Справа № 740/1712/14
Провадження № 2/740/602/14
Ніжинський міськрайонний суд
Чернігівської області в складі:
головуючої - судді Діденко О.П.,
при секретарі Капленку І.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Ніжині
справу за позовною заявою ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та територіальної громади
с.Велика Дорога в особі
Великодорізької сільської ради
Ніжинського району про визнання права
власності на частину жилого будинку у
порядку спадкування,
У позові позивач ОСОБА_1 просила
визнати за нею право власності на ?
частину жилого будинку АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за законом після
смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її чоловіка ОСОБА_3,
мотивуючи тим, що будинок належав
колгоспному двору, головою якого була
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, а її
чоловік ОСОБА_3 був спадкоємцем за
заповітом після її смерті. Станом на 15
квітня 1991 року членом колгоспного
двору був відповідач ОСОБА_2, оскільки
проживав у той час у будинку і був у
ньому зареєстрований, тобто, будинок у
рівних частинах належав ОСОБА_4 та
відповідачу ОСОБА_2 Її чоловік ОСОБА_3
спадщину після смерті ОСОБА_4 на
належну їй ? частину будинку прийняв,
так як проживав і був зареєстрований
на час відкриття спадщини разом зі
спадкодавцем у спірному будинку, хоч
юридично прийняття спадщини не
оформив, а ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер. Вона,
являючись спадкоємцем першої черги за
законом, спадщину прийняла, але у
видачі свідоцтва про право на спадщину
на ? частину жилого будинку за
зазначеною вище адресою нотаріусом їй
відмовлено з тих підстав, що у
свідоцтві про право власності не
визначені частки власників будинку.
У судове зсідання позивач ОСОБА_1 та її
представник - адвокат ОСОБА_5,
відповідач ОСОБА_2 та представник
відповідача - Великодорізької
сільської ради не з»явилися. Від
позивача, її представника та від
відповідача ОСОБА_2 надійшли заяви, в
яких вони справу просили розглянути за
їх відсутності, при цьому позивач та
її представник позовні вимоги
підтримали, а відповідач ОСОБА_2 в
заяві, підпис заявника на якій
посвідчено секретарем
Великодорізької сільської ради,
позовні вимоги визнав (заяви на а.с.30, 69,
70). Від Великодорізької сільської ради
надійшло клопотання, в якому остання
просила розглянути справу за
відсутності її представника і позовні
вимоги визнала (клопотання на а.с.68). За
зазначених обставин суд визнав
можливим справу розглянути за
відсутності сторін та, відповідно до ч.2
ст.197 ЦПК України, без фіксування
судового засідання звукозаписувальним
Дослідивши письмові докази та
приймаючи до уваги письмове визнання
відповідачами позову, що відповідно до
ст.174 ЦПК України є однією з підстав для
його задоволення, суд приходить до
висновку про необхідність позовні
вимоги задовольнити з слідуючих
Главами 84-89 ЦК України, а також
спеціальним законодавством, зокрема,
Законом України "Про нотаріат",
підзаконними нормативними актами,
визначено нотаріальний порядок
оформлення права на спадщину, що
відповідає встановленій
законодавством сукупності функцій,
притаманній юрисдикційній діяльності
судів та нотаріусів. Відповідно до ст. 67
Закону України "Про нотаріат" свідоцтво
про право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
встановленому цивільним
законодавством. Це знайшло також
підтвердження і в ч.2 пункту 23 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 30
травня 2008 року N 7 "Про судову практику в
справах про спадкування", відповідно до
якої за наявності умов для одержання
в нотаріальній конторі свідоцтва про
право на спадщину вимоги про визнання
права на спадщину судовому розглядові
не підлягають. В той же час, у ч.3 пункту
23 цієї ж постанови ПВСУ зазначено, що в
разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.
Оскільки зверненню позивача
ОСОБА_1 з даним позовом до суду
передувало її звернення до нотаріуса з
заявою для оформлення спадщини і у
прийнятті такої заяви їй нотаріусом не
відмовлено, а постановою державного
нотаріуса Ніжинської районної
державної нотаріальної контори від 22
березня 2014 року відмовлено у видачі
свідоцтва про право на спадщину (копія
постанови на а.с.22), тобто, відсутність
у позивача умов для одержання в
нотаріуса свідоцтва про право на
спадщину підтверджена відмовою
нотаріуса у видачі йому такого, право
на спадщину та оформлення права на
спадщину відповідно до норм ЦК України
мають різні значення, тому відповідно
до ч.3 пункту 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 30 травня 2008
року N 7 "Про судову практику в справах
про спадкування" позов ОСОБА_1 підлягає
розгляду в суді.
Позивачем до позову додано
копію свідоцтва про право особистої
власності, виданого Ніжинською
районною радою народних депутатів 06
березня 1990 року на підставі рішення
виконавчого комітету Ніжинської
районної ради народних депутатів від 26
травня 1989 року № 117, відповідно до якого
жилий будинок АДРЕСА_1 від 19.08.2002 року
перейменована на вулицю Почекінську -
зворотний бік довідки КП «Ніжинське
МБТІ» на а.с.16) у цілому належить
колгоспному двору, головою якого є
ОСОБА_4, яке 06 березня 1990 року
зареєстровано в Ніжинському міському
бюро технічної інвентаризації у
реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 81
(а.с. 11, 71,72 ). Тобто, державна реєстрація
права власності була проведена
відповідно до діючого на той час
законодавства - п.18 Інструкції про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затвердженої заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31 січня 1966 року і яка втратила
чинність на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995
року N 56. З довідки КП «Ніжинське МБТІ»
від 04 березня 2014 року № 278 на а.с.16
також убачається, що станом на 31 грудня
2012 року право власності на спірний
жилий будинок у цілому було
зареєстровано за колгоспним двором,
головою якого є ОСОБА_4
Визначення поняття колгоспного
двору міститься в ст.7 Конституції
СРСР 1936 року, відповідно до якого
колгоспний двір - це родинно-трудове
об'єднання осіб, все або більшість
працездатних членів якого є членами
колгоспу, беруть участь особистою
працею в колгоспному виробництві,
отримують основні доходи від
суспільного господарства колгоспу і,
крім того, ведуть особисте підсобне
господарство на присадибній земельній
ділянці. Тобто, членство в колгоспному
дворі може не співпадати з членством у
колгоспі, але якщо дорослі члени
сім»ї колгоспника, які працювали на
підприємствах чи в установах, але не
являлися членами колгоспу, допомагали
колгоспному двору у веденні
підсобного господарства, вони
визнавалися членами колгоспного двору.
У сільській місцевості облік членів
господарств всіх суспільних груп
визначався Вказівками по веденню
погосподарського обліку в сільських
Радах народних депутатів,
затвердженими постановою Державного
комітету статистики СРСР від 12.05.85 року
№ 5-24/26, а згодом - Вказівками,
затвердженими постановою Держкомстату
СРСР від 25.05.90 року №69. Згідно із
Вказівками, суспільна група
господарства визначалася залежно від
роду занять голови господарства (сім'ї).
Довідками Великодорізької сільської
ради від 05 травня 2014 року №№ 03-29/276,
03-29/277 на а.с.73,74 підтверджується, що
станом на 15 квітня 1991 року
домоволодіння АДРЕСА_1 мало статус
колгоспного двору і в ньому проживали
та були зареєстровані ОСОБА_4 - голова
двору, та її син ОСОБА_2 - член двору, та
що чоловік ОСОБА_6 загинув на фронті
під час Великої Вітчизняної війни 1941-1945
Відповідно до роз»яснень, що викладені
у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.1995 року «Про судову
практику у справах за позовами про
захист права приватної власності» (з
послідуючими змінами) право власності
на майно, яке належало колгоспному
двору і збереглося після припинення
його існування, мають ті члени двору,
котрі до 15 квітня 1991 року не втратили
права на частку в його майні і розмір
частки члена двору визначається
виходячи з рівності часток усіх його
членів, включаючи неповнолітніх та
непрацездатних. Норма щодо належності
майна колгоспного двору його членам на
праві сумісної власності та щодо
рівності часток членів колгоспного
двору була закріплена і в ст.ст.120, 123 ЦК
УРСР ( в ред.1963 року). Зазначене дає
підстави вважати, що частки ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 були рівними, тобто, становили
по 1/2 частині в кожного.
Як убачається з копії свідоцтва про
смерть на а.с.4, ОСОБА_4 померла
Підпункт «г» п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995
року «Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності» зі змінами, внесеними
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 25.05.98 року № 15, містить
роз»яснення щодо порядку спадкування
і в ньому зазначено, що згідно зі ст.4
Постанови Верховної Ради України «Про
введення в дію Закону «Про власність»
з 01 липня 1990 року застосовуються
загальні правила спадкування щодо
частки члена колгоспного двору в майні
двору, тобто, спадкування після смерті
останнього члена колгоспного двору, що
мало місце до цієї дати і було
закріплено у ст.563 ЦК УРСР, втратило
чинність. Відповідно до зазначеного,
на належну 1/2 частку ОСОБА_4 відкрилася
спадщина ІНФОРМАЦІЯ_3.
З копії заповіту на а.с. 6 видно, що
ОСОБА_4 при житті все належне їй майно,
в тому числі і спірний жилий будинок,
заповіла своєму онукові ОСОБА_3,
заповіт не змінений і не відмінений
(копія витягу про реєстрацію в
Спадковому реєстрі за № 8997805 від 22
березня 2007 року на а.с.7). Відповідно до
повідомлення державного нотаріального
архіву Чернігівської області від
30.04.2014 року № 1319/01-17 на а.с.38 спадкова
справа до майна померлої ОСОБА_4 не
заводилася. З довідки Великодорізької
сільської ради від 13 лютого 2014 року №
03-29/67 на а.с.13 убачається, що на час
смерті ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_1
проживали та були зареєстровані: онук
померлої - ОСОБА_3, спадкоємець за
заповітом, правнуки ОСОБА_7 та ОСОБА_6,
а також ОСОБА_1 - позивач, яка в родинних
стосунках з ОСОБА_4 не перебувала. На
час смерті ОСОБА_4 її син ОСОБА_2 -
відповідач по справі, однією сім»єю зі
спадкодавцем не проживав, оскільки
відповідно довідки Великодорізької
сільської ради від 26 березня 2014 року №
03-29/220 на а.с.15 з реєстрації у будинку
АДРЕСА_1 був знятий, але, відповідно до
ст.535 ЦК УРСР, являючись
непрацездатним, оскільки він
ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про
народження на а.с.9) і на час відкриття
спадщини досяг віку 60-и років,
незалежно від змісту заповіту мав
право на обов»язкову долю у спадщині.
Не дивлячись на зазначене, він
вважається таким, що спадщину не
прийняв, оскільки не здійснив жодної з
дій, яка відповідно до ст.549 ЦК УРСР
року свідчила б про прийняття спадщини,
а ОСОБА_3, являючись спадкоємцем за
заповітом, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР
вважається таким, що спадщину після
смерті ОСОБА_4 прийняв, оскільки
вступив в управління та володіння
спадковим майном, що підтверджується
довідкою Великодорізької сільської
ради від 05 травня 2014 року № 03-29/278 на
а.с.75, хоч юридично своє право на
спадщину не оформив.
Відповідно до копії свідоцтва про
смерть на а.с.5 ОСОБА_3 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2. Як видно з довідки
Великодорізької сільської ради від 13
лютого 2014 року № 03-29/66 на а.с.12, на день
смерті ОСОБА_3 у будинку АДРЕСА_1
проживали та були зареєстровані його
дружина - позивач ОСОБА_1 та повнолітній
син померлого - ОСОБА_6 Та обставина,
що позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого
ОСОБА_3, та що ОСОБА_6 є сином померлого
ОСОБА_3, підтверджується копією
свідоцтва про укладення шлюбу на а.с.10
та копією свідоцтва про народження на
а.с. 49 відповідно, тобто, відповідно до
ст.1261 ЦК України вони є спадкоємцями
першої черги за законом. Як убачається
з копії спадкової справи, заведеної
Ніжинською районною державною
нотаріальною конторою 30 липня 2011 року
до майна померлого ОСОБА_3, позивачем
ОСОБА_1 протягом встановленого
шестимісячного строку з дня відкриття
спадщини подано нотаріусу заяву про
прийняття спадщини, тому відповідно до
ст.ст.1268-1269 ЦК України вона вважається
такою, що спадщину після смерті
чоловіка ОСОБА_3 на належну їй частку у
спадковому майні прийняла (копія заяви
на а.с.42). Іншим спадкоємцем за законом
першої черги ОСОБА_6 30 липня 2011 року
подано нотаріусу заяву, в якій він від
прийняття спадщини, що відкрилася
після смерті батька ОСОБА_3,
відмовився (копія заяви на а.с.44) і
протягом шестимісячного строку,
встановленого для прийняття спадщини,
відмова від прийняття спадщини ним не
відкликалася, що видно з копії
спадкової справи ( а.с.41-67). Право на
відмову від прийняття спадщини та на
відкликання відмови від прийняття
спадщини передбачено ч.ч.1, 6 ст.1273 ЦК
України. Відповідно до ч.5 ст.1273 ЦК
України відмова від прийняття
спадщини є безумовною і
беззастережною. Відповідно до ч.2 ст.1275
ЦК України якщо від прийняття спадщини
відмовився один із спадкоємців за
законом з тієї черги, яка має право на
спадкування, частка у спадщині, яку він
мав право прийняти, переходить до інших
спадкоємців за законом тієї ж черги і
розподіляється між ними порівну, тобто,
частка у спадковому майні, від
прийняття якої відмовився син
померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_6, перейшла до
іншого спадкоємця першої черги за
законом - до дружини померлого ОСОБА_3 -
ОСОБА_1, яка є позивачем у справі.
Керуючись ст.ст. 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст.ст. 120, 123, 535, 549, 563 ЦК УРСР (
в ред.1963 року), ст.ст.1261, 1268-1269, 1273, 1275 ЦК
України суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та
територіальної громади с.Велика Дорога
в особі Великодорізької сільської
ради Ніжинського району про визнання
права власності на частину жилого
будинку у порядку спадкування
Визнати за ОСОБА_1 право власності на ?
(одну другу) частину жилого будинку
АДРЕСА_1 в порядку спадкування за
законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 її
На рішення може бути подано
апеляційну скаргу до апеляційного
суду Чернігівської області через
Ніжинський міськрайонний суд протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя Ніжинського

міськрайонного суду
Діденко
О.П.