Справа № 1315/2-32/10
Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/783/39/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого - судді Курій
Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за
секретаря Данилик І.І.,

з участю відповідача ОСОБА_2 та

його представника - адвоката ОСОБА_3,

позивача ОСОБА_4 та

її представника - адвоката ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на заочне рішення Перемишлянського
районного суду Львівської області від
21 травня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою, її
звільнення та відшкодування
заподіяної моральної та матеріальної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2008 року ОСОБА_4 звернулась з
позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод в користування земельною
ділянкою, її звільнення та
відшкодування заподіяної моральної та
матеріальної шкоди.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що в її користування знаходиться
земельна ділянка, площею 0,14 га, якою
користувалася впродовж 15 років на
підставі рішень виконавчого комітету
Бібрської міської ради № 120 від 26.08.1992р.,
№ 205 від 11.11.1996 р. та №35 від 12.03.1998 р.

В 2003 році частину її земельної ділянки
було захоплено відповідачем. Під час
захоплення було знищено зелені
насадження, кущі, дерева, на родючий
грунт навезено каміння, збудовано
цегляний паркан. Під час захоплення
земельної ділянки було знищено огорожу
позивача (металеві стовпці, сітку), а
діями по захопленню ділянки, знищенню
зелених насаджень руйнуванням
багаторічної праці на земельній
ділянці заподіяно моральну шкоду в
розмірі 50000 грн., яку просила разом з
відшкодуванням заподіяної
матеріальної шкоди в сумі 4646 грн.
стягнути з відповідача та усунути
перешкоди в користування земельною
ділянкою зі сторони відповідача,
відновивши земельну ділянку й привівши
її в попередній стан шляхом знесення
самовільно збудованого паркану.

Заочним рішенням Перемишлянського
районного суду Львівської області від
21 травня 2010 року вищезазначений позов
задоволено частково.

Суд зобов'язав ОСОБА_2 усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою ОСОБА_4, що на АДРЕСА_1 шляхом
демонтажу цегляного паркану та
приведення земельної ділянки в
попередній стан.

Суд стягнув з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4
2296 грн. на відшкодування заподіяних
матеріальних збитків, 5000 грн. на
відшкодування заподіяної моральної
шкоди, 2350 грн. витрат на правову
допомогу.

В решті позовних вимог суд відмовив.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

Позивач з рішенням суду першої
інстанції погодилась, оскільки
апеляційну скаргу не подавала.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що він є власником
земельної ділянки на АДРЕСА_2, на якій
знаходиться будівля магазину та
цегляна огорожа, які побудовані в межах
належної йому земельної ділянки,
зазначеної в державному акті. Апелянт
звертає увагу на те, що не порушував
прав суміжних землекористувачів,
оскільки його магазин та паркан не
виходять за межі його земельної
ділянки. Апелянт вважає, що суд першої
інстанції помилково дійшов висновку
про те, що ним було захоплено земельну
ділянку ОСОБА_4 і, як наслідок цього,
помилково задовольнив позовну вимогу
про усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою ОСОБА_4 шляхом
демонтажу цегляного паркану та
приведення земельної ділянки в
попередній стан. Апелянт стверджує, що
майнової шкоди позивачу не завдавав, а
тому за відсутності порушених прав
позивача з боку апелянта, суд першої
інстанції помилково, без належних
підстав, дійшов висновку про стягнення
з нього в користь ОСОБА_4 моральної
шкоди та витрат на правову допомогу.
Апелянт звертає увагу суду на
порушення процесуального закону судом
першої інстанції. Апелянт посилається
й на те, що суд першої інстанції при
ухваленні рішення не взяв до уваги
докази у справі, якими спростовується
факт самовільного захоплення
апелянтом земельної ділянки та які
вказують на те, що земельна ділянка
апелянта не межує з земельною ділянкою
ОСОБА_4

Апелянт просить скасувати заочне
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове, яким у задоволенні
позовних вимог відмовити.

У судовому засіданні апелянт та його
представник - адвокат ОСОБА_3 доводи
апеляційної скарги підтримали.

Позивач ОСОБА_4 та її представник -
адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні
заперечили доводи апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді апеляційної
інстанції, пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали
цивільної справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються, як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України,
під час ухвалення судового рішення суд
вирішує, чи мали місце обставини
справи, якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення та якими доказами вони
підтверджуються, які правовідносини
випливають із встановлених обставин,
яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правових відносин
та інші. Оцінка зібраних по справі
доказів має здійснюватися за
правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК
України з врахуванням положень ст. 57-66
ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60
ЦПК України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків
встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.
11 ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше, як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до вимог частини другої ст.
303 ЦПК України, апеляційний суд
досліджує докази, які судом першої
інстанції були досліджені з порушенням
встановленого порядку або в
дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Таким чином суд, розглядаючи цивільну
справу у порядку позовного
провадження, повинен повно і всебічно
з'ясувати фактичні обставини справи та
вирішити спір у межах заявлених
позовних вимог та зібраних у справі
доказів.

Означених вимог суд першої інстанції
не дотримав, не встановив дійсних
обставин справи.

Задовольняючи позовні вимоги про
зобов'язання позивача усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою ОСОБА_4, що на АДРЕСА_1 шляхом
демонтажу цегляного паркану та
приведення земельної ділянки в
попередній стан, стягнення з
відповідача в користь ОСОБА_4 завданих
матеріальних збитків та моральної
шкоди, суд дійшов висновку про те, що
відповідачем ОСОБА_2 було самовільно
захоплено земельну ділянку позивача
ОСОБА_4 та внаслідок цього останній
завдано матеріальної та моральної
шкоди.

Проте, з таким висновком суду першої
інстанції не можна погодитись,
оскільки він не ґрунтується на
матеріалах справи та вимогах закону.

Як встановлено судом з матеріалів
справи і не заперечується сторонами,
відповідач ОСОБА_2 відповідно до
державного акта на право власності на
землю, серія ЛВ №031151, виданого 29.09.2000
року Перемишлянською
райдержадміністрацією на підставі
розпорядження голови Перемишлянської
райдержадміністрації від 11.07.2000 року №
376 є власником земельної ділянки
несільськогосподарського призначення
з цільовим призначенням для здійснення
підприємницької діяльності, площею 0,0167
га (167 кв.м.) у межах, визначених на плані,
яка знаходиться на території АДРЕСА_2.
(а.с.56-58). На вказаній земельній ділянці
розташована будівля магазину та
цегляна огорожа.

З наявної в матеріалах справи копії
рішення Бібрської міської ради від
30.07.2002 року «Про розгляд земельного
спору щодо суміжного
землекористування між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2» вбачається, що Бібрською
міською радою розглянуто акт комісії
по суміжному землекористуванню з
приводу погодження межі між земельними
ділянками ОСОБА_4 та ОСОБА_2, беручи до
уваги, що ОСОБА_4, мотивуючи рішеннями
міської ради попереднього скликання,
які не підтверджені відповідними
документами, постійно створює
конфліктну ситуацію та з метою
припинення цього конфлікту між двома
суміжниками та налагодження
добросусідських відносин прийнято
рішення про віднесення спірної
земельної ділянки, площею 124 м. кв. до
земель запасу міської ради та
затверджено конфігурацію земельної
ділянки ОСОБА_4, площею 0,14 га згідно з
абрисом, та було зобов'язано ОСОБА_4
добровільно виконати дане рішення до
01.09.2002 року (а.с. 59-60). Сторонами по справі
не заперечується, що зазначене рішення
Бібрської міської ради сторонами в
справі не оскаржувалося та є чинним.

З наявних в матеріалах справи копії
Акту про встановлення межових знаків
на місцевості від 17.01.2003 року,
складеного комісією Бібрської міської
ради (а.с. 61), та Абрису-карточки
закладки межових знаків на місцевості
на вул. Галицькій в м. Бібрці від 17.01.2003
року (додаток до Акту від 17.01.2003 року)
(а.с.62) вбачається, що комісією
Бібрської міської ради складено акт
про встановлення межових знаків на
місцевості, а саме - між прибудинковою
територією багатоквартирного будинку
АДРЕСА_1 та землями запасу Бібрської
міської ради та було рекомендовано
ОСОБА_4 зняти самовільно встановлену
металеву огорожу і встановити її
згідно Акту-абрису, затвердженого
рішенням Бібрської міської ради від
30.07.2002 року.

Також, з наявного в матеріалах справи,
висновку будівельно-технічної
експертизи № 10-07-11 від 10.07.2011 року,
зробленого на замовлення відповідача
(а.с.101-115) вбачається, що будівля
магазину на АДРЕСА_2 знаходиться в
межах земельної ділянки, зазначеної в
державному акті. Влаштована цегляна
огорожа біля магазину на АДРЕСА_2 не
виходить за межу земельної ділянки
ОСОБА_2 з боку будинковолодіння ОСОБА_4
Розташування будівлі магазину не
порушує права сумісного
землекористувача по лінії АБ, вказаній
в державному акті, оскільки не
перетинає його межу. По осі А-Б,
вказаній в державному акті, наявна
стара сітчаста металева огорожа по
металевих стовпцях.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 04.07.2013 року за клопотанням
позивача ОСОБА_4 (а.с.132) в справі було
призначено судову будівельно-технічну
експертизу, однак, у зв'язку з
відсутністю оплати зазначена
експертиза не проведена.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін;
сторони мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості і що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень.

В той же час, позивачем ОСОБА_4 не було
доведено належними і допустимими
доказами того, що відповідачем ОСОБА_2
було самовільно захоплено земельну
ділянку позивача, натомість колегією
суддів встановлено, що будівля
магазину на АДРЕСА_2 та влаштована
цегляна огорожа біля магазину
знаходяться в межах земельної ділянки,
яка належить відповідачу ОСОБА_2, їх
розташування не порушує прав позивача,
оскільки такі не виходять за межу
земельної ділянки ОСОБА_2 з боку
будинковолодіння гр. ОСОБА_4

Статтею 15 ЦК України встановлено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України
передбачено, що кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1166 ЦК
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Ураховуючи вимоги наведених статей та
положення статті 60 ЦПК України,
позивачу необхідно було довести, що
відповідачем завдана майнова та
моральна шкода, розмір завданої шкоди
та причинний зв'язок між діями
відповідача та завданою шкодою.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться у
п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27.03.1992р., з наступними
змінами і доповненнями, «Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди» та
вимогами ст.1166 ЦК України, шкода,
заподіяна майну громадянина підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла за умови, що дії
останньої були неправомірними й між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та вина заподіювача
шкоди.

Також, згідно з роз'ясненнями, що
містяться в абзаці 2 п. 8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 р., з наступними змінами і
доповненнями «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» та вимогами ст. 1167
ЦК України, відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Суд першої інстанції безпідставно не
взяв до уваги те, що всупереч вимогам
Закону, позивачем ОСОБА_4 не
обґрунтовано та не доведено належними
і допустимими доказами факту порушення
з боку відповідача ОСОБА_2 її цивільних
прав та інтересів, наявності шкоди,
протиправного діяння відповідача,
наявності причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
відповідача та вини останнього в її
заподіянні, а тому колегія суддів
доходить висновку про відсутність
порушених цивільних прав та інтересів
позивача, які б підлягали захисту, а
відтак, і про безпідставність
заявленого позову.

Ураховуючи наведене, колегія суддів
доходить висновку, що рішення суду
першої інстанції ухвалене з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, висновки суду не відповідають
матеріалам справи та зібраним у справі
доказам, а тому в силу вимог ст. 309 ЦПК
України залишатися в законній силі не
може, його належить скасувати та
ухвалити судом апеляційної інстанції
нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. В зв'язку з відмовою в позовних
вимогах ОСОБА_4, немає й правових
підстав для стягнення з відповідача
понесених позивачем судових витрат.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст. 309, ч.2 ст.
314, ст. 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Перемишлянського
районного суду Львівської області від
21 травня 2010 року скасувати та ухвалити
нове рішення.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, її звільнення, стягнення
майнової та моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.