ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Фастівський
міськрайонний суд Київської області в
складі:

головуючого судді - Бутенка В.О.,

при секретарі - Попович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Фастові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про поділ спільного майна
подружжя, посилаючись на неможливість
поділити спільне майно в добровільному
порядку.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не
з'явилась, надіслала до суду заяву в
якій позов визнає, не заперечує проти
визнання за позивачем права власності
на спірне майно, як належну йому
частину у спільному майні подружжя,
просить розглядати справу за її
відсутності.

Відповідно до ч.1, 4 ст. 130 ЦПК України при
визнанні позову ухвалюється судове
рішення в порядку встановленому ст.174
ЦПК України.

Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України в разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Дослідивши докази по справі, суд вважає
вимоги позивача обґрунтованими і
підлягаючими задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 31 липня 1993 року
було зареєстровано шлюб між позивачем
та відповідачем (а.с.8).

12 червня 1998 року позивач та відповідач
купили 8/15 частин житлового будинку
АДРЕСА_1 Договір купівлі-продажу
будинку було оформлено на ім'я
відповідачки (а.с.9).

13 липня 2007 року відповідач отримала
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,0326 га для
обслуговування 8/15 частин будинку
АДРЕСА_1 (а.с.10).

29 серпня 2012 року позивач та відповідач
купили квартиру АДРЕСА_2. Договір
купівлі-продажу квартири було
оформлено на ім'я позивача (а.с.18).

Рішенням Фастівського міськрайонного
суду № 2/381/335/13 від 09 квітня 2013 року шлюб
між позивачем та відповідачем було
розірвано (а.с.20).

Судом також встановлено, що після
розірвання шлюбу сторони по справі
дійшли згоди щодо поділу спільного
майна наступним чином: позивач віддає
належну йому половину квартири
відповідачу, а та в свою чергу, віддає
половину будинку позивачу, і таким
чином, після розірвання шлюбу у
власності позивача залишається 8/15
частин будинку, а у власності
відповідача - квартира.

Після розірвання шлюбу позивач разом
із двома дітьми: сином ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочкою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, залишився проживати в
будинку по АДРЕСА_1, де і мешкає до цього
часу.

На виконання угоди щодо добровільного
поділу спільного майна подружжя,
позивачем ОСОБА_1 31 липня 2013 року зі
згоди відповідачем було відчужено
спільну квартиру, а всі отримані ним
кошти було передано відповідачу, що
підтверджується власноручно написаною
нею розпискою (а.с.21).

Таким чином, позивач повною мірою
виконав свою частину угоди щодо поділу
майна подружжя. Відповідач, свою
частину цієї угоди не виконала,
оскільки, письмово зобов'язуючись
передати позивачу свою частку в
будинку та переоформити на його ім'я
право власності на 8/15 частин будинку,
нею до цього часу свої зобов'язання не
виконані.

Відповідно до ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст.63 СК України дружина і
чоловік мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності.

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України
розірвання шлюбу не припиняє права
спільної сумісної власності на майно,
набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності , незалежно від
розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України до
особи, яка набула право власності на
житловий будинок (крім
багатоквартирного), будівлю або
споруду, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Аналізуючи зібрані по справі докази,
суд вважає їх достовірними, а надаючи
правову оцінку правовідносинам, які
складають предмет позову в даній
справі, суд приходить до висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.60 СК України
позивач має право на визнання за ним
права власності на 1/2 частину спірних
8/15 частин будинку як частку в спільному
майні подружжя.

З врахуванням вимог ст.69 СК України на
виконання умов договору щодо поділу
майна подружжя позивач має право на
визнання за ним права власності і на
решту 1/2 частину спірних 8/15 частин
будинку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
1, 10, 12, 60, 174, 212 ЦПК, ст.ст. 60, 61, 63, 68-72 СК
України, ст.ст. 1, 15, 16, 328, 377, 392 ЦК України,
та ст.ст. 1, 3, 8, 11, 15, 130, 174, 209, 212, 213, 218 ЦПК
України, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 8/15
частин житлового будинку АДРЕСА_1 як
частку в спільному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд,
площею 0,0326 га, розташовану по АДРЕСА_1
що належала ОСОБА_2 згідно державного
акту на право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ № 598683 від 13 липня 2007
року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений ним судовий збір в розмірі
2972,77 грн.

Рішення може бути оскаржено протягом
десяти днів з дня його проголошення
шляхом подачі до Апеляційного Суду
Київської області через Фастівський
міськрайонний суд апеляційної скарги.

Суддя: