АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/135/2014
Головуючий в І інстанції
Доповідач: Воронцова Л.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 16 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справах апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П. Ігнатенко
П.Я.При секретарі:Калюжному О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Суворовського
районного суду міста Херсона від 26
листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до Публічного акціонерного
товариства «Фідобанк», ОСОБА_6, ОСОБА_7
про визнання недійсним договору поруки
та визнання права користування жилим
приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

В вересні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Фідокомбанк», правонаступником якого
є публічне акціонерне товариство
«Фідобанк», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання
недійсним договору поруки та визнання
права користування жилим приміщенням в
обґрунтування якого зазначив, що 13
березня 2008 року між ОСОБА_7 та ПАТ
«ЕрстеБанк», правонаступником якого є
ПАТ «Фідокомбанк» був укладений
кредитний договір №014/5150/9/11494 за
умовами якого позичальник отримав
кредит у розмірі 80 000 дол.США.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором між ОСОБА_6 та
ПАТ «ЕрстеБанк» було укладено договір
поруки №014/5150/9/11494/3 від 13 березня 2008
року за умовами якого вона
зобов'язалася солідарно відповідати
перед кредитором за невиконання
позичальником своїх зобов'язань.

На час укладення вищезазначених
договорів позивач ОСОБА_5 був
неповнолітнім, проживав та був
зареєстрований в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1, яка належить його матері на
підставі договору дарування від 29.03.1999
року.

Оскільки під час примусового виконання
рішення суду щодо стягнення кредитної
заборгованості за кредитним договором
від 13 березня 2008 року, укладеного між
ОСОБА_7 та ПАТ «ЕрстеБанк» було
звернуто стягнення на дану квартиру,
позивач просив суд визнати недійсним
договір поруки від 13 березня 2008 року
укладений між ОСОБА_6 та ПАТ
«ЕрстеБанк» з тих підстав, що він
відповідно до ст.12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей» має
право власності, користування цим
майном, а на здійснення правочинів щодо
цього майна необхідна попередня згода
органу опіки та піклування.

Рішенням Суворовського районного суду
міста Херсона від 26 листопада 2013 в
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на рішення суду
ОСОБА_5, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить його
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
його позов задовольнити.

Письмові заперечення на пеляційну
скаргу до суду апеляційної інстанції
не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
що з'явилися, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог, колегія
суддів вважає її не підлягаючою
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
укладений договір поруки є способом
забезпечення виконання зобов'язання, а
не правочином щодо розпорядження
майном, належним поручителю, а тому
вимога позивача щодо застосування до
даних правовідносин норми Закону
України «Про охорону дитинства» та
Закону України «Про основи соціального
захисту бездомних громадян та
безпритульних дітей» є
необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та це
встановлено судом13 березня 2008 року між
ОСОБА_7 та ПАТ «ЕрстеБанк»,
правонаступником якого є ПУАТ
«Фідобанк» був укладений кредитний
договір №014/5150/9/11494 за умовами якого
позичальник отримав кредит у розмірі 80
000 дол.США.

У забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором між ОСОБА_6 та
ПАТ «ЕрстеБанк» було укладено договір
поруки №014/5150/9/11494/3 від 13 березня 2008
року за умовами якого вона
зобов'язалася солідарно відповідати
перед кредитором за невиконання
позичальником своїх зобов'язань.

Згідно ст.553 ЦК України поручитель
відповідає перед кредитором за
порушення зобов'язання боржником.

Зі змісту ч.1 ст.553 ЦК України порука є
угодою щодо прийняття перед третьою
особою на себе обов'язку поручитися
перед кредитором за виконання
боржником свого зобов'язання та
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання зобов'язання
боржником шляхом відшкодування у
грошовій формі того, що не було
виконано боржником.

Відповідно до ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Відповідно до п.1.2 договору поруки від
13.03.2008 року, укладеного між банком і
ОСОБА_7, ОСОБА_6 - поручителем, остання
зобов'язалася перед кредитором у
повному обсязі солідарно відповідати
за виконання позичальником
зобов'язання, що виникають з кредитного
договору щодо повернення суми кредиту,
сплати в порядку та строки, визначені
кредитним договором, процентів за
користування кредитом та/або комісій,
можливої неустойки (пені, штрафів), а
також зобов'язань щодо відшкодування
позичальником витрат кредитора,
пов'язаних з пред'явленням вимог і
отримання виконання за кредитним
договором, та збитків кредитора,
завданих порушенням позичальником
своїх обов'язків за кредитним
договором.

Згідно п.1.3 договору поруки від 13.03.2008
року сторони договору встановили, що
зобов'язання поручителя перед
кредитором є безумовним і ніяких інших
умов, крім передбачених цим договором
та вказаним в п.1.2 кредитним договором -
не потребують.

На час укладення вищезазначених
договорів позивач ОСОБА_5 був
неповнолітнім, проживав та був
зареєстрований в квартирі за адресою:
АДРЕСА_1. /а.с.7 зворот/.

Дана квартира, згідно договору
дарування від 29.03.1999 року належить
ОСОБА_6. /а.с.13/

Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України
«Про охорону дитинства» в редакції, що
діяла на час виникнення спірних
правовідносин, батьки або особи, які їх
замінюють, не мають права без дозволу
органів опіки і піклування, наданого
відповідно до закону, укладати
договори, які підлягають нотаріальному
посвідченню та/або державній
реєстрації, відмовлятися від належних
дитині майнових прав, здійснювати
поділ, обмін, відчуження житла,
зобов'язуватися від імені дитини
порукою, видавати письмові
зобов'язання, укладати інші угоди, які
істотно обмежують права та інтереси
дитини.

Згідно ст.12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей» на
здійснення правочинів стосовно
нерухомого майна, право власності на
яке або користування яким мають діти,
необхідна попередня згода органу опіки
та піклування.

Відповідно до роз'яснень даних у п.25
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року №5
порука є способом забезпечення
виконання зобов'язання (ст.553 ЦК
України), договір поруки не створює
обов'язків для будь - яких інших осіб,
крім сторін за договором.

Отже, договір поруки не є правочином
щодо відчуження нерухомого майна, не
обмежував права та інтересів позивача
в момент його укладення, тому положення
ст.12 Закону України «Про основи
соціального захисту бездомних
громадян та безпритульних дітей» та
ст.17 Закону України «Про охорону
дитинства» до нього не можуть бути
застосовані як підстава щодо визнання
правочину недійсним.

В ході примусового виконання рішення
Суворовського районного суду міста
Херсона №2-256/11 про стягнення з ОСОБА_6
на користь ПУАТ «ЕрстеБанк»
заборгованості в розмірі 769658,73 грн. та
проведення прилюдних торгів щодо
продажу квартири АДРЕСА_1, належної
ОСОБА_6 у зв'язку з не реалізацією
вказаної квартири, вона за заявою
стягувача була за актом від 12.06.2012 року
передана останньому /а.с.16/

21.06.2012 року ПУАТ «ЕрстеБанк» приватним
нотаріусом Херсонського міського
нотаріального округу видано свідоцтво
про право власності на квартиру /а.с.17/

15.04.2013 року Банком на адресу ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 направлено в порядку
ст.109 ЖК України лист - вимогу про
виселення мешканців.

Отже право власності ОСОБА_6 на
квартиру припинено і як похідне від
нього припинено право користування
ОСОБА_5 цією квартирою, тому суд першої
інстанції підставно відмовив у
задоволенні позовної вимоги про
визнання права користування житловим
приміщенням, а доводи апеляційної
скарги у зазначеній частині не
ґрунтуються на законі, висновки суду не
спростовують, а тому підлягають
відхиленню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
міста Херсона від 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту
її проголошення і з цього ж часу може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Підпис: