22-ц/772/1450/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Бессараб Н. М.Категорія:
46Доповідач: Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

головуючогоІващука В.А.,суддів:Вавшка
В.С., Колоса С.С., при
секретаріПантелеймоновій А.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення права
спільної сумісної власності подружжя,
визнання права приватної особистої
власності та стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 21 березня 2014
року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6
звернувся в суд 4 листопада 2013 року.

Зазначав, що він перебував з
відповідачем ОСОБА_7 у шлюбі з 23 жовтня
2004 року по 1 жовтня 2008 року. Від шлюбу є
син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. У спірній,
набутій під час шлюбу квартирі АДРЕСА_1
зараз проживає він та його мати.
Квартира придбана за кредитні кошти, а
у 2012 році, вже після розірвання шлюбу
ним достроково було погашено кредит у
сумі 120 053, 93 грн. Запропоновані ним
способи поділу квартири, зокрема й
продаж квартири та поділ коштів від
продажу, відповідачка заперечує.

Посилаючись на положення статей 372, 355
ЦК України, положення статей 61, 69, 70,71
СК України та на те, що відповідач не
погоджується на його вимоги припинити
право спільної сумісної власності
подружжя з припиненням права
власності відповідача на її частку з
виділенням їй грошової компенсації,
просив суд припинити право спільної
сумісної власності подружжя - ОСОБА_6
та ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1. Визнати
за ним право приватної особистої
власності на цю квартиру. Стягнути з
відповідача на його користь 60026, 96 грн.
в рахунок відшкодування сплачених
ним коштів для погашення кредитної
заборгованості за кредитним
договором №2508 від 21 червня 2006 року.
Зарахувати зустрічні однорідні
вимоги про стягнення коштів та
стягнути з нього на користь
відповідача грошову компенсацію за
різницю у вартості часток, якщо така
буде після зарахування зустрічних
однорідних вимог про стягнення
коштів. Стягнути судові витрати.

У лютому 2014 року позивач подав заяву
про залишення без розгляду частини
позовних вимог, а саме в частині вимог
про визнання за ним права приватної
особистої власності на спірну
квартиру, зарахування зустрічних
однорідних вимог про стягнення коштів
та в частині про стягнення грошової
компенсації.

Ухвалою суду від 21 лютого 2014 року
вказані позивачем позовні вимоги
залишені без розгляду, а подані ним
уточнення позовних вимог судом
прийняті до розгляду, а саме : про
припинення спільної сумісної
власності подружжя на квартиру
АДРЕСА_1; про визнання за відповідачем
права приватної особистої власності
на ? частку у спірній квартирі; про
визнання за відповідачем права
приватної особистої власності на ?
частки спірної квартири; про стягнення
з відповідача на користь позивача
60026,96 грн. компенсації ? частки коштів,
сплачених позивачем за борговим
зобов'язанням подружжя, а саме у
рахунок відшкодування сплачених
коштів для погашення кредитної
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 21 березня 2014
року зазначений позов задоволено.

Припинено право спільної сумісної
власності подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_7
на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею
33,3 кв.м., житловою площею 18,7 кв.м.

Визнано за ОСОБА_6 право приватної
особистої власності на ? частку
вказаної квартири та визнано право
приватної особистої власності на цю
квартиру у такій же частці за ОСОБА_7

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
60026,96 грн. компенсації ? частки коштів,
сплачених ОСОБА_6 за борговими
зобов'язаннями подружжя, а саме у
рахунок відшкодування сплачених ним
коштів для погашення кредитної
заборгованості за кредитним договором
№2508 від 21 червня 2006 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6
16000,27 грн. понесеного судового збору.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати і ухвалити нове, яким
визнати право приватної власності за
ОСОБА_6 на 1/3 частку спірно квартири та
відповідно визнати за нею право
приватної власності на вказану
квартиру на 2/3 її частки. В частині
позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення з
неї 60026, 96 грн. компенсації за ? частку
сплачену позивачем за борговим
зобов'язанням, а саме в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором №2508 від 21 червня 2006 року -
відмовити.

Позивач та його представник
заперечували доводи апеляційної
скарги через їх безпідставність та
просили апеляційну скаргу відхилити, а
оскаржуване рішення суду залишити без
змін.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду у межах
заявлених вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги виходячи із наступного.

Відповідно до положення статті 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Із оскаржуваного рішення суду
вбачається, що таке рішення є по суті
правильним і справедливим, а тому
скасованим бути не може.

Судом першої інстанції правильно
встановлено та не заперечується
сторонами, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2004
року по 1 жовтня 2008 року. Від шлюбу є
син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено, що в період шлюбу
подружжям було придбано однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1. Квартира придбана
зокрема і за рахунок кредиту
отриманому ОСОБА_6 у сумі 100 000 грн. в
ВАТ «Державний ощадний банк України»
за кредитним договором №2508 від 21
червня 2006 року.

За період з жовтня 2008 року по лютий 2012
року ОСОБА_6 достроково було сплачено
кредит у сумі 120 053, 93 грн., з яких
позикові кошти 86897,31 грн. та відсотки за
користування 33 156,40 грн.

Встановлено, що в спірній квартирі
проживають та зареєстровані позивач
та його мати. Відповідач ОСОБА_7
зареєстрована але не проживає,
оскільки разом із дитиною вона
залишила це житло і вибула у м. Тиврів
Вінницької області де зараз проживає
та працює у центральній районній
лікарні.

Ринкова вартість спірної квартири
визначена експертним шляхом та станом
на 29 листопада 2013 року становить 223 838, 00
грн.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги
суд правильно виходив із встановлених
ним обставин про набуття спірної
квартири подружжям у спільну сумісну
власність та встановленого факту
купівлі цієї квартири частково за
рахунок отриманого кредиту та повної
дострокової сплати цього кредиту
ОСОБА_6 у сумі 120 053,93 грн. вже після
розірвання шлюбу. Суд правильно
виходив також із неможливості поділу в
натурі квартири між подружжям та
часткового визнання відповідачем
вимог щодо припинення права спільної
сумісної власності подружжя та
визнання за нею права власності на ?
частку спірної квартири. При вирішенні
питання про присудження компенсації
суд правильно виходив із рівності як
встановлених прав подружжя на спірне
майно так і зобов'язань по кредитному
договору за яким отримані кошти на
придбання вказаного майна.

Із змісту судового рішення та
матеріалів справи вбачається, що норми
матеріального права при вирішенні
справи судом застосовані правильно, а
доводи апеляційної скарги є
безпідставними.

Наведені у апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для скасування чи
зміни правильного по суті та
справедливого судового рішення.

Не можна визнати обґрунтованими доводи
апеляційної скарги про те, що суд при
вирішенні питання про стягнення
компенсації за сплачений кредит у сумі
60026,96 грн. неправильно визначив
встановлені правовідносини та не
застосував норми які підлягали
застосуванню.

Так, судом правильно встановлено, що
період сплати позивачем ОСОБА_6
вказаної суми 120 053,93 грн. за кредит
припав саме на період після розірвання
шлюбу між сторонами, а тому загальне
положення частини 1 статті 70 СК України
про презумпцію рівності часток у майні
подружжя тут застосованими бути не
можуть.

Самостійних вимог з цього питання
відповідач ОСОБА_7 не заявляла та не
доводила інших обставин які б давали
суду правові підстави урахувати
зазначені сплачені позивачем кредитні
кошти як спільну сумісну власність
обох сторін.

Як вбачається із матеріалів справи
відповідач ОСОБА_7 щодо поділу майна
подружжя із збільшенням своєї частки в
інтересах дитини також не заявляла
самостійних вимог. В судовому
засіданні при розгляді вимог позивача
вона також не просила суд урахувати
інтереси дитини та збільшити собі
частку майна при поділі. Виходячи із
цього, суд, в силу положень статей 10 та 11
ЦПК України, правильно вирішив справу
у межах заявлених позовних вимог та
висловлених заперечень проти позову, а
також на підставі наданих сторонами
доказів у підтвердження своїх вимог та
заперечень.

Отже, рішення суду є правильним і
справедливим та ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстав
для скасування чи зміни судового
рішення не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 21 березня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
на протязі двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: /підпис/
В.А. Іващук

/підпис/
В.С. Вавшко

/підпис/
С.С. Колос

Згідно з оригіналом

Суддя
В.А. Іващук