АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22ц-791/935/2014р.
Головуючий в І інстанції Гуцалюк
Доповідач - Радченко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 14 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого: Радченка С.В.

Суддів: Вербицької Л.І., Слюсаренко О.В.

при секретарі: Сікорі О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 11 лютого 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_2, треті особи
без самостійних вимог на стороні
позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, неповнолітня
ОСОБА_5, в інтересах якої діє законний
представник ОСОБА_2, до ОСОБА_1 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловою площею та
зняття з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И Л А:

В жовтні 2013 року позивачка звернулася
до суду із вказаним позовом
посилаючись на те, що вона перебувала у
шлюбі з ОСОБА_1. Від шлюбу мають дітей -
ОСОБА_3, ОСОБА_4 17.09.1996 року шлюб між ними
було розірвано. Під час шлюбу
відповідач проживав разом з позивачем
та дітьми за адресою: АДРЕСА_1. На
вселення в квартиру 18.03.1983 року
виконавчим комітетом Херсонської
міської ради депутатів працюючих було
видано ордер № 161 на ім'я позивача.
Зазначає, що відповідач з моменту
розірвання шлюбу не проживає в
квартирі, не сплачує комунальні
платежі, не отримує кореспонденцію за
даною адресою, особистих його речей в
квартирі немає. З уточненням, просила
визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, а
саме квартирою, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1 та зняти його з
реєстраційного обліку за вказаною
адресою.

Рішенням Комсомольського районного
суду м.Херсона від 11 лютого 2014 року
позовні вимоги задоволено. Визнано
ОСОБА_1 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, а
саме квартирою, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. Знято ОСОБА_1 з
реєстраційного обліку у
вищезазначеній квартирі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Письмові заперечення на апеляційну
скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, учасників
процесу, що з'явились до суду,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду у
визначених процесуальним законом
межах, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_1 втратив право користування
жилою площею на підставі ст.71 ЖК
України, оскільки у добровільному
порядку залишив спірну квартиру,
тривалий час понад терміни,
встановлені ст.71 ЖК України в ній не
проживає без поважних причин, нею не
цікавиться, не бере участі в її
утриманні.

Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сімї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

За правилами ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням,
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до ордеру № 161 від 18.03.1983
року на вселення, який видано
виконавчим комітетом Херсонської
міської ради депутатів працюючих,
ОСОБА_2 вселилась до квартири АДРЕСА_1
(а.с.17). 17.09.1996 року шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_1 був розірваний, після
розірвання шлюбу ОСОБА_2 змінила
прізвище на «ОСОБА_2» (а.с.18). Відповідно
до довідки про склад сім'ї № 2350 від
26.09.2013 року за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_2 (наймач кімнати);
ОСОБА_1 (колишній чоловік); ОСОБА_3 (син);
ОСОБА_4 (син); ОСОБА_5 (донька) (а.с.22).
Після розірвання шлюбу позивач
виселився із спірної квартири.

У відповідності з роз'ясненнями, які
містяться в п.10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
року «Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України» (з
наступними змінами і доповненнями) у
справах про визнання наймача або члена
його сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (ст. 71
ЖК), необхідно з'ясовувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду,
внаслідок неправомірних поведінки
інших членів сім'ї тощо) суд може
продовжити пропущений строк. Коли
відсутній повернувся на жилу площу за
згодою членів сім'ї, його не можна
вважати таким, що втратив право на жилу
площу. Якщо ж він вселився в жиле
приміщення всупереч волі членів сім'ї і
був відсутнім понад встановлені строки
без поважних причин, то суд вправі
визнати його таким, що втратив право на
жилу площу. Коли в житловому приміщенні
не залишалися члени сім'ї особи, яка
була відсутня, його повернення в це
приміщення до часу розгляду спору в
суді є істотною обставиною, але вона не
може бути безспірною підставою до
відмови в позові, а повинна оцінюватись
у сукупності з іншими обставинами.

У відповідності з вимогами ч.3 ст.10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставі своїх вимог або
заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

ОСОБА_1 не спростував факт того, що він
понад 6 місяців не проживав у спірній
квартирі, доказів, які підтверджують
поважність причини його відсутності,
суду не надав, тому висновок суду про
визнання його таким, що втратив право
користування спірною квартирою є
законним та обґрунтованим.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду про обґрунтованість
позовних вимог щодо зняття відповідача
з реєстрації за вищезазначеною адресою
з наступних підстав.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що зазначений Закон
є спеціальним нормативно-правовим
актом, який регулює правовідносини,
пов'язані із зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст.7 цього Закону підлягають
застосуванню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у
здійсненні права користування та
розпорядження своїм майном, власник
має право вимагати усунення
відповідних перешкод, зокрема, шляхом
зняття особи з реєстрації місця
проживання, пред'явивши разом з тим
одну із таких вимог: 1) про позбавлення
права власності на житлове приміщення;
2) про позбавлення права користування
житловим приміщенням; 3) про визнання
особи безвісно відсутньою; 4) про
оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК
України; ст. 405 ЦК України).

Колегією суддів не приймаються до
уваги доводи апеляційної скарги
ОСОБА_1, що він намагався вселитися в
спірну квартиру, але ОСОБА_2 чинить йому
перешкоди в цьому, але не зважаючи на це
він періодично проживає в спірній
квартирі, оскільки жодних доказів на
підтвердження даних фактів
відповідачем суду не надано.

Інші доводи апеляційної скарги не
ґрунтуються на належних доказах, і як
такі, що висновки суду не спростовують,
підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і
процесуального права, що можуть
слугувати підставою для скасування чи
зміни судового рішення, колегією
суддів не встановлено, то підстав для
задоволення апеляційної скарги не
вбачається, рішення законне та
обґрунтоване, а тому скасуванню не
підлягає.

Разом з тим, задовольняючи позовні
вимоги, суд помилково посилався на
норми ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України,
оскільки дані норми не регулюють
спірні правовідносини. Тому
апеляційний суд вважає за потрібне
виключити з мотивувальної частини
рішення посилання на вказані норми
закону.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комсомольського районного
суду м.Херсона від 11 лютого 2014 року
залишити без змін.

Виключити з мотивувальної частини
рішення суду посилання на ст.ст. 317, 319,
321, 391 ЦК України.

Ухвала набирає чинності після
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ у
касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: