РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/4267/13-ц

пр. № 2/759/39/14

12 березня 2014 року Святошинський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Макаренко В.В.,

при секретарі -
Копчук Р.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

20 березня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
Святошинського районного суду м. Києва
з позовною заявою, мотивуючи свої
вимоги тим, що з відповідачем за час
перебування у шлюбі з 14.12.2007 року по
16.12.2011 року вони придбали майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а саме: легковий
автомобіль Opel Corsa, 2008 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, колір
жовтий, кузов НОМЕР_2.

12 грудня 2013 року представником
позивача подано заяву про збільшення
позовних вимог, в якій позивач просить
визнати договір купівлі-продажу
автомобіля від 15.03.2013 року укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним;
поділити майно, що є спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за
ОСОБА_2 право власності на автомобіль
Opel Corsa, 2008 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1; стягнути з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_1 ? вартості автомобіля
Opel Corsa, 2008 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, в сумі 40 000 грн.

Крім того, просить стягнути з
відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача просив задовольнити позовні
вимоги та стягнути з відповідача на
користь позивача судові витрати.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, про день, час і місце
розгляду справи повідомлена належним
чином, підтвердження чого містяться в
матеріалах справи (а.с. 73), причини
неявки суду не повідомила.

Третя особа до суду не з'явився, про
день та час розгляду справи
повідомлявся належним чином, про
причини своєї неявки суд не повідомив.

Суд, керуючись положеннями ст. ст. 169, 224
ЦПК України, вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
відповідача та третьої особи, на
підставі наявних в справі доказів,
ухваливши по справі заочне рішення за
згодою представника позивача.

Суд, вислухавши представника позивача,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судом встановлено, що 14.12.2007 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в Відділі реєстрації
актів цивільного стану Голосіївського
районного управління юстиції м. Києва
зареєстровано шлюб, відповідно до
свідоцтва про шлюб (а.с. 4).

Від згаданого шлюбу у подружжя є
неповнолітня донька ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

16.12.2011 року рішенням Святошинського
районного суду м. Києва шлюб між
сторонами розірвано, рішення станом на
27.12.2011 року набрало законної сили (а.с. 5).

Перебуваючи у шлюбі подружжям було
придбано автомобіль Opel Corsa, 2008 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, який оформлений на відповідача.

З листа УДАІ ГУМВС України в Київській
області від 30.10.2013 року та доданих до
нього документів вбачається, що 15.03.2013
року ОСОБА_2 перереєструвала вказаний
автомобіль на ОСОБА_3, відповідно до
довідки рахунку серії ААВ № 135765 від 15
березня 2013 року. (а.с. 51).

Оскільки вказаний автомобіль набутий
сторонами під час шлюбу, то відповідно
до законодавства України він є
спільною сумісною власністю.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 60 СК України, майно
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України,
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Беручи до уваги припис ст. 70 СК України,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

При цьому право на спільне майно,
яке виникає у подружжя в період шлюбу,
не припиняє своє існування після його
розірвання або фактичного припинення
шлюбу. Розпорядження, користування та
володіння об'єктами права спільної
сумісної власності здійснюється
подружжям з рівними правами та
обов'язками, якщо інше не встановлено
домовленості між ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного
Суду України в п.п. 23, 24 своєї постанови
від 21.12.2007 року N 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання. До складу майна, що підлягає
поділу включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Отже, виходячи з того, що в України
діє загальний режим спільності майна
подружжя, згідно з яким майно, набуте в
шлюбі, вважається таким, що належить
подружжю, то у зв'язку з цим речі, набуті
за час шлюбу, автоматично підпадають
під режим спільного майна подружжя.

Відповідно до статті 31 Цивільного
кодексу України правочин вважається
дрібним побутовим, якщо він
задовольняє побутові потреби особи,
відповідає її фізичному, духовному чи
соціальному розвитку та стосується
предмета, який має невисоку вартість.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для
укладення одним із подружжя договорів,
які потребують нотаріального
посвідчення або державної реєстрації,
а також договорів стосовно цінного
майна, згода другого з подружжя має
бути подана письмово. Згода на
укладення договору, який потребує
нотаріального посвідчення і (або)
державної реєстрації, має бути
нотаріально засвідчена.

Відповідно до постанови КМ
України від 07 вересня 1998 року № 1388
затверджено Правила державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок. Вказаним правилами
визнана обов'язковою державна
реєстрація правочині щодо автомобілів.

Тобто ч.2 статті 65 Сімейного
кодексу України закріплює презумпцію
взаємної згоди подружжя на укладення
договорів по розпорядженню спільним
майном.

Згідно ч.4 ст. 369 ЦК України, правочин
щодо розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який
вчинив правочин, необхідних
повноважень.

В матеріалах цивільної справи відсутня
згода позивача (зокрема і нотаріально
посвідчена) на відчуження автомобіля
Opel Corsa, 2008 року випуску, державний
номерний знак НОМЕР_1, тому суд виходить
з того, що автомобіль відчужений
відповідачем в порушення норм ст. 369 ЦК
України, ч.3 ст. 65 СК України, оскільки
зворотнього твердження відповідачем
не доведено.

Зважаючи на вище вказане, договір
купівлі-продажу автомобіля від 15.03.2013
року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
вчинений відповідачем є таким, що
порушив права позивача, як
співвласника спірного автомобіля,
оскільки ОСОБА_1 не виражав власного
волевиявлення та не надав згоди на
відчуження автомобіля, який належить
йому на праві спільної сумісної
власності.

Тому, встановивши, що придбання спірної
автомашини відбулось на праві спільної
сумісної власності сторін із
визначенням рівності їхніх часток у
цьому майні, суд, вирішуючи спір, дійшов
висновку, що спірна автомашина є
спільним майном подружжя, в якому має
бути визнане за кожною зі сторін право
власності на зазначене майно в рівних
частках - по 1/2 його частині без її
поділу в натурі.

При цьому суд виходить з
роз'яснень, які містяться в постанові
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», де зазначено, що вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.
365 ЦК, за умови звернення подружжя
(одного з них) до суду з таким позовом
(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

Судом роз'яснено сторонам у
справі про наслідки не вчинення
зазначених дій.

У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Згідно з положеннями п. 22
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими ст. ст. 69-72
СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість
майна, що підлягає поділу, визначається
за погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

При вирішенні спору щодо поділу
спільного майна поділу підлягає все
майно подружжя, до складу якого
включається загальне майно подружжя,
наявне у нього на час розгляду справи,
та те, що знаходиться в інших осіб;
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї.

Сторони не вказали про наявність
іншого майна подружжя, крім спірного
автомобіля.

При визначенні майна, яке підлягає
поділу, необхідно вирішити питання,
коли саме сторонами припинений шлюб;
обсяг спільного майна, нажитого за час
ведення спільного господарства; джерел
його придбання, наявності боргів
подружжя за зобов'язаннями, що виникли
в інтересах сім'ї.

Як зазначалось вище, набуття майна за
час шлюбу створює презумпцію права
спільної сумісної власності подружжя,
тобто якщо майно було набуте за час
шлюбу, передбачається (презумується),
що воно є спільним. Придбання майна на
підставі договору купівлі-продажу,
учасником якого був лише один з
подружжя, не свідчить про належність
вказаного майно до його як покупця
роздільного майна.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України
передбачено, що суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі. Відповідно до
ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи з обставин справи та
наведених приписів чинного
законодаства суд приходить до висновку
про те, що позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати пропорційно до розміру
задоволених вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 60, 68, 69, 70, 71 СК України, Постановою
Пленуму Верховного Суду України в п.п.
23, 24 від 21.12.2007 року N 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя»ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215,
218, 223, 224, 292, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
ОСОБА_3 про розподіл майна подружжя -
задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу
автомобіля від 15.03.2013 року укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - недійсним.

В порядку поділу майна, що є спільною
сумісною власністю, визнати за ОСОБА_2
право власності на автомобіль Opel Corsa, 2008
року випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 на
користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4,
проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ?
вартості автомобіля Opel Corsa, 2008 року
випуску, державний номерний знак
НОМЕР_1, в сумі 40 000 (сорок тисяч) грн.
та судові витрати по сплаті судового
збору в сумі 1029 грн. 40 коп, а всього
загальною сумою 41 029 (сорок одна
тисяча) 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання через Святошинський районний
суд м. Києва апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а у разі, якщо
рішення було проголошено без участі
особи, яка його оскаржує, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили
після закінчення зазначених вище
строків або після розгляду справи в
апеляційному порядку Апеляційним
судом м. Києва, якщо воно не буде
скасоване.

СУДДЯ: