Справа № 1328/4494/12
Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/1398/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О.
Категорія справи: 5
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Мельничук
О.Я.,

суддів Приколоти Т.І. і Крайник
Н.П.,

при секретарі Данилик І.І.,

з участю відповідача
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Шевченківського районного
суду міста Львова від 25 листопада 2013
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про визнання квартири спільною
сумісною власністю подружжя, визнання
права власності на частку в квартирі,
стягнення грошової компенсації
вартості частки рухомого майна, що є
спільною сумісною власністю подружжя
та позовом третьої особи з
самостійними вимогами - ОСОБА_5 до
ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання права
власності на частку в квартирі,
визнання права власності на рухоме
майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Львова від 25 листопада 2013
року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_4
та ОСОБА_3, виділивши ОСОБА_3 у власність
37-дюймовий плазмовий телевізор марки
«Електрон», 21-дюймовий плазмовий
телевізор марки «Електрон», DVD плеєр,
автомагнітолу марки «SONY», мобільний
телефон «Sony Ericson» та годинник «Swatch».

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 6350,00
грн. (шість тисяч триста п'ятдесят
гривень) грошової компенсації вартості
частки спільного рухомого майна.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_4 - відмовлено у зв'язку з їх
безпідставністю.

Позов третьої особи з самостійними
вимогами ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2
(одну другу) частину квартири АДРЕСА_1,
що складається з двох житлових кімнат
та кухні з комунальними вигодами,
загальною площею 79,2 кв.м.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на
холодильник «Bosch», газову поверхню
«Ariston», електричну духовку «Ariston» та два
електричні конвектори «Вета».

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_5 - відмовлено у зв'язку з їх
безпідставністю.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржила ОСОБА_4. Вважає, що
рішення суду є незаконне та
необґрунтоване, таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. В апеляційній
скарзі просить рішення
Шевченківського районного суду міста
Львова від 25.11.2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_4 задовольнити:

- визнати квартиру № АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3;

- визнати за ОСОБА_4 право власності на
1/2 квартири № АДРЕСА_1;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію за майно, що є
спільною сумісною власністю у розмірі
20700 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
понесені нею судові витрати;

- відмовити третій особі з самостійними
вимогами ОСОБА_5 в задоволенні поданої
нею позовної заяви у повному обсязі.

Апелянт вважає, що суд не дав оцінку
доказам, поданих нею, які є в матеріалах
справи, і не навів мотивів відмови у їх
прийнятті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача ОСОБА_3, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає із
наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції та матеріалами
справи встановлено, що відповідач по
справі ОСОБА_3 та його мати - третя особа
з самостійними вимогами ОСОБА_5 були
зареєстровані та проживали до осені 2008
року в квартирі АДРЕСА_2. Вказана
квартира на підставі свідоцтва про
право власності на квартиру, виданого
Галицькою районною адміністрацією
Львівської міської ради 16 липня 2001 року
належала їм на праві спільної сумісної
власності та складається з трьох
кімнат, кухні з комунальними вигодами.
Загальна площа квартири становить 68,0
кв.м, житлова площа становить 36,7 кв.м.
/т.1 а.с.106/.

28 грудня 2007 року між ОСОБА_3, як
комітентом, у відповідності до ст.ст.6,
1101-1027 ЦК України укладено з ДП
«Інтергал-Буд» ТзОВ «Фірма «Інтергал»,
як комісіонером, договір №703 /т.1
а.с.101-104/. За умовами цього договору
ОСОБА_3 з метою набуття на первинному
ринку нерухомості права власності на
майно уповноважив ДП «Інтергал-Буд»
ТзОВ «Фірма «Інтергал» вчинити
правочин на створення нерухомого майна
та організувати будівництво об'єкта
нерухомості - двокімнатної квартири №
АДРЕСА_1. Відповідно до п.п.2.3, 2.4
вищевказаного договору розрахункова
вартість квартири складала 486 466,50 грн.
та її будівництво повинно було бути
завершено в І кварталі 2008 року. На
виконання умов вищевказаного договору
№703 від 28 грудня 2007 року ОСОБА_3 в
рахунок оплати за придбання квартири
внесено: 08 січня 2008 року - 132 200 грн.; 09
січня 2008 року - 354 266,50грн.; 13 червня 2008
року - 7 487,10 грн. за надлишок площі,
поскільки реально площа квартири після
обмірів становила 79,2 кв.м. Загальний
розмір грошових коштів, які були
внесені ОСОБА_3 на придбання спірної
квартири станом на 13 червня 2008 року
складав 493950,60 грн./т.1 а.с.105/.

Вищевказані обставини не заперечили в
судовому засіданні і самі сторони по
справі, а також вказані обставини
підтверджуються долученими до
матеріалів справи копіями свідоцтва
про право власності на квартиру
АДРЕСА_3, договору №703 від 28 грудня 2007
року, який укладений між ОСОБА_3 та ДП
«Інтергал-Буд» ТзОВ «Фірма «Інтергал»,
довідки ДП «Інтергал-Буд» ТзОВ «Фірма
«Інтергал» вих. №02-02/10 від 02 лютого 2010
року і ці обставини в судовому
засіданні ніким не оспорювались.

Судом першої інстанції встановлено, що
14 червня 2008 року між позивачем по
справі ОСОБА_4та відповідачем по справі
ОСОБА_3 укладено шлюб, який
зареєстрований міським відділом РАЦС
Львівського міського управління
юстиції, актовий запис №1078 /т.1 а.с.8, 85/.
Від даного шлюбу дітей у сторін по
справі не має. Після укладення шлюбу, а
саме 30 вересня 2008 року на підставі
наказу управління комунальної
власності Департаменту економічної
політики Львівської міської ради
№1879-Ж-Ш, відповідачу ОСОБА_3 видано
свідоцтво про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 /т.1 а.с.9, 61/, в якому
зазначено, що квартира складається з
двох кімнат житловою площею 48,0 кв.м,
загальна площа квартири становить 79,2
кв.м. 18 березня 2009 року ОКП ЛОР «Бюро
технічної інвентаризації та
експертної оцінки» на підставі
вищевказаного свідоцтва здійснило
реєстрацію права власності спірної
квартири за ОСОБА_3 /т.1 а.с.62/, а
поскільки подружнє життя між позивачем
ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_3 не
склалося, рішенням Шевченківського
районного суду м. Львова від 29
листопада 2010 року шлюб між ними
розірвано.

Вищевказані обставини підтверджуються
поясненнями сторін по справі, а також
долученими до матеріалів справи
копіями свідоцтва про укладення шлюбу
між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 /а.с.1 а.с.8, 85/
свідоцтва про право власності на
квартиру АДРЕСА_1 /т.1 а.с.9, 61/, витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно, виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної
інвентаризації та експертної оцінки» 18
березня 2009 року /т.1 а.с.62/.

Покликання позивача ОСОБА_4 на те, що
спірна квартира є спільною сумісною
власністю подружжя, а тому за нею слід
визнати права власності на частину
вищевказаної квартири, поскільки за
час шлюбу квартира збільшилася у своїй
вартості внаслідок проведених в ній
ремонтних робіт і що у ремонт нею та її
батьками було вкладено приблизно 50 000
доларів США, то на думку колегії суддів,
суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що вказані вимоги є
безпідставними та необґрунтованими з
огляду на те, що вартість спірної
квартири АДРЕСА_1 на час її придбання
становила 493 950,60 грн., які на підставі
договору комісії № 703 від 28 грудня 2007
року відповідач ОСОБА_3 повністю
сплатив до часу укладення шлюбу з
позивачем по справі ОСОБА_4 Після
укладення шлюбу ними дійсно проводився
ремонт вказаної квартири, яка
розташована на 9-му поверсі будинку, та
самовільно приєднано до неї приміщення
технічного поверху, площею 82,0 кв.м,
після чого квартира стала дворівневою.

Окрім цього, судом першої інстанції
встановлено, що згоди власника
(співвласників) жилого будинку АДРЕСА_1
на приєднання нежитлових приміщень
технічного поверху до спірної квартири
№ 112 не було, дозволу органу місцевого
самоврядування на проведення такого
переобладнання і перепланування також
не видавалось та відсутній
відповідний проект на переобладнання
та перепланування, а тому у
відповідності до вимог ст.376 ч.2 ЦК
України особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього і з таким висновком
суду першої інстанції погоджується і
колегія суддів.

Покликання апелянта ОСОБА_4 на те, що у
зв'язку із ремонтом спірної квартири,
вартість такої значно зросла та
становить 1 419 908 грн., що
підтверджується Звітом про оцінку
майна, який складений 28 жовтня 2009 року
ТзОВ «Росан-Бізнес-Консалтинг», суд не
може взяти до уваги, так як за цим
Звітом загальна площа квартири АДРЕСА_1
становить 161,2 кв.м., до вартості
квартири включено вартість самочинно
приєднаних нежилих приміщень
технічного поверху та усіх проведених
сторонами самочинних переобладнань та
перепланувань.

З цих же міркувань суд не може приймати
до уваги експертний висновок про
вартість виконання
ремонтно-будівельних робіт по ремонту
квартири АДРЕСА_1 на суму 281952грн.,
складений ТзОВ «РІАЛТІ-О».

Судом першої інстанції вірно звернуто
увагу на те, що позивач, вона ж апелянт
не позбавлена можливості звернутись до
суду з відповідним позовом про
стягнення грошових коштів, які були
витрачені на ремонт та перепланування
спірної квартири.

Мотиви апеляційної скарги про те, що
право власності на майно виникло з
моменту державної реєстрації, а саме:
18.03.2009 року, тобто під час перебування у
шлюбі, а тому вважається спільною
сумісною власністю подружжя, висновків
суду не спростовують, виходячи з
наступного.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №11 від 21.12.2007
року «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання.

Матеріалами справи безспірно
встановлено, що спірна квартира
АДРЕСА_1 набута ОСОБА_3 на підставі
Договору комісії від 28 грудня 2007 року.
Кошти, відповідно до умов Договору
внесені особисто ОСОБА_3 протягом
грудня 2007 року по 13 червня 2008 року,
тобто до 14.06.2014 року - моменту укладення
шлюбу із позивачем по справі ОСОБА_4

Згідно витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно № 22196705 від
18.03.2009 року право власності в цілому
зареєстроване за ОСОБА_3

Відповідно до ч.2 п. 24 зазначеної
Постанови не належить до спільної
власності майно одного з подружжя,
набуте особою за час шлюбу, але за
кошти, які належали одному з подружжя
особисто.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
відсутність правових підстав для
визнання квартири АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю колишнього
подружжя при безпосередній участі
ОСОБА_4 у проведенні ремонту спірної
квартири, її переобладнання та
перепланування, внаслідок чого
збільшилась її вартість. Враховуючи
вищезазначені обставини, колегія
суддів вважає, що у зв'язку із цим
відсутні і підстави для визнання за
позивачем по справі права власності на
1/2 частину цієї квартири, оскільки така
вимога є похідною від вимоги про
визнання квартири АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що на
придбання спірної квартири ОСОБА_3 взяв
кредит у ВАТ «Універсал - Банк», який
погашався в період перебування у шлюбі
коштами, що були спільною сумісною
власністю подружжя висновків суду не
спростовують, оскільки не стосуються
предмету спору.

Судом безспірно встановлено та не
заперечується сторонами, що кредит на
придбання спірної квартири був
погашений за рахунок спільних коштів
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Зокрема встановлено,
що відповідач ОСОБА_3 та його мати третя
особа по справі ОСОБА_5 до осені 2008 року
були зареєстровані та проживали в
квартирі АДРЕСА_1, яка належала їм на
праві спільної сумісної власності. На
підставі договору купівлі-продажу від
26 серпня 2008 року, посвідченого
приватним нотаріусом Львівського
міського нотаріального округу ОСОБА_7,
вищевказану квартиру ними було продано
ОСОБА_8 за 582 209,00грн. З довідки про рух
коштів вбачається, що на рахунок ОСОБА_3
у ВАТ «Універсал Банк» 27 серпня 2008 року
було зараховано 114 000 доларів США,
частину було перераховано на погашення
кредиту.

За таких обставин, вважати, що для
погашення кредиту вносились кошти, які
перебували у спільній сумісній
власності подружжя немає.

Правильним вважає колегія суддів
висновок суду першої інстанції про
поділ спільного майна подружжя.
Зокрема відповідно до вимог ст.60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.

При поділі майна суд виходить із того,
якщо між подружжям нe досягнуто згоди
про спосіб поділу спільного майна, то
за позовом подружжя або одного з них
суд може постановити рішення: про поділ
майна в натурі, якщо це можливо без
шкоди для його господарського
призначення; про розподіл речей між
подружжям з урахуванням їх вартості та
частки кожного з подружжя в спільному
майні; про присудження майна в натурі
одному з подружжя, з покладенням на
нього обов'язку компенсувати другому з
подружжя його частку грішми.

Судом встановлено, що за час проживання
однією сім»єю позивачем разом із
відповідачем були придбані наступні
речі, які наявні на час розгляду справи,
а саме: 37-дюймовий плазмовий телевізор
марки «Електрон» - вартістю 6000,00 грн.;
21-дюймовий плазмовий телевізор марки
«Електрон» - вартістю 2500,00 грн; плеєр -
вартістю 700,00 грн; автомагнітола марки
«SONY» - вартістю 1200,00 грн.; мобільний
телефон «Sony Ericson» - вартістю 1500,00 грн.;
годинник «Swatch» - вартістю 800 грн, а сього
на 12 700, 00 грн.

У відповідності до положень ч.ч.1,2 ст.71
СК України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі. Якщо
дружина та чоловік не домовилися про
порядок поділу майна, спір може бути
вирішений судом. При цьому суд бере до
уваги інтереси дружини, чоловіка та
інші обставини, що мають істотне
значення. Неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

Виходячи з наявності майна, його
вартості та враховуючи вимоги сторін
щодо його поділу, судом першої
інстанції правильно проведено поділ
спільного майна подружжя та визначено
грошову компенсацію вартості частки
рухомого спільного майна в сумі 6 350, 00
грн. з врахуванням наданим поясненням
сторін.

Судом вірно враховано, що холодильник
«Bosch», газова поверхня «Ariston»,
електрична духовка «Ariston», два
електричні конвектори «Вета» були
придбані третьою особою з самостійними
вимогами ОСОБА_5, про що нею подані
письмові докази, чеки, документи про
придбання побутової техніки в ОСОБА_9,
тому колегія суддів вважає правильним
висновок суду про відсутність правових
підстав про включення зазначених
речей до спільного майна подружжя та
відповідного його поділу.

Відтак спростованими вважає колегія
суддів мотиви апеляційної скарги про
відсутність підстав для визнання таких
особистою власністю ОСОБА_5

За неведеного, колегія суддів
погоджується з таким висновком
районного суду, оскільки судом вірно
встановлені фактичні обставини справи,
судом першої інстанції правильно
застосований матеріальний закон та
дотримана процедура розгляду
передбачена вимогами ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а тому
колегія суддів вважає, що підстав для
задоволення апеляційної скарги ОСОБА_4
не має.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Львова від 25 листопада 2013
року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили

Головуючий:
О.Я.Мельничук

Судді:
Н.П.Крайник

Т.І.Приколота