АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження №22ц-791/915/2014
р Головуючий в І
інстанції: Бугрименко В.В.
Доповідач: Полікарпова О.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року березня місяця 05 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Херсонської
області в складі:

Головуючого:Полікарпової
О.М.Суддів:Базіль Л.В. Лісової Г.Є.При
секретарі:Мироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Херсоні цивільну
справу за апеляційною скаргою ВДВС
Новотроїцького РУЮ Херсонської
області на ухвалу Новотроїцького
районного суду Херсонської області від
06 лютого 2014 року в справі за поданням
заступника начальника відділу
державної виконавчої служби
Новотроїцького районного управління
юстиції Межейнікової І.Б. про тимчасове
обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі
України,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року заступник начальника
ВДВС Новотроїцького РУЮ Межейнікова
І.Б. звернулася до суду з вказаним
поданням, мотивуючи свої вимоги тим, що
на виконанні у відділі державної
виконавчої служби Новотроїцького
районного управління юстиції
знаходиться виконавчий лист № 2-4584 від
12.11.2004 року, виданий Київським районним
судом м. Сімферополя про стягнення
аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на
утримання доньки у розмірі 1/4 частини
заробітку щомісячно до досягнення нею
повноліття. 28.11.2005 року винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження, копія якої за вих. № 58 від
28.11.2005 року направлена боржнику та
стягувачу. До теперішнього часу
рішення суду боржник не виконує,
аліменти на утримання дитини у повному
обсязі не сплачує.

Ухвалою Новотроїцького районного суду
Херсонської області від 06 лютого 2014
року у задоволені подання заступника
начальника відділу державної
виконавчої служби Новотроїцького
районного управління юстиції
Межейнікової І.Б. відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ВДВС
Новотроїцького РУЮ Херсонської
області подав на неї апеляційну скаргу,
в якій посилається на порушення судом
норм процесуального права та просить
ухвалу суду скасувати та постановити
нову якою подання задовольнити.

Письмових заперечень на скаргу до
апеляційного суду не надходило.

Перевіривши законність та
обґрунтованість ухвали суду в межах,
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з таких
підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє скаргу і
залишає ухвалу без змін, якщо судом
першої інстанції постановлено ухвалу з
додержанням вимог закону.

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання
про тимчасове обмеження
боржника-фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи у праві
виїзду за межі України при виконанні
судових рішень та рішень інших органів
(посадових осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець має право у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
звертатися до суду за встановленням
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника - фізичної особи або керівника
боржника - юридичної особи за межі
України - до виконання зобов'язань за
рішенням.

З матеріалів справи вбачається, що
12.11.2004 року Київським районним судом м.
Сімферополя видано виконавчий лист,
яким стягнуто аліменти з ОСОБА_6 на
користь ОСОБА_7 на утримання доньки
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4
частини заробітку щомісячно до
досягнення дитиною повноліття. 28.11.2005
року винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження, копія якої за
вих. № 58 від 28.11.2005 року направлена
боржнику та стягувачу.

Відмовляючи в задоволенні подання
державного виконавця про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, суд першої інстанції
виходив з того, що в матеріалах справи
відсутні належні докази, які б
підтверджували факт отримання
боржником повідомлення про відкриття
виконавчого провадження та належні
докази на підтвердження факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що висновок суду
першої інстанції ґрунтується на нормах
матеріального права.

Посилання в апеляційній скарзі на факт
невиконання боржником зобов'язання за
рішенням суду у зв'язку з чим такого
необхідно обмежити у праві виїзду за
межі України, колегією суддів до
уваги не приймається у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Закон України від 21.01.1994 року «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» регулює
порядок здійснення права громадян
України на виїзд з України і в'їзд в
Україну, порядок оформлення документів
для зарубіжних поїздок, визначає
випадки тимчасового обмеження прав
громадян на виїзд з України і
встановлює порядок розв'язання спорів
у цій сфері.

Так, п. 2 ст.6 вказаного Закону
передбачено, як підставу для
тимчасового обмеження у праві виїзду
за кордон, наявність невиконаних
зобов'язань, але лише до моменту
виконання зобов'язань, або розв'язання
спору за погодженням сторін у
передбачених законом випадках, або
забезпечення зобов'язань заставою,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України.

Однак, звертаючись до суду з поданням
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України, державний виконавець
не надав суду доказів того, що боржник
ухиляється від виконання зобов'язань,
покладених на нього виконавчим листом,
хоча саме він зобов'язаний довести суду
з наданням відповідних матеріалів
виконавчого провадження необхідність
обмеження конституційного права
боржника у виконавчому провадженні.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що підстав для
скасування оскаржуваної ухвали немає.

Посилання апелянта на те, що справа
розглянута судом без участі державного
виконавця не може бути підставою для
скасування ухвали суду, так як судом
апеляційної інстанції заслухано
доводи державного виконавця під час
перегляду справи в апеляційному
порядку, а також досліджено надані нею
додатково докази, однак висновок суду
вони не спростовують.

Керуючись п.1 ч. 2 ст.307, ст.ст. 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ВДВС Новотроїцького
РУЮ Херсонської області відхилити.

Ухвалу Новотроїцького районного суду
Херсонської області від 06 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ на протязі двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді