим
перевага у застосуванні має надаватися
спеціальним нормам.

При вирішенні даного позову суд
зазначених положень не врахував.

Як убачається з матеріалів справи
12.12.2011 року о 17.15 год. на території
«Автотехнікс» на вул. Закревського в м.
Києві відповідач ОСОБА_1, керуючи
автомобілем марки «Volvo FH12», д. р. н.
НОМЕР_4, порушив п. п. 2.3 (б), 13.1 ПДР
України, не врахував дорожню
обстановку, не дотримався безпечного
інтервалу, внаслідок чого здійснив
зіткнення з припаркованим автомобілем
«Toyota Camry»,д. р.н. НОМЕР_3, який належить
ОСОБА_2,що призвело до пошкодження
автомобіля «Toyota Camry .

Вина ОСОБА_1 в даному ДТП
підтверджується постановою
Деснянського районного суду м. Києва
від 23.01.2012 року та ним оспорюється (а.с.
19).

Володільцем автомобіля «Volvo FH12», д. р. н.
НОМЕР_4, яким керував відповідач , є ТОВ
«НЬЮ ДРАЙВ», що підтверджується
свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_6 від
29.09.2010 року ( а.с.58)

04.01.11 року між ТОВ «НЬЮ ДРАЙВ» і ТОВ
«ФОРМА ПАРТС» був укладений договір
оренди. Відповідно до актів приймання -
передачі від 04.01.11 року і від 14.04.2011 року,
автомобіль «Volvo FH12», д. р. н. НОМЕР_4 , у
період з 04.01.2011 року по 14.04.2011 року,
перебував в оренді у ТОВ «ФОРМА ПРАТС»,
яке застрахувало цей автомобіль за
полісом № АА/2484145 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів терміном дії з
20.01.2011 року по 19.01.2012 року включно в
страховій компанії ПрАТ «ПРОСТО
страхування» ( а.с.4).

14.04.2011 року ,до закінчення строку
оренди, ТОВ «ФОРМА ПРАТС» повернуло
автомобіль «Volvo FH12» Орендодавцю ( а.с.66).

На час ДТП ОСОБА_1 перебував в трудових
відносинах з ТОВ «НЬЮ ДРАЙВ» і скоїв
ДТП 12.12.2011 року під час виконання
трудових обов'язків ( а.с.52-54,67).

За правилами ч.1 ст.1172 ЦК України шкода
завдана внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди з вини
водія, який на відповідній правовій
підставі керував автомобілем, що
належить роботодавцю, відшкодовується
власником (володільцем) цього джерела
підвищеної небезпеки, а не
безпосередньо винним водієм .

10.05.2011 року після повернення автомобіля
«Volvo FH12» Орендодавцем, ТОВ «НЬЮ ДРАЙВ»
уклало з НАСК «ОРАНТА» договір № 813
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, предметом якого є страхування
належних товариству автомобілів, в
тому числі й автомобіля «Volvo FH12», д. р. н.
НОМЕР_4 та поліс АА 74922803 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 12.05.2011 року,
строком дії з 14.05.2011 року по 13.05.2012 року,
забезпеченим транспортним засобом по
якому є автомобіль «Volvo FH12», д. р. н.
НОМЕР_4 ( а.с.59-63).

Відповідно до ст.979 ЦК України за
договором страхування одна сторона (
страховик) зобов»язується у випадку
настання певної події ( страхового
випадку) виплатити другій стороні (
страхувальникові) або інший особі,
визначеній у договорі, грошову суму (
страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору .

13.01.2012 року ТОВ «НЬЮ ДРАЙВ» подало до
НАСК «ОРАНТА» заяву про страхове
відшкодування шкоди заподіяної ОСОБА_2
в наслідок ДТП, яка мала місце 12.12.2011
року й про яку повідомив цю страхову
компанію ОСОБА_1 12.12.2011 року ( а.с.81).

Дані про наслідки розгляду цієї заяви у
матеріалах справи відсутні, ТОВ «НЬЮ
ДРАЙВ» та НАСК «ОРАНТА» до участі у
справі не залучалися.

Згідно Актуалізованого звіту про
оцінку вартості матеріального збитку
№ 712/КВ1, складеного 30.12.2012 року
оцінювачем Українсько-німецького
підприємства «Декра Експерт»,
матеріальний збиток, завданий
власникові автомобіля «Toyota Camry», д.р.н.
НОМЕР_3 ОСОБА_2 , складає 44 038 грн. 73 коп.
(а.с. 20-37).

Автомобіль «Toyota Camry», д. р.н. НОМЕР_3, був
застрахований ОСОБА_2 згідно Договору
добровільного страхування наземного
транспортного засобу серії АМ № 018116
від 09.06.2011 року в ПрАТ «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» (а.с. 10, 11).

На підставі заяви ОСОБА_2 від 13.12.2011
року, Страхового Акту № UA042/L01/03
від 24.01.2012 року, розрахунку страхового
відшкодування від 24.01.2014 року, АТ «СК
«ПЗУ Україна» виплатило йому страхове
відшкодування за ремонт автомобіля в
розмірі 34.828 грн. 15 коп., що
підтверджується платіжним дорученням
№ 611 від 26.01.2012 року (а.с. 12-16, 41, 42, 43).

Статтею 27 Закону України «Про
страхування» визначено, що до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, в межах фактичних затрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за заподіяний
збиток.

Отже,право вимоги за шкоду, заподіяну
автомобілю «Toyota Camry» д.р.н  НОМЕР_3
належному ОСОБА_2 перейшло до АТ «СК
«ПЗУ Україна».

Звертаючись із заявою до ПрАТ «СК «ПЗУ
Україна», ОСОБА_2 зазначав, що
володільцем автомобіля «Volvo FH12», д. р. н.
НОМЕР_4 є ТОВ «НЬЮ ДРАЙВ», яке
застрахувало автомобіль в НАСК «
ОРАНТА» ( а.с.13-16).

У відповіді на претензію ПрАТ «СК «ПЗУ
Україна» директор ТОВ «НЬЮ ДРАЙВ»
також повідомив страхову компанію про
те, що цивільно -правова
відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП
застрахована в НАСК «ОРАНТА» за
полісом АА 74922803 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів від 12.05.2011 року і
долучив до відповіді копію цього
полісу ( а.с.68).

Однак, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»
звернулося 23.11.2012 року із заявою про
виплату страхового відшкодування в
розмірі 34 828 грн. 15 коп. не до страхової
компанії власника транспортного
засобу з яким ОСОБА_1 перебував у
трудових відносинах ,а до страхової
компанії орендаря який на той час вже
повернув автомобіль орендодавцю. ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» задовольнило цю
заяву й на підставі Страхового акту
від 07.12.2012 року, Розрахунку страхового
відшкодування № 6849 та згідно
платіжного доручення № 38571 від 08.01.2013
року виплатило ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»
34 318 грн. 15 коп. (а.с. 5, 6,9).

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги до
відповідача ПрАТ «ПРОСТО-страхування»
посилалося на те,що ОСОБА_1 не повідомив
позивача про настання страхового
випадку, що дає підстави для стягнення
з нього витрат по виплаті страхового
відшкодування.

Висновок суду про обґрунтованість
таких вимог,колегія суддів вважає
помилковим, оскільки обов'язок
повідомляти ПрАТ «ПРОСТО-страхування»
про ДТП у даному випадку на
відповідача не покладався. Він не є
власником джерела підвищеної
небезпеки, не був стороною або особою
цивільно-правова відповідальність,
якої була застрахована за договором
страхування укладеним ТОВ «ФОРМА
ПРАТС» з ПрАТ «ПРОСТО-страхування» та
у будь яких відносинах з ТОВ «ФОРМА
ПРАТС» не перебував.

Ураховуючи ,що автомобіль «Volvo FH12», д. р.
н. НОМЕР_4 на час ДТП не перебував у
користуванні ТОВ «ФОРМА ПРАТС», ДТП
скоєна особою, яка перебувала у
трудових відносинах з власником
транспортного засобу під час виконання
нею трудових обов'язків, а ТОВ «НЬЮ
ДРАЙВ» застрахувало цивільно - правову
відповідальність водія цього
транспортного засобу та звернулося до
НАСК «ОРАНТА» із заявою про
відшкодування шкоди заподіяної третій
особі, позовні вимоги про
відшкодування шкоди в порядку регресу
заявлені до ОСОБА_1 не ґрунтуються на
вимогах закону та встановлених
обставинах справи, а тому задоволенню
не підлягають.

Вказані обставини, враховуючи
положення ст. 309 ЦПК України, дають суду
апеляційної інстанції підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316,317
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 05 березня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту: У задоволенні
позову Приватного акціонерного
товариства «ПРОСТО-страхування» до
ОСОБА_1 про стягнення в порядку регресу
витрат, пов'язаних з виплатою
страхового відшкодування - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий :

Судді :

Справа № 754/19976/13-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/
6773/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Смирнова Є.П.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Прокопчук Н.О.