Справа
№705/575/14-ц
12 березня 2014 року
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області в складі
головуючого-судді
секретаря судового засідання
позивача за первісним позовом-
відповідача за зустрічним позовом
представника позивача за первісним
відповідача за зустрічним позовом
відповідача за первісним позовом-
позивача за зустрічним позовом
представника відповідача за первісним
позивача за зустрічним позовом
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Умані цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
квартирою та вселення, зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
29 січня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Уманського міськрайонного суду
Черкаської області з позовом до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користування
квартирою та вселення, зазначивши у
позові, що він перебував у
зареєстрованому шлюбі з відповідачкою
з 2000 року, від шлюбу народився син
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Їхня сім'я
проживала у квартирі АДРЕСА_1 яка
належить відповідачці на підставі
договору дарування. В 2007 році шлюб був
розірваний у судовому порядку. Після
розірвання шлюбу позивач вимушений був
залишити сім'ю та переїхати на інше
постійне місце проживання, при цьому,
спільно нажите майно під час шлюбу
залишилось у відповідача. Не дивлячись
на окреме проживання, позивач
продовжував приймати активну участь у
вихованні сина, цікавився його
духовним та фізичним розвитком,
надавав матеріальну допомогу. У
вересні 2012 року позивач запропонував
відповідачці знову повернутися у сім'ю
та відновити шлюбні стосунки,
мотивуючи це тим, що сину потрібен
батько. 18 січня 2013 року вони повторно
зареєстрували шлюб, у зв'язку з чим
позивач переїхав до відповідачки і
вони почали спільно проживати за
адресою: АДРЕСА_1 В квартиру позивач
перевіз свої речі. 12 лютого 2013 року зі
згоди відповідача позивач був
зареєстрований у квартирі. 13 квітня 2013
року позивач пішов з дому на кладовище
споруджувати пам'ятник покійному
батькові, а коли повернувся, двері були
замкнені, і позивач виявив, що ключа від
квартир у нього немає. По телефону
відповідач повідомила, що це вона
забрала ключа, так як не бажає, щоб
позивач надалі проживав з нею у
квартирі. В Уманському МВ УМВС, куди
позивач звернувся по питанню
неправомірних дій відповідача, він
виявив, що у сумочці, де він завжди
знаходився, відсутній паспорт. В
присутності працівників міліції
відповідач паспорт повернула, але
надати ключ від квартири відмовилась.
Вважає, що своїми діями відповідач
перешкоджає йому користуватись
житловим приміщенням за місцем
реєстрації та постійного проживання. В
даний час йому немає де жити, він
вимушений винаймати житло. Просить
постановити рішення про вселення
позивача в квартиру АДРЕСА_1 та
залишити за ним право користування
вказаною квартирою, зобов'язати
відповідача не чинити перешкод
позивачу користуватися житловим
приміщенням за місцем реєстрації у
26 лютого 2014 року ОСОБА_3 подала
зустрічний позов до ОСОБА_1 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, в
якому зазначила, що їй на праві
приватної власності належить квартира
АДРЕСА_1 18.01.2013 року між нею та
відповідачем було зареєстровано шлюб.
12.02.2013 року відповідача було
зареєстровано в належній позивачу
квартирі. Шлюб був зареєстрований
повторно, але відповідач фактично не
мав наміру відновити сімейні
відносини, тому не надавав кошти на
утримання сім'ї та не приймав участі у
вихованні сина. З квітня 2013 року
відповідач добровільно виселився з
належної позивачу квартири і не
проживає там без поважних причин. Шлюб
з відповідачем розірвано відповідно до
рішення Уманського міськрайонного
суду Черкаської області від 26 липня 2013
року. 9 липня 2013 року відповідач
звернувся до суду з позовом до позивача
про усунення перешкод в користування
квартирою та вселення, однак 13.01.2014 року
подав заяву про залишення його
позовних вимог без розгляду, що
свідчить про відсутність наміру у
відповідача проживати в зазначеній
квартирі. На прохання позивача до
відповідача виписатись в
добровільному порядку, той не реагує та
ухиляється, чим змушує позивача
звернутись з позовом до суду.
Відповідно до статей 71, 72 ЖК України,
особа, що понад шість місяців не
проживає без поважної причини,
визнається такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.
Просить постановити рішення суду, яким
визнати відповідача таким, що втратив
право на користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Ухвалою суду від 3 березня 2014 року
зустрічний позов ОСОБА_3 прийнято до
спільного розгляду з первісним позовом
ОСОБА_1

У судовому засіданні позивач за
первісним позовом - відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_1 свої позовні
вимоги підтримав у повному обсязі,
проти задоволення зустрічної позовної
заяви ОСОБА_3 заперечував. Пояснив, що з
1 вересня 2012 року він перейшов
проживати до відповідача за її
проханням для створення сім'ї і
виховання сина. При цьому, ще місяць
оплачував кватиру, яку до цього
винаймав. У січні 2013 року він
зареєстрував з ОСОБА_3 шлюб і за згоди
останньої був зареєстрований в її
квартирі. Після цього, через місяць чи
півтора він прийшов додому і його в
квартиру не впустили. В той день він
повернувся з кладовища, а коли туди
йшов, то думав, що ключі від квартири у
сумці, яка була з ним. Коли він прийшов
додому, ОСОБА_3 сказала підійти до
балкону, звідки подала йому сумку,
повідомивши, що він там більше не
проживає. Тому, по телефону « 102» ОСОБА_1
викликав працівників міліції. Прийшов
дільничний інспектор Пелешок. ОСОБА_3
відмовилась впустити у квартиру ОСОБА_1
та дільничного інспектора,
запропонувавши прийти наступного дня
за речами. Наступного дня він прийшов,
ОСОБА_6 викликала свою сестру ОСОБА_7, і
коли та прийшла, впустила їх у квартиру.
Між ним та ОСОБА_3 відбулась розмова про
те, як він зможе забрати свої речі. Коли
ОСОБА_1 почав виносити свої речі, ОСОБА_3
почала заперечувати, викинувши з
квартири ті речі, які йому не були
потрібні. При цьому, ОСОБА_3 викликала
працівників міліції, які склали
протокол і запропонували ОСОБА_1
звертатись до суду. Наступного дня
ОСОБА_1 звернувся до дільничного
інспектора, який прийшов 14 квітня 2013
року. Знову була розмова. Дільничний
інспектор запропонував скласти мирову
угоду, за якорю ОСОБА_1 забере свої речі
і випишеться. ОСОБА_3 погодилась. Ця
розмова відбувалась через балкон, так
як ОСОБА_1 не міг увійти у квартиру. Але
потім, в ході розмови, ОСОБА_3
відмовилась йти до нотаріуса, щоб
затвердити мирову угоду. Тоді ж,
дільничний інспектор запропонував
ОСОБА_1 написати заяву в міліцію, після
чого ОСОБА_1 виявив, що у нього немає
паспорта. Дільничний інспектор
запропонував ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1
його паспорт, так як той з даного
приводу напише заяву в міліцію. Через 5
хвилин ОСОБА_3 винесла паспорт ОСОБА_1 з
квартири своєї сестри, не повернувши
ключі від квартири. Також, ОСОБА_3
наполягала, щоб ОСОБА_1 подав заяву про
розірвання шлюбу. 1 травня 2013 року
ОСОБА_1 приблизно о 19 годині 50 хвилин
приходив до квартири ОСОБА_3 зі своєю
сестрою ОСОБА_8, так як домовився по
телефону з ОСОБА_3, що та віддасть його
речі. ОСОБА_1 з сестрою викликали
міліцію, але їм ніхто у квартирі не
відчинив, хоча у квартирі горіло
світло, а сестра ОСОБА_3 бачила, що
ОСОБА_1 зі своєю сестрою чекають.
Доповнив, що з приводу вселення він
звертається до суду в третій раз.
Перший раз, суддя, який розглядав
справу, мав йти у відпустку, тому ОСОБА_1
подав заяву про відкликання позову, так
як думав, що вийде швидше, якщо він
подасть повторну заяву. Проте, в ході
розгляду другої позовної заяви, у нього
закінчились гроші на адвоката, тому він
знову написав заяву залишити його
позов без розгляду. Коли у нього
з'явились кошти, він втретє звернувся
до суду. До 2000 року він проживав і був
зареєстрований в АДРЕСА_2 де хата його
матері. З 2000 року він проживав у
відповідачки, а з 2007 по вересень 2012 року
винаймав квартиру по вулиці АДРЕСА_3
більше не проживав, так як будинок там
розвалений.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав
позицію свого довірителя, доповнивши,
що 13 квітня 2013 року його довірителя не
впустили у квартиру, забравши ключі.
ОСОБА_1 вимушений був проживати у
матері, і здійснював дії, які свідчать
про намір проживати в квартирі ОСОБА_3,
так як приходив до неї. Так як ОСОБА_3
відмовлялась впустити ОСОБА_1, той
звернувся до суду. Також, намагання
ОСОБА_1 вселитись у квартиру ОСОБА_3
підтверджуються показаннями свідків і
матеріалами справи. Зустрічний позовні
вимоги він та його довіритель не
визнають, так як положення статей 71, 72
ЖК України, на які посилається ОСОБА_3 у
зустрічному позові, стосуються лише
державного та громадського житлового
фонду, а порядок визнання особи такою,
що втратила право на користування
житлом у приватній квартирі,
врегульовані статтею 405 ЦК України.

Відповідач за первісним позовом -
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 у
судовому засіданні проти задоволення
позову ОСОБА_1 заперечувала, просила
задовольнити її зустрічні позовні
вимоги. Пояснила, що у 2012 році ОСОБА_1
прийшов до неї та запропонував
зареєструвати його в місті Умані, для
того, щоб взяти патент на зайняття
господарською діяльністю на території
міста Умані, так як він був
зареєстрований в Маньківському районі,
але там не було умов для
господарювання. Вона погодилась, щоб
ОСОБА_1 проживав в її квартирі, за умови,
що він буде віддавати на потреби сім'ї
пенсію, а інші кошти буде
використовувати на свою господарську
діяльність. У вересні 2012 року ОСОБА_1
переїхав в її квартиру. Так як спочатку
ОСОБА_1 матеріально їм з сином
допомагав, тому в січні 2013 року вони
повторно зареєстрували шлюб і вона
зареєструвала ОСОБА_1 у своїй квартирі.
Однак, потім ОСОБА_1 перестав їм
допомагати коштами, і вона дізналась,
що у нього є кредит в банку, на
погашення якого і йшли кошти. ОСОБА_3
повідомила ОСОБА_1, що вони так не
домовлялись, після чого ОСОБА_1 почав
влаштовувати скандали. 12 квітня 2013 року
у п'ятницю вона прийшла з роботи додому
і побачила, що все перевернуто. Син їй
повідомив, що ОСОБА_1 шукає будинкову
книгу. Так як ОСОБА_1 раніше пропонував
продати їй свою квартиру, і на виручені
кошти побудувати будинок, а вона
відмовлялась, тому 12.04.2013 року
зрозуміла, що ОСОБА_1, який шукав
будинкову книгу, хоче її квартиру
продати. ОСОБА_3 зателефонувала до
своєї сестри і попросила зайти. В ході
розмови, яка відбувалась в присутності
ОСОБА_3, її сестри ОСОБА_7, ОСОБА_1 та
їхнього сина ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_1
прийшли згоди, що вони так більше
проживати не можуть, у зв'язку зі
скандалами, які тривали упродовж 3
місяців. ОСОБА_1 повідомив ОСОБА_3, що
вона з сином пропаде, так як він їй
допомагати не буде, повідомив, що
більше на роботу в школу, де він
працював сторожем, не піде, кинув ключі
від школи та квартири, зібрав свої речі
та поїхав до своєї дочки, яка проживає в
мікрорайоні «Нова Умань». Наступного
дня у суботу ОСОБА_1 знову прийшов,
зібрав дві сумки, вчинив скандал і
пішов. У неділю ОСОБА_1 також прийшов,
повідомив, що буде забирати свої речі, і
почав виносити їх у коридор. При цьому,
вирішив забрати холодильник, який
почав сам витаскувати з квартири. Так
як ОСОБА_1 почав бити плитку, витаскуючи
холодильник, вона зробила йому
зауваження, але він її відштовхнув.
Вона змушена була викликати міліцію, і
коли прийшли міліціонери, то почали
ОСОБА_1 заспокоювати. Після чого ОСОБА_1
пішов, залишивши у коридорі речі, які
вона змушена було сама заносити назад
у квартиру. Деякий час ОСОБА_1 не було,
так як він жив у своєї дочки, а потім у
матері. Пізніше їй повідомили, що
ОСОБА_1 приходив 1 травня 2013 року з
якимось чоловіком у стані сп'яніння. ЇЇ
в той день не було вдома, так як вона
була з сином у селі. Можливо у квартирі
горіло світло у акваріумах, які ОСОБА_1
не захотів забирати. В липні 2013 року
вони розлучились. Зазначила, що ОСОБА_1
згоден виписатись з її квартири, але
поставив умову, що забере свої речі і
вона виплатить йому 20000 гривень, після
чого він залишить її у спокої. На її
думку, ОСОБА_1 не хоче з нею та сином
проживати, а хоче лише її шантажувати.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 доповнив,
що з квітня 2013 року ОСОБА_1 добровільно
не проживав у квартирі ОСОБА_3,
добровільно виселився, заходів до
вселення не вживав. Шлюб між сторонами
розірваний, тому правових підстав для
проживання ОСОБА_1 у квартирі ОСОБА_3,
немає. ОСОБА_1 не надав доказів, що йому
перешкоджали проживати у квартирі.
Вважає, що зустрічний позов правильно
обгрунтований з підстав статей 71, 72 ЖК
України, так як порядок втрати особою
право користування житловим
приміщенням у приватному житловому
фонді ЖК України прямо не визначений,
тому можливо застосувати аналогію
закону, що передбачено ЦПК України.

В ході судового розгляду справи, за
клопотанням сторін, були допитані
свідки.

Свідок ОСОБА_8, яка була допитана за
клопотанням ОСОБА_1, пояснила, що
являється рідною сестрою ОСОБА_1 На
початку травня 2013 року її брат прийшов
до своєї матері, так як йому не було де
переночувати. Свідок прийшла до брата
запитати, які у нього виникли проблеми,
і той пояснив, що йому вдома не
відкрили, а ключів у нього немає. Після
чого вона пішла з братом до ОСОБА_3,
прочекали до 22 години, але ОСОБА_3 їм не
відчинила. Через балкон було видно, що у
квартирі хтось ходив. Вони викликали
міліцію, і ті, приїхавши, склали
протокол, що квартиру ніхто не
відчинив. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали у
зареєстрованому шлюбі, брат
зареєструвався у квартирі ОСОБА_3 зі
згоди останньої. Син ОСОБА_9
неодноразово приходив до нього, і
боявся, щоб його мати не дізналась. Чи
були у її брата та ОСОБА_3 скандали,
свідкові не відомо. Весь цей час ОСОБА_1
говорив свідкові, що хоче проживати у
квартирі ОСОБА_3 Свідок доповнила, що
раніше її брат був зареєстрований у
Маньківському районі.

Свідок ОСОБА_10, будучи допитаним за
клопотанням ОСОБА_3, пояснив, що
проживає в будинку АДРЕСА_1 з 1995 року на
одній площадці з ОСОБА_3 Останній раз
він бачив ОСОБА_1 у квартирі ОСОБА_3 9
травня 2013 року, після чого не бачив.
Тоді ще ОСОБА_1 викликав дільничного
інспектора міліції. Свідок не бачив,
щоб ОСОБА_1 стукав у двері, приходив чи
просив, щоб його впустили у квартиру.

Свідок ОСОБА_11, яка була допитана за
клопотанням ОСОБА_3, пояснила, що
являється сусідкою з ОСОБА_3 і їхні
квартири поряд. Одного разу ОСОБА_3
повідомила, що вони з ОСОБА_1 знову
зійшлись. Це відбулось до Нового 2013
року. Після чого, свідок стала чути у
квартирі ОСОБА_3 сварки. Зі слів ОСОБА_3
дізналась, що ОСОБА_1 перестав давати
гроші. В квітні ОСОБА_3, повідомила
свідкові, що вони з ОСОБА_1 розійшлись і
той вибрався з квартири. Після цього
свідок з квітня 2013 року не бачила, щоб
ОСОБА_1 приходив і казав, що йому
перешкоджають проживати у квартирі.

Свідок ОСОБА_7, яка була допитана за
клопотанням ОСОБА_3, пояснила, що
являється рідною сестрою ОСОБА_3 і
проживає з нею в одному будинку. У
вересні 2012 року свідок звернула увагу,
що ОСОБА_1 поселився у сестри, хоча
спочатку подумала, що ОСОБА_1 просто
приходить до свого сина. У січні 2013 року
свідок побачила, що у її сестри якісь
проблеми, і почула, що сестра хоче
прописати ОСОБА_1 у себе в квартирі.
Сестра пояснила, що ОСОБА_1 хоче
займатись підприємницькою діяльністю
і йому потрібна уманська прописка.
Пізніше від сестри почула, що ОСОБА_1
перестав давати їй гроші. 12 квітня 2013
року сестра зателефонувала до свідка і
попросила прийти до неї. Коли свідок
прийшла до сестри, то у тої в квартирі
були розкидані речі, і був скандал з
ОСОБА_1 ОСОБА_1 заявив, що уходить від
ОСОБА_3 і віддав ключі від квартири, та
від школи, де працював сторожем. Після
чого зайшов у кімнату, виніс дві сумки і
пішов Це відбувалось з 16 по 18 години.
Наступного дня ОСОБА_1 знову прийшов до
сестри, так як напередодні пішов лише з
двома сумками, щоб забрати інші речі.
Сестра знову зателефонувала свідкові,
просила прийти. Знову відбувся скандал.
У неділю, ОСОБА_1 знову прийшов, почав
виносити речі. При цьому погрожував, що
пустить газ, взірве квартиру. Коли
почав виносити холодильник і царапати
паркет, ОСОБА_3 зробила йому зауваження,
на що ОСОБА_1 її штовхнув. Коли свідок
заступилась, її ОСОБА_1 теж штовхнув.
Тоді вони викликали міліцію, ті
сказали, щоб ОСОБА_1 вирішував свої
питання в суді.

Малолітній свідок ОСОБА_5, який був
допитаний за клопотанням ОСОБА_3,
пояснив, що ОСОБА_3 являється його
матір'ю, а ОСОБА_1 батьком. З вересня 2012
року батько почав проживати з ним і
матір'ю в одній квартирі. Між батьками
була домовленість, що мати пропише
батька у квартирі, так як той буде
займатись бізнесом. Після Нового року
батько взяв кредит, і перестав давати
матері гроші. 12 квітня 2013 року батько і
мати вирішили, що жити разом не можуть і
батько забрав 2 чи 3 сумки і пішов. Був
скандал. В суботу чи в неділю батько
віддав ключі від квартири і від школи.
Свідок це чув, так як був на балконі.
Доповнив, що не хоче щоб батько з ними
проживав.

На підставі наданих суду письмових
доказів встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить на праві приватної
власності ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про право власності на
житло №4354, виданим 8 грудня 1994 року.

18 січня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був
зареєстрований шлюб, що
підтверджується Рішенням Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 26 липня 2013 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу.

12 лютого 2013 року ОСОБА_1 був
зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1, що
підтверджується записами у будинковій
книзі для прописки громадян на вказану
квартиру та відміткою у паспорті
громадянина України ОСОБА_1.

26 липня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 був розірваний, що
підтверджується Рішенням Уманського
міськрайонного суду Черкаської
області від 26 липня 2013 року у цивільній
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу.

Згідно акта від 10 лютого 2014 року про
проживання в квартирі АДРЕСА_1,
складеного комісією з числа
працівників ВЖ РЕУ №2 в присутності
ОСОБА_3 та сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_10, з 13
квітня 2013 року і по час складання акта в
квартирі АДРЕСА_1 не проживає колишній
чоловік квартиронаймача - ОСОБА_1.

Суд, заслухавши пояснення ОСОБА_1,
ОСОБА_3, показання свідків, які були
допитані у судовому засіданні,
дослідивши письмові докази, надані
сторонами, прийшов до такого висновку.

12 лютого 2013 року ОСОБА_1 був
зареєстрований у квартирі, що належить
на праві власності ОСОБА_3 в якості
члена сім'ї останньої, так як 18.01.2013 року
між сторонами був укладений шлюб, тобто
набув права користування квартирою
АДРЕСА_1 у відповідності до вимог
статті 156 Житлового кодексу
Української РСР.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1
ставить питання про його вселення за
рішенням суду до квартири, в якій він
зареєстрований. Проте, ОСОБА_1 не
враховано, що виселення членів сім'ї
власника квартири, до кола яких він
відноситься незалежно від розірвання у
липні 2013 року шлюбу між ним та
власником квартири (з урахуванням
положень ч.4 ст.156 ЖК Української РСР),
проводиться лише на підставі статті 157
ЖК Української РСР у судовому порядку.
Враховуючи те, що у судовому порядку
ОСОБА_1 не був виселений з квартири
АДРЕСА_1, тому позовна вимога про його
вселення до квартири являється
безпідставною та не може бути
задоволена.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про
зобов'язання ОСОБА_3 не чинити йому
перешкод у користуванні житловим
приміщенням за місцем реєстрації, суд
вважає за необхідне зазначити
наступне.

У відповідності до вимог статті 10
Цивільного процесуального кодексу
України цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, мають рівні
права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Стаття 60 ЦПК України визначає, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 обгрунтовуючи свої позовні
вимоги посилався на те, що ОСОБА_3
перешкоджає йому у користуванні
квартирою АДРЕСА_1, так як забрала у
нього ключі від квартири і у квартиру
не впускає. При цьому, посилається на
показання свідків та на те, що викликав
з даного приводу працівників міліції.

Проте, ОСОБА_1 не надав суду
документальних підтверджень факту
звернення до органів внутрішніх справ
саме з приводу перешкоджання з боку
ОСОБА_3 у здійснення ним права
користування квартирою. З наявної
відповіді Уманського МВ УМВС України в
Черкаській області від 13.05.2013 року,
копію якої ОСОБА_12 долучив до позовної
заяви, можливо зробити висновок лише
про те, що ОСОБА_1 звертався до
Уманського МВ УМВС України в
Черкаській області 1 травня 2013 року з
приводу вчинення відносно нього його
дружиною неправомірних дій. Однак, з
приводу яких саме дій своєї дружини
ОСОБА_1 звертався за допомогою, з
відповіді не вбачається.

За клопотанням ОСОБА_12 в судовому
засіданні була допитана в якості
свідка його сестра ОСОБА_8, яка
пояснила, що лише зі слів ОСОБА_1 знає
про те, що його не впускають у квартиру.
Посилання свідка на те, що вона з братом
ходила до квартири ОСОБА_3 і їм ніхто не
відчинив, хоча через балкон було видно,
що хтось у квартирі ходив, не свідчить
про те, що власник квартири достовірно
знала, що прийшов саме ОСОБА_1, у зв'язку
з чим не впускала його у квартиру. Крім
того, факт приходу свідка та його брата
до квартири ніякими об'єктивними
доказами більше не підтверджується. І,
навпаки, показання інших свідків, які
були допитані у судовому засіданні,
свідчать про те, що ОСОБА_1 добровільно
залишив місце свого проживання і не
вживав заходів по своєму вселенню у
квартиру.

Як вбачається з показань свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_5, позивач ОСОБА_1 дійшов
згоди з ОСОБА_3 про те, що вони разом
проживати не будуть, у зв'язку з чим
власноручно повернув ОСОБА_3 ключі від
квартири, чим спростовуються доводи
ОСОБА_1 про те, що ключів від квартири
його позбавили без його відому. З
показань свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, які
проживають на одній квартирній
площадці з ОСОБА_3 вбачається, що їм не
відомі факти, щоб ОСОБА_1 намагався
зайти до квартири ОСОБА_3 і йому в цьому
хтось чинив перешкоди.

За таких обставин. суд робить висновок
про те, що ОСОБА_1 не доведено доказами
факт перешкоджання йому у користуванні
квартирою АДРЕСА_1, у зв'язку з чим його
позовна вимога про зобов'язання ОСОБА_3
не чинити перешкод у користуванні
ОСОБА_1 квартирою теж задоволенню не
підлягає.

Тобто, суд приходить до висновку про
повну відмову в задоволенні позову
ОСОБА_1 до ОСОБА_9 про усунення перешкод
у користуванні квартирою та вселення.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
також задоволенню не підлягає.

ОСОБА_3 обгрунтовуючи підстави для
задоволення позову, посилається на
положення статей 71,72 ЖК Української
РСР. Проте, позивачем не враховано, що
положення вказаних статей
застосовуються виключно при вирішення
спорів, які стосуються порядку
користування жилими приміщеннями в
будинках державного і громадського
житлового фонду.

Суд не може взяти до уваги усні
посилання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4
на те, що підстави втрати особою права
користування жилим приміщенням, яке
перебуває у приватній власності, не
врегульовано ЖК Української РСР, тому
суд може застосувати аналогію закону.

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має
право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно вселення членів сім'ї у
житлове приміщення, яке належить
громадянину на праві власності є
результатом реалізації права власника
й у них виникає право на користування
чужим майном, тобто сервітутне право.

У разі виникнення спору між власником
та особами, які вселялися в житло у
якості членів сім'ї, право користування
житлом має речово-правовий характер, у
зв'язку з чим припинення цього права
повинно відбуватися згідно з вимогами
статей 405, 406 ЦК України, зокрема
сервітут може бути припинений за
рішенням суду на вимогу власника майна
за наявності обставин, які мають
істотне значення або через відсутність
особи понад один рік у спірному
житловому приміщенні.

Застосування ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР можливо
лише тоді, коли мова іде про громадян,
які набули право користування житловим
приміщенням у державному та
громадському житловому фонді.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3,
обгрунтовуючи свої позовні вимоги,
посилається виключно на положення
статей 71, 72 ЖК УРСР, а суд не має право
самостійно змінювати правові підстави
позову, тому в задоволенні зустрічного
позову слід також відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 213-215, 218 ЦПК
України, суд,

ВИРІШИВ :

Відмовити повністю в позові ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні квартирою та вселення.

Відмовити повністю в зустрічному
позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Черкаської області через
Уманський міськрайонний суд
Черкаської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення.

Головуючий-суддя О.В.Корман

Повний текст рішення складений 17.03.2014
року