Справа № 135/577/13-ц Провадження №
22-ц/772/1064/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Волошина Т. В.Категорія:
53Доповідач: Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" квітня 2014 р. м. ВінницяКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Вінницької області у
складі:

головуючого: Зайцева А.Ю.,

суддів: Сала Т.Б., Голоти Л.О.,

при
секретарі: Іщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці апеляційну
скаргу ДП «Ладижинський завод «Екстра»
на заочне рішення Ладижинського
міського суду Вінницької області від
31.10.2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до ДП «Ладижинський
завод «Екстра» про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ДП «Ладижинський завод
«Екстра» про стягнення середнього
заробітку за затримку розрахунку при
звільненні.

Позовні вимоги мотивував тим, що в
період з 01.12.2000 року по 27.02.2007 року
працював у ДП «Ладижинський завод
«Екстра». Наказом №12 від 27.02.2007 року
позивача звільнено з роботи згідно п.1
ст. 36 КЗпП України, тобто за згодою
сторін. Проте при звільнені відповідач
не виплатив заробітну плату, а
остаточний розрахунок останньої
проведено лише 11.01.2013 року. В зв'язку з
порушенням відповідачем трудового
законодавства позивач просив
стягнути компенсацію заробітної плати
за несвоєчасну виплату заробітної
плати в сумі 4654,22 грн.; стягнути
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні за період з
28.02.2007 року по 11.01.2013 року в сумі 77649 грн.

В ході розгляду справи позивачем було
подано заяву про зміну позовних вимог
відповідно до якої останній просив суд
стягнути компенсацію заробітної плати
за несвоєчасну виплату заробітної
плати в сумі 4654,22 грн.; стягнути
середній заробіток за затримку
розрахунку при звільненні за період з
28.02.2007 року по 06.12.2012 року в сумі 51881,40
грн.

Заочним рішенням Ладижинського
міського суду Вінницької області від
31.10.2013 року змінені позовні вимоги
задоволено. Стягнуто з відповідача на
користь позивача компенсацію втрати
частини заробітної плати у зв'язку з
порушенням строків її виплати у
розмірі 4654,22 грн. та середній заробіток
за час затримки розрахунку при
звільненні за період з 28 лютого 2007 року
по 06 грудня 2012 року в сумі 51881,40 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ДП «Ладижинський завод
«Екстра» подав апеляційну скаргу в
якій просить скасувати заочне рішення
та ухвалити нове, яким в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі, посилаючись на неповне
з'ясування обставин, що мають значення
для справи, порушення норм
матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає виходячи з
наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
передбачено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач в період з 01.12.2000 року по 27.02.2007
року працював у ДП «Ладижинський завод
«Екстра» на посаді заступника
директора по маркетингу.

Наказом №312 від 27.02.2007 року його було
звільнено з роботи за угодою сторін, що
підтверджується відповідними записами
в трудовій книжці.

Згідно довідки ДП «Ладижинський завод
«Екстра» від 29.03.2011 року № 10
заборгованість підприємства перед
позивачем із заробітної плати за
період з вересня 2006 року по лютий 2007
року становить 6567,95 грн.

Згідно листа ВДВС Ладижинського
міського управління юстиції від 25.01.2013
року №415 заборгованість по заробітній
платі відповідача перед позивачем,
згідно судового наказу Ладижинського
міського суду №2н-13/2008 року у сумі 5511,62
грн. погашена у повному обсязі 11.01.2013
року.

В матеріалах справи міститься довідка
відповідача №01-13-04/882 від 30.10.2013 року
(а.с. 63) відповідно до якої розрахована
сума середнього заробітку за період
затримки розрахунку при звільненні з
28.02.2007 року по 06.12.2012 року з розрахунку
за календарні дні - 51881,40 грн.

Крім того, в матеріалах справи наявна
довідка № 01-13-04/76 від 11.02.2013 року (а.с. 10)
видана відповідачем про розмір
компенсації за несвоєчасну виплату
ОСОБА_2 заробітної плати, яка становить
4654,22 гривень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що позивач перебував в трудових
відносинах з відповідачем і при
звільненні йому була несвоєчасно
виплачена заробітна плата, в зв'язку з
чим підлягають застосуванню наслідки
передбачені ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Пленум Верховного Суду України у п. 20
Постанови від 24.12.1999 року № 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»
звернув увагу судів, що установивши при
розгляді справи про стягнення
заробітної плати у зв'язку із затримкою
розрахунку при звільненні, що
працівникові не були виплачені належні
йому від підприємства, установи,
організації суми в день звільнення,
коли ж він у цей день не був на роботі, -
наступного дня після пред'явлення ним
роботодавцеві вимог про розрахунок,
суд на підставі статті 117 КЗпП стягує
на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведенні його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. Сама по
собі відсутність коштів у роботодавця
не виключає його відповідальності.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що позивачем не отримано розрахунку
при звільненні, що тягне за собою
виплату заробітку за весь час затримки
по день фактичного розрахунку, як те
передбачено статтею 117 КЗпП України.

Відповідно до роз'яснень
Конституційного Суду України,
викладених в рішенні від 22.02.2012 року №
4-рп/2012 у справі за конституційним
зверненням щодо офіційного тлумачення
положень ст. 233 КЗпП України у
взаємозв'язку з положеннями статей 117,
237-1 цього Кодексу вказано, що за статтею
47 Кодексу роботодавець зобов'язаний
виплатити працівникові при звільненні
всі суми, що належать йому від
підприємства, установи, організації, у
строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а
саме в день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Не проведення з вини
власника або уповноваженого ним органу
розрахунку з працівником у зазначені
строки є підставою для
відповідальності, передбаченої
статтею 117 Кодексу, тобто виплати
працівникові його середнього
заробітку за весь час затримки по день
фактичного розрахунку.

Посилання апелянта на відсутність його
вини у виплаті позивачу належних сум у
строки визначені трудовим
законодавством України, в зв'язку з
фінансової кризою підприємства та
порушенням провадження про
банкрутство, не приймаються до уваги,
оскільки невиплата звільненому
працівникові всіх сум, що належать йому
за відсутністю коштів у роботодавця не
виключає відповідальності останнього.

Колегія суддів також не погоджується з
доводами апеляційної скарги про те, що
вчасно виплатити попередню
заборгованість не було можливості по
причині того, що ухвалою
Господарського суду Вінницької
області від 18.12.2007 року порушена справа
про визнання підприємства банкрутом та
введено мораторій на задоволення вимог
кредиторів, з таких підстав.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
дія введеного господарським судом
мораторію на задоволення вимог
кредиторів не поширюється на виплати
за затримку розрахунку при звільненні,
пов'язані з трудовими
правовідносинами, а тому належні
позивачу суми підлягали виплаті.

Верховний Суд України виклав правову
позицію у постанові від 03.10.2012 року,
відповідно до якої спори, які виникають
з приводу порушень законодавства про
оплату праці та стягнення компенсації
з підстав передбачених ст. 116, 117 КЗпП
України, дія мораторію не поширюється
на вимоги колишніх працівників про
виплату середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні. За
своєю суттю середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні не
відноситься до неустойки та не є
санкцією за невиконання грошового
зобов'язання. Це компенсаційна виплата
за порушення права на оплату праці, яка
нараховується у розмірі середнього
заробітку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку задовольнивши позов,
рішення суду відповідає матеріалам
справи та вимогам закону і підстав для
його скасування немає, а тому доводи
апеляційної скарги безпідставні,
необґрунтовані і висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ДП «Ладижинський
завод «Екстра» - відхилити.

Рішення Ладижинського міського суду
Вінницької області від 10 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ДП
«Ладижинський завод «Екстра» про
стягнення середнього заробітку за
затримку розрахунку при звільненні -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
А.Ю. Зайцев

Судді:
Л.О. Голота

Т.Б. Сало