АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.

суддів: Усика Г.І., Нежури
В.А.,

при секретарі Меєчко Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України» на
рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 01.04.2014 у справі за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» в особі філії Святошинського
відділення № 8069, третя особа: Філія
Головного управління по м. Києву та
Київській області Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України», ОСОБА_2, Дев'ята
Київська державна нотаріальна контора
про усунення перешкод у здійсненні
права розпорядження майном, визнання
незаконним закриття рахунків та
стягнення сум по успадкованим грошовим
вкладам, -

В С Т А Н О В И Л А :

Справа № 759/246/13-ц № апеляційного
провадження: 22-ц-796/6917/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Лопатюк
Н.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.У січні 2013 року
позивач звернувся до суду із позовом, в
якому просила усунути перешкоди у
здійсненні права розпорядження своїм
майном, шляхом визнання незаконним
закриття ПАТ «Державний ощадний Банк
України» Філією-Святошинське
відділення №8069 рахунків
НОМЕР_1,НОМЕР_2,НОМЕР_3,НОМЕР_4 на суму 64 234
грн. 64 коп., а також стягнути з
відповідача на її користь 64 234 грн. 64
коп. успадкованих грошових вкладів по
рахунках НОМЕР_5,НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_6
та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 01.04.2014задоволені
позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії Святошинського відділення
№ 8069, третя особа: Філія Головного
управління по м. Києву та Київській
області Публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України», ОСОБА_2, Дев'ята Київська
державна нотаріальна контора про
усунення перешкод у здійсненні права
розпорядження майном, визнання
незаконним закриття рахунків та
стягнення сум по успадкованим грошовим
вкладам .

Усунуто перешкоди ОСОБА_1 у здійсненні
права розпорядження майном, шляхом
визнання незаконним закриття
Публічним акціонерним товариством
"Державний ощадний банк України" філією
Святошинське відділення №8069 наступних
рахунків: НОМЕР_5; НОМЕР_2; НОМЕР_3;
НОМЕР_4.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України" в особі філії Святошинське
відділення №8069 на користь ОСОБА_1,
згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 18.01.2012, після смерті
ОСОБА_6, померлої в серпні 2010 року,
виданого Дев'ятою Київською державною
нотаріальною конторою, - 64234 (шістдесят
чотири тисячі двісті тридцять чотири)
грн. 64 коп.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства "Державний ощадний банк
України"

в особі філії Святошинське відділення
№8069 на користь ОСОБА_1, судовий збір в
сумі 642 грн. 36 коп.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, представником відповідача подано
апеляційну скаргу, в якій зазначається
про незаконність, необґрунтованість
рішення суду у зв'язку з порушенням
норм матеріального та процесуального
права. Апелянт зазначає, що вирішуючи
дану справу, судом неповно з'ясовані
усі фактичні обставини справи, що не
сприяли повному, об'єктивному та
неупередженому розгляду справи.

В доводах своєї апеляційної скарги,
зазначається, що судом першої
інстанції не прийнято до уваги той
факт, що банк уже виплатив 17.08.2011
грошові кошти ОСОБА_2 на підставі
пред'явленого ним свідоцтва про право
на спадщину за заповітом, при виплаті
грошових коштів, які перебували на
рахунках спадкодавця ОСОБА_6 була
проведене ідентифікація ОСОБА_2 як
клієнта банку та ним були надані банку
всі необхідні документи. Судом
помилково не було прийнято до уваги, що
банківська установа є лише фінансовим
інструментом за допомогою якого, на
користь клієнта вчиняється банківська
операція, в тому числі по виплаті
спадкових коштів та подальшому
закриттю рахунків. Крім того позивачем
- ОСОБА_1 було не вірно визначено
процесуальний статус сторін та осіб,
які приймають участь у справі, зокрема
процесуальний статус АТ «Ощадбанк», як
відповідача, оскільки банк повідомив
позивача, що ним були виплачені кошти
ОСОБА_2 та закриті рахунки, і що саме він
порушує права позивача на отримання
належної частини успадкованих
грошових коштів, на що місцевий суд
залучив ОСОБА_2 тільки в якості третьої
особи.

Враховуючи вищезазначене, в
апеляційній скарзі відповідач просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
з підстав викладених у ній, просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про відмову у задоволенні
заявлених позовних вимог.

Представник позивача в судовому
засіданні заперечувала проти доводів
апеляційної скарги, вважає рішення
суду законним і обґрунтованими,
просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб які приймали участь в судовому
засіданні, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за
договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором (стаття 633 цього Кодексу). До
відносин банку та вкладника за
рахунком, на який внесений вклад,
застосовуються положення про договір
банківського рахунка (глава 72 цього
Кодексу), якщо інше не встановлено цією
главою або не випливає із суті договору
банківського вкладу.

В силу ст. 1066 ЦК України за договором
банківського рахунка банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Банк має право
використовувати грошові кошти на
рахунку клієнта, гарантуючи його право
безперешкодно розпоряджатися цими
коштами. При цьому, згідно з
положеннями ч. 3 ст. 1068 цього Кодексу
Банк зобов'язаний за розпорядженням
клієнта видати або перерахувати з його
рахунка грошові кошти в день
надходження до банку відповідного
розрахункового документа, якщо інший
строк не передбачений договором
банківського рахунка або законом.

Стаття 1073 ЦК України визначає правові
наслідки неналежного виконання банком
операцій за рахунком клієнта. У разі
несвоєчасного зарахування на рахунок
грошових коштів, що надійшли клієнтові,
їх безпідставного списання банком з
рахунка клієнта або порушення банком
розпорядження клієнта про
перерахування грошових коштів з його
рахунка банк повинен негайно після
виявлення порушення зарахувати
відповідну суму на рахунок клієнта або
належного отримувача, сплатити
проценти та відшкодувати завдані
збитки, якщо інше не встановлено
законом.

Згідно з вимогами ч.1,2 ст.1228 ЦК України,
вкладник має право розпорядитися
правом на вклад у банку (фінансовій
установі) на випадок своєї смерті,
склавши заповіт або зробивши
відповідне розпорядження банку
(фінансовій установі). Право на вклад
входить до складу спадщини незалежно
від способу розпорядження ним.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
незалежно від того, чи здійснюється
успадкування вкладу згідно із законом,
заповітом або заповідальним
розпорядженням, установа Банку
здійснює виплату вкладу (частин вкладу)
спадкоємцям вкладника на підставі
відповідного свідоцтва про право на
спадщину або за рішенням суду, а
оскільки єдиним спадкоємцем померлого
вкладника ОСОБА_6 є позивачка ОСОБА_1 і
лише їй видавалось свідоцтво про право
за спадщину за заповітом за реєстровим
номером 7-116, то посилання відповідача
на видачу коштів іншому спадкоємцю
вважав безпідставними.

Колегія суддів вважає, що такі висновки
суду першої інстанції зроблені на
підставі повного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів
та в повній мірі відповідають вимогам
чинного законодавства.

Судом встановлено, що в серпні 2010 року
померла ОСОБА_6, про що в книзі
реєстрації смертей 07.10.2010 зроблений
відповідний актовий запис за №18310, на
підставі якого видано свідоцтво про
смерть серії НОМЕР_7 (а.с.55 на звороті).

Після її смерті відкрилась спадщина,
яку прийняла позивач ОСОБА_1 на
підставі заповіту від 03.10.2001,
посвідченого Безуглівською сільською
радою Згурівського району Київської
області (а.с.61).

19.01.2012 ОСОБА_1 Дев'ятою Київською
державною нотаріальною контрою видано
свідоцтво про право на спадщину за
заповітом, яке зареєстровано в реєстрі
№7-116, що підтверджується копією
спадкової справи №78/2011 відкритої 28.01.2011
за заявою позивача щодо майна померлої
ОСОБА_6 (а.с.54-95).

З спадкової справи також вбачається, що
05.02.2011 з заявою про прийняття спадщини
звертався ОСОБА_9, проте свідоцтво про
право на спадщину йому не видавалась,
так як ним не був наданий оригінал
заповіту, паспорт, ідентифікаційний
номер та правовстановлюючі документи
на майно (а.с.66-73).

Згідно пояснень відповідача, 17.08.2011
банк виплатив грошові кошти гр. ОСОБА_2
на підставі пред'явленого свідоцтва
про право на спадщину за заповітом від
12.07.2011, як спадкоємцю померлої ОСОБА_6 в
розмірі, заявленому позивачем, а саме
64234,64 грн. При виплаті ОСОБА_2 грошових
коштів, які перебували на рахунках
НОМЕР_5; НОМЕР_2; НОМЕР_3; НОМЕР_4
спадкодавця ОСОБА_6 була проведена
ідентифікація особи, як клієнта банку
у відповідності до вимог глави 2
«Інструкції про порядок відкриття,
використання і закриття рахунків у
національній та іноземній валютах» від
12.11.2003 №492. В розумінні вищевказаної
Інструкції ідентифікація клієнта
означає, що особа, яка звертається до
банківської установи із заявою про
отримання спадкових коштів,
зобов'язана пред'явити паспорт, що
підтверджує його особу, довідку про
присвоєння ідентифікаційного номера
та свідоцтво про право на спадщину, яке
повинно бути викладене на спеціальному
бланку, скріплене мокрою печаткою та
підписом нотаріуса.

Разом з тим, як встановлено судом
свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2
в установленому законом порядку не
видавалось. З наданих суду матеріалів
вбачається, що Банку пред'явлена
нотаріально завірена копія такого
свідоцтва, а отже видача коштів з
рахунків відкритих на ім'я ОСОБА_6 іншій
особі ніж позивач не можна визнати
законною і обґрунтованою. А отже має
місце порушення банком розпорядження
клієнта про перерахування грошових
коштів з його рахунка, в даному випадку
клієнтом є спадкоємець померлої ОСОБА_6
- позивач ОСОБА_1.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не спростовують їх, рішення суду
ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
тому підстави для скасування
оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» - відхилити

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 01.04.2014- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: