Номер провадження: 22-ц/785/235/14
Номер справи місцевого суду: 2-5359/11
Головуючий у першій інстанції Шевчук
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.05.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Станкевича В. А., Ступакова О.А.,

при секретарі Стадніченко А. І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
моральної та матеріальної шкоди, за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, представника ОСОБА_2, на рішення
Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 06. 11. 2013 р.,

в с т а н
о в и л а:

30. 11. 2011 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом про стягнення з ОСОБА_3
матеріальної шкоди в розмірі 17329,36 грн.
і моральної шкоди в розмірі 1500 грн.
тому, що постановою
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 03. 08. 2011 р. ОСОБА_3 визнаний винним у
завданні 30. 10. 2010 р. позивачу тілесних
ушкоджень середньої важкості і скоєнні
злочину, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК
України, але був звільнений від
кримінальної відповідальності за
амністією. Вказав, що внаслідок
отриманих ушкоджень тривалий час він
проходив курс лікування у лікарнях м.
Одеси, що вимагало додаткових
матеріальних затрат. На придбання
ліків, проходження необхідних медичних
процедур, обстежень він витратив 17329,36
грн. Окрім того зазначив, він має право
на відшкодування моральної шкоди тому,
що злочинні дії відповідача завдали
йому душевні страждання з необхідністю
звернення до різних лікарів, втратою
звичайного ритму життя і душевні
страждання були завдані і його батькам.
Відмітив, що на час скоєння злочину
відповідач був неповнолітнім, йому
було 17 років і тому він самостійно
відповідає за завдану ним шкоду, але у
разі відсутності майна, достатнього
для відшкодування завданої шкоди,
обов'язок щодо погашення матеріальної
та моральної шкоди переходить на
батьків.

Позивач свої вимоги щодо стягнення з
відповідача матеріальної та моральної
шкоди обґрунтовує положеннями ст. ст. 22,
23, 32, 1166, 1167, 1179 ЦК України.

21. 06. 2012 р. ОСОБА_2 уточнив позовні вимоги
і просив стягнути з ОСОБА_3 на його
користь матеріальну шкоду в розмірі
17329,36 грн. і моральну шкоду в розмірі 10000
грн. вказуючи на те, що розмір моральної
шкоди вказаної в первісному позові не
відповідає розміру фактичної
моральної шкоди, завданої йому, і він
продовжує лікування після отриманої
травми, його постійно турбує головний
біль, що позбавляє його можливості
працювати в повну силу і це позбавило
його постійного заробітку, багато
грошей йде на придбання ліків, які йому
необхідні, порушено нормальний ритм
життя його батьків, які йому
допомагають матеріально.

Рішенням Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 06. 11. 2013 р. позов ОСОБА_2 задоволено
частково і стягнуто з ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 12932,8
грн. і моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить
питання про зміну рішення суду шляхом
відмови позивачу в частині
необґрунтованих вимог щодо стягнення
матеріальної шкоди і зменшити розмір
моральної шкоди до 1000 грн., зокрема
тому, що матеріальна шкода не доведена
наданими неналежними доказами,
оскільки надані позивачем чеки на
придбання медикаментів, які не
зазначені в копії медичного висновку
хвороби позивача, та копії чеків, які
суд прийняв до уваги, не відповідають
існуючим вимогам, які встановлені для
реалізації товару в аптеках; позивач
знаходився на гарантованому державою
безплатному лікуванні, і враховуючи
обставини справи та виходячи із засад
розумності, виваженості та
справедливості вважає можливим
визначити моральну шкоду в розмірі 1000
грн., вказуючи при цьому на те, що суд
необґрунтовано в рішенні врахував те,
що позивач змушений був внаслідок
зламаної щелепи приймати їжу через
трубочку, оскільки на це немає вказівок
в позові і цей висновок суд зробив
самостійно.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
представник ОСОБА_2, просить скасувати
рішення суду і задовольнити позов
ОСОБА_2 у повному обсязі, зокрема,
вказуючи, що судом не прийнято до уваги,
що на фіскальних чеках не
передбачається наявність прізвища
покупця, назва ліків, зазначених у
фіскальних чеках, співпадає з ліками,
які призначалися лікарями при
проходженні курсу лікування ОСОБА_2 і
суд при зменшенні розміру моральної
шкоди до 5000 грн. не врахував усі
обставини справи.

В судовому засіданні ОСОБА_5,
представник ОСОБА_3, і ОСОБА_4,
представник ОСОБА_2, підтримали доводи
апеляційних скарг.

Крім того, ОСОБА_4, представник ОСОБА_2, в
частині розміру матеріальної шкоди,
яка підлягає стягненню за позовом,
надала розрахунок, за яким розмір цієї
матеріальної шкоди складає 7018,15 грн. з
урахуванням довідки лікарні, в якій на
стаціонарному лікуванні знаходився
позивач.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка
в судове засідання інших осіб, які
беруть участь у справі, не перешкоджає
розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і
перевіривши матеріали справи в межах
заявлених позовних вимог та
апеляційної скарги, судова колегія
приходить до наступного.

Частково задовольняючи позов щодо
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди суд першої інстанції
виходив з незаконного завдання
відповідачем тілесних ушкоджень
позивачу, внаслідок чого останній
проходив тривалий курс лікування та
був змушений придбати велику кількість
ліків на своє лікування, вартість яких
вказана у наданих ним чеках, і позивачу
неправомірними діями відповідача
завдана моральна шкода.

Проте з таким висновком суду в повному
обсягу погодитися не можна з таких
підстав.

Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій
завдано збитків у результаті порушення
її цивільного права, має право на їх
відшкодування, ст. 23 ЦК України
визначає, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Ст. ст. 32, 1179 ЦК України встановлюють
неповну цивільну дієздатність
фізичної особи у віці від 14 до 18 років, і
що неповнолітня особа (у віці від 14 до 18
років) відповідає за завдану нею шкоду
самостійно на загальних підставах. У
разі відсутності у неповнолітньої
особи майна, достатнього для
відшкодування завданої нею шкоди ця
шкода відшкодовується в частці, якої не
вистачає, або у повному обсязі її
батьками, якщо вони не доведуть, що
шкоди було завдано не з їхньої вини.
Обов'язок батьків відшкодувати шкоду
припиняється після досягнення особою,
яка завдала шкоди, повноліття або коли
вона до досягнення повноліття стане
власником майна, достатнього для
відшкодування шкоди.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків встановлених законом.

Судом встановлено, що постановою
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 03. 08. 2011 р. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
визнаний винним у завданні 30. 10. 2010 р.
позивачу тілесних ушкоджень середньої
важкості і скоєнні злочину,
передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, але
був звільнений від кримінальної
відповідальності за амністією у
зв'язку з тим, що на момент вчинення
злочину він був неповнолітнім.

Як вказано у цій постанові суду, 30. 10. 2010
р. приблизно о 23 годині ОСОБА_3 поблизу
магазину по вул. Дзержинського, 5 в м.
Білгород-Дністровський Одеської
області під час неприязних відносин,
які раптово виникли між ним та ОСОБА_2, з
наміром на завдання невизначеної шкоди
здоров'ю останнього, наніс ОСОБА_2
декілька ударів руками та ногами в
голову та тулуб, чим завдав ОСОБА_2
фізичний біль і завдав ОСОБА_2 тілесні
ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми у формі
забиття головного мозку легкого
ступеню, контузії яблука правого ока з
явищами гемофтальму, рани нижньої
повіки, кровопідтіку повік правого ока,
багаточисельних закритих переломів
кісток черепу обличчя, закритого
перелому кісток носу, які відносяться
до категорії середньої тяжкості
тілесних ушкоджень.

У зв'язку з отриманими тілесними
ушкодженнями позивач з 31. 10. 2010 р. до 22. 11.
2010 р. знаходився на стаціонарному
лікуванні у відділенні офтальмології
Одеської обласної клінічної лікарні.

Отримання позивачем тілесних
ушкоджень внаслідок дій відповідача та
знаходження у зв'язку з цим позивача на
стаціонарному лікуванні в Одеській
обласній клінічній лікарні у вказаний
період підтверджені матеріалами
справи і сторонами у справі не
оспорюються.

Апеляційний суд відмічає, що за позовом
ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_3
матеріальну шкоду у вигляді грошових
коштів у розмірі 17329,36 грн., які він
внаслідок отримання тілесних
ушкоджень витратив на придбання ліків,
проходження необхідних медичних
процедур, обстежень, про що, як вказано
в позові, свідчать надані ним письмові
докази, але більша конкретизація цих
вимог у позові відсутня.

При цьому, в якості доказів заявленого
позову, як зазначено і в додатку до
цього позову, суду були надані
«постанова суду, копія медичного
висновку, медичні обстеження, копії
чеків матеріальних витрати, копія
позовної заяви з додатками».

За положеннями ст. ст. 10, 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін. Сторони мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України. Докази у справі подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі виник
спір. Доказування не може ґрунтуватися
на припущеннях.

У сенсі викладених правових положень
необхідно зазначити, що до позову крім
постанови суду були надані ксерокопії
медичного висновку № 24847 про те, що
хворий ОСОБА_2 знаходився на
стаціонарному лікуванні з 31. 10. 2010 р. до
22. 11. 2010 р. у відділенні офтальмології
Одеської обласної клінічної лікарні з
вказівкою діагнозу та лікування, а
також ксерокопії чеків як
підтвердження витрат на придбання
ліків та інших виробів, зокрема,
шприців, та на проведення
процедур/обстежень на суму 17329,36 грн.

При цьому, щодо квитанції до
прибуткового касового ордера № 239 від
08. 12. 2010 р. про прийняття ПП
«Технодент-Проект» від ОСОБА_2 з
вказівкою «підстава: КТ 2х челюстей»
грошей в сумі 450 грн. апеляційний суд
відмічає, що у позовних вимогах взагалі
відсутнє викладення вимог про
відшкодування витрат на КТ щелеп, ця
квитанція була виписана вже після
знаходження позивача на стаціонарному
лікуванні і відсутні дані про її
зв'язок з отриманими позивачем
тілесними ушкодженнями 30. 10. 2010 р., у
зв'язку з чим ця квитанція не має
відношення до даного позову.

З інших копій чеків матеріальних
витрат на придбання ліків тощо, наданих
позивачем, видно, що вони відносяться
до періоду з 31. 10. 2010 р. до 22. 11. 2010 р., коли
позивач знаходився на стаціонарному
лікуванні в Одеській обласній
клінічній лікарні, в тому числі є,
наприклад і чек від 03. 11. 2010 р. в розмірі
297,03 грн. за МРТ та КТ для Одеської
обласної клінічної лікарні з вказівкою
призначення платежу - благодійні
внески.

Що стосується ксерокопії медичного
висновку № 24847 про те, що хворий ОСОБА_2
знаходився на стаціонарному лікуванні
з 31. 10. 2010 р. до 22. 11. 2010 р. у відділенні
офтальмології Одеської обласної
клінічної лікарні з вказівкою діагнозу
та лікування, то вказаний завірений
штампом медичний висновок, підписаний
лікарем та зав відділенням, є
рукописним і з нього неможливо чітко
вичитати та зрозуміти усі записи щодо
призначення лікування та ліків,
процедур, обстежень тощо.

Відповідно до ст. 10 ч. 4 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням цих положень закону і
незастосування їх судом першої
інстанції апеляційним судом
неодноразово було запропоновано
представнику позивача усунути
недоліки наданих у справі доказів в
контексті заявленого позову з наданням
належно оформлених документів, які
стосуються предмету позову.

В результаті розгляду справи по суті
апеляційному суду представником
позивача було надано наряду з іншими
документами, в т. ч. копії акту і
висновку судово-медичної експертизи,
ксерокопії листів з історії лікування
щодо тілесних ушкоджень завданих
позивачу, довідку від 14. 04. 2014 р. №
01/01-07/1212 Одеської обласної клінічної
лікарні з посиланням на історію
лікування 24847 щодо ОСОБА_2, підписану
головним лікарем лікарні та завірену
мокрою печаткою лікарні, яка була
приєднана до матеріалів даної
цивільної справи на підставі ст. 303 ч. 2
ЦПК України і в якій вказано перелік
ліків та виробів медичного
призначення, які були особисто
позивачем придбані для проведення
операції і медикаментозної терапії у
післяопераційний період.

З урахуванням цієї довідки
представником позивача апеляційному
суду було надано розрахунок, за яким
розмір матеріальної шкоди складає 7018,15
грн.

Але вказана довідка лікарні та інші
матеріали справи, в тому числі
додатково надані позивачем до
апеляційної інстанції з січня по
травень 2014 р. матеріали щодо тілесних
ушкоджень та придбаних за власні кошти
ліків та виробів медичного
призначення, не встановлюють фактичні
обставини таким чином, щоб це виключало
застосування судом положення, за яким
відповідно до ст. 8 Закону України
«Основи законодавства України про
охорону здоров'я» кожен громадянин має
право на безоплатне отримання у
державних та комунальних закладах
охорони здоров'я медичної допомоги.

Викладене виключає у даному випадку
задоволення позову про стягнення
матеріальної шкоди з заподіювача
тілесних ушкоджень.

Тому у випадку наявності претензій з
боку позивача щодо зазначених у позові
витрат на лікування ОСОБА_2 позивач
вправі за наявності підстав звернутися
з відповідним позовом до належної
установи охорони здоров'я.

Згідно ж зі ст. 1206 ЦК України особа, яка
вчинила злочин, зобов'язана
відшкодувати витрати закладові
охорони здоров'я на лікування
потерпілого від цього злочину, окрім
встановлених законом випадків.

Таким чином, апеляційним судом
встановлено, що заявлені позовні
вимоги про відшкодування матеріальної
шкоди безпосередньо заподіювачем
тілесних ушкоджень позивачу є
недоведеними та необґрунтованими,
внаслідок чого відсутні підстави для
їх задоволення, що є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції щодо матеріальної шкоди і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні цих позовних вимог у
повному обсязі.

До того ж з урахуванням матеріалів
справи апеляційний суд відмічає, що
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, в тому числі відшкодування
додаткових витрат, викликаних
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо
регламентовано положеннями ст. 1195 ЦК
України, але з цих підстав позовні
вимоги у справі не заявлялися і позивач
за наявності підстав не позбавлений
права звернутися до суду з відповідним
позовом.

Що стосується позовних вимог про
стягнення з відповідача моральної
шкоди, то згідно рішення суд першої
інстанції «приймає до уваги факти того,
що у зв'язку з спричиненням позивачу
тілесних ушкоджень у нього змінився
уклад життя, оскільки через сломану
щелепу позивач був змушений приймати
їжу через трубочку, тривалий час не
виходити з дому, що потребувало від
нього додаткових зусиль по організації
свого життя, також суд приймає факт
того, що відповідачем у добровільному
порядку не було надано позивачу
грошових коштів на відшкодування
заподіяної шкоди.»

Крім того, в рішенні суду вказано, що
«таким чином, з урахуванням ступеня
вини відповідача, характеру і об'єму
заподіяної позивачу моральної шкоди,
суд вважає за необхідне частково
задовольнити позовні вимоги позивача в
частині стягнення моральної шкоди та
стягнути з відповідача на його користь
суму моральної шкоди у розмірі 5000,00
грн.».

З урахуванням наявних позовних вимог
та матеріалів справи апеляційний суд
вважає необхідним змінити
мотивувальну частину рішення суду в
частині обґрунтування стягнення
моральної шкоди вилучивши з неї
наступне: «оскільки через сломану
щелепу позивач був змушений приймати
їжу через трубочку, тривалий час не
виходити з дому, що потребувало від
нього додаткових зусиль по організації
свого життя, також суд приймає факт
того, що відповідачем у добровільному
порядку не було надано позивачу
грошових коштів на відшкодування
заподіяної шкоди» у зв'язку з
необґрунтованим виходом суду за межі
предмету позову, а також враховуючи, що
не надання добровільно позивачу
грошових коштів з боку відповідача не є
підставою для стягнення моральної
шкоди.

Разом з тим, апеляційний суд приходить
до висновку, що за вищевикладених
обставин та правових положень є усі
підстави для часткового задоволення
позовних вимог про стягнення моральної
шкоди в розмірі 5 тис. грн. виходячи, як
це і передбачено положеннями ст. 23 ЦК
України з характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, втратою
позивачем звичайного ритму життя. При
визначенні розміру відшкодування були
враховані вимоги розумності і
справедливості.

З урахуванням викладених обставин на
підставі вимог ст. 11 ЦПК України щодо
розгляду справи в межах заявлених
позивачем вимог на підставі наданих
сторонами доказів і відповідно до
вимог ст. ст. 303, 309 ЦПК України
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції у
даній справі підлягає скасуванню
стосовно вимог про стягнення
матеріальної шкоди з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позову про стягнення матеріальної
шкоди, в частині рішення суду щодо
стягнення моральної шкоди належить
змінити мотивувальну частину з підстав
викладених у даному рішенні, а в іншій
частині рішення суду належить залишити
без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317,
319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Рішення Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 06. 11. 2013 р. скасувати в частині
задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про стягнення матеріальної шкоди і
ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2
до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної
шкоди.

Змінити мотивувальну частину рішення
Білгород - Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 06. 11. 2013 р. в частині задоволення
позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
моральної шкоди з підстав викладених у
даному рішенні.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Судове рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
протягом двадцяти днів з дня набрання
рішенням суду законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області А. П.
Бабій

В. А. Станкевич

О.А. Ступаков