АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/649/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/1483/14
Головуючий у 1-й інстанції Якимець Т. Є.
Доповідач Кривчун Т. О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 28
лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до
Виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради, треті особи - приватний
нотаріус Кременчуцького міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
Реєстраційна служба Кременчуцького
міського управління юстиції про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з вказаним позовом до Виконавчого
комітету Кременчуцької міської ради, в
якому просив визнати за ним, у порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_4, право власності на нерухоме
майно, а саме: кімнату АДРЕСА_1, житловою
площею 11,5 кв.м., приміщення загального
користування: коридор СХІ площею 2,1
кв.м., коридор СVI площею 32,8 кв.м., кухня
CVII площею 8,9 кв.м., туалет CX площею 4,0
кв.м., умивальник CVIII площею 5,7 кв.м.,
ванна CIX площею 1,4 кв.м., балкон площею 0,6
кв.м.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
ОСОБА_4, яка за життя склала заповіт,
згідно якого все своє майно, що
належить їй на час смерті, а також все
те, на що вона буде мати право, заповіла
йому.

Зазначає, що рішенням виконкому від
05.10.2012 року було затверджено протокол
засідання робочої групи з розгляду
документів щодо приватизації жилих
приміщень у гуртожитках, згідно якого
було постановлено дозволити ОСОБА_4
приватизувати займане приміщення по
АДРЕСА_1, та, згідно Свідоцтва про право
власності на житло, виданого 27.03.2012 року
на підставі розпорядження УЖКГ
виконкому Кременчуцької міської ради
після смерті ОСОБА_4, остання є
власником кім. АДРЕСА_1. (вказане
Свідоцтво рішенням районного суду від
06.12.2013 року було визнано незаконним та
скасовано).

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від 28
лютого 2014 року у задоволенні позовних
вимог відмовлено.

З цим рішенням не погодився позивач,
який в поданій апеляційній скарзі,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог.

Вважає, що при ухваленні рішення
місцевий суд помилково виходив із того,
що спірна квартира не входить до складу
спадщини, оскільки не належала
спадкодавцеві на момент відкриття
спадщини, хоча на цей час ОСОБА_4 мала
право на отримання Свідоцтва про право
власності на житло, оскільки 04.10.2012 року
звернулася з належно оформленою заявою
до органу приватизації, але через
порушення останнім передбаченого
законом місячного строку на оформлення
документів, отримати Свідоцтво не
змогла, а тому на спірну квартиру
повинна відкриватися спадщина, про що
зазначено у Постанові Пленуму ВСУ «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
від 22.12.1995 року №20, та за ним, як
спадкоємцем, може бути визнано право
власності на кімнату у гуртожитку.

У судовому засіданні представник
позивача доводи апеляційної скарги
підтримала та прохала її задовольнити.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вислухавши пояснення
представника позивача, приходить до
висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої
інстанції не відповідає.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини.

Рішенням Крюківського районного суду
м. Кременчука Полтавської області від
06.12.2013 року по справі за позовом ОСОБА_2
до Виконавчого комітету Кременчуцької
міської ради про визнання права
власності, яке набрало законної сили,
установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла
ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом
про смерть серії НОМЕР_1 від 06.11.2013 року
(а.с.7-11,15).

Відповідно до заповіту від 03.10.2012 року
ОСОБА_4 заповідала усе своє майно, що
буде належати їй на день її смерті де б
воно не знаходилось і з чого б воно не
складалось, а також все те, на що вона за
законом буде мати право, ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.16).

Протоколом №4 від 05.09.2012 року засідання
робочої групи з розгляду документів,
поданих громадянами на приватизацію
жилих приміщень у гуртожитках, на
підставі ст.1 Закону України «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків», затверджено
список громадян, яким дозволено
приватизувати займані житлові
приміщення в гуртожитках, в тому числі
і ОСОБА_4 кімнату АДРЕСА_1.

Згідно рішення виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради №1001 від
05.10.2012 року затверджено протокол №4 від
05.09.2012 року засідання робочої групи з
розгляду документів, поданих
громадянами на приватизацію жилих
приміщень у гуртожитках, серед яких
зазначено і ОСОБА_4 Зобов'язано орган
приватизації -Управління
житлово-комунального господарства за
наявністю підстав оформити
розпорядження на приватизацію
житлових приміщень та видати свідоцтва
про право власності. Громадян
зобов'язано зареєструвати отримані
свідоцтва про право власності у
комунальному підприємстві
«Кременчуцьке міжміське бюро
технічної інвентаризації Полтавської
обласної ради» за власні кошти (а.с.17-20).

Після смерті ОСОБА_4, на підставі
довіреності, ОСОБА_2 27.02.2013 року
отримано в УЖКГ Свідоцтво про право
власності на кімнату АДРЕСА_1, житловою
площею 11,5 кв.м., видане на ім»я померлої
ОСОБА_4

Після смерті ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернувся
до приватного нотаріуса
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 для отримання свідоцтва
про право на спадщину.

Постановою приватного нотаріуса
Кременчуцького міського нотаріального
округу ОСОБА_3 від 20.07.2013 року
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за заповітом ОСОБА_2
на кімнату АДРЕСА_1 після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, з підстав того, що у
померлої не могло виникнути право
власності на кімнату АДРЕСА_1, та бути
зареєстрованим в Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, так як
свідоцтво про право власності на ім»я
ОСОБА_4 на вказану кімнату отримано
27.02.2013 року після смерті останньої, за
довіреністю, дія якої припинилась
ІНФОРМАЦІЯ_2, у зв'язку зі смертю
довірителя. Тому ОСОБА_2 не має права на
отримання свідоцтва про право на
спадщину за заповітом ОСОБА_4, оскільки,
на думку приватного нотаріуса ОСОБА_3,
до нього не може перейти право на
приватизацію житла, так як законом не
передбачено право і можливість
успадкування права на приватизацію, у
розумінні ст.1218 ЦК України (а.с.12-13).

Вказаним рішенням Крюківського
районного суду м. Кременчука
Полтавської області від 06.12.2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Полтавської області
від 22.01.2014 року, позовні вимоги
задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано
свідоцтво про право власності на
кімнату АДРЕСА_1, видане УЖКГ виконкому
Кременчуцької міської ради згідно з
розпорядженням №737/К від 27.02.2013 року на
ім»я ОСОБА_4.

Відмовлено у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання у порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_4 права на отримання свідоцтва
про право власності на його ім»я на
нерухоме майно, а саме кімнату АДРЕСА_1.
(а.с.7-11).

Як убачається з матеріалів справи,
згідно Розпорядження органу
приватизації від 27.02.2013 року № 737/К
квартиру за адресою: АДРЕСА_1 передано у
приватну власність ОСОБА_4 (а.с.39).

Розпорядженням органу приватизації
Управління житлово-комунального
господарства Кременчуцької міської
ради від 06.09.2013 року скасовано вказане
Розпорядження органу приватизації
УЖКГ виконкому Кременчуцької міської
ради від 27.02.2013 року № 737/К (а.с.14).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, місцевий суд виходив із того, що
свідоцтво про право власності на
спірну кімнату на ім»я ОСОБА_4 визнано
судом незаконним та скасовано,
оскільки видане після смерті
спадкодавця, а на час смерті останньої
спірна кімната не перебувала у її
власності, до складу спадщини не
входила, у зв'язку з чим позивач не
набув права власності на вказане
нерухоме майно в порядку спадкування.

З такими висновками місцевого суду не
можна погодитися виходячи з
наступного.

Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30.05.2008 року №7, якщо спадщина
відкрилася після 01.01.2004 року відносини
спадкування регулюються Цивільним
кодексом України.

Спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК
України).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що
право на спадкування мають особи,
визначені у заповіті. У разі
відсутності заповіту, визнання його
недійсним, неприйняття спадщини або
відмови від її прийняття спадкоємцями
за заповітом, а також у разі
неохоплення заповітом усієї спадщини
право на спадкування за законом
одержують особи, визначені у статтях
1261-1265 цього Кодексу. Право на
спадкування виникає у день відкриття
спадщини.

У відповідності до статті 1223 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Згідно ст.328 ЦК України право власності
набувається на підставах, не
заборонених законом, і вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлено
судом.

Правові основи приватизації
державного житлового фонду, його
подальше використання і утримання
визначені Законом України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

Згідно статті 3 зазначеного Закону,
передача у власність громадян житлових
приміщень у гуртожитках здійснюється з
одночасною передачею їм у спільну
сумісну власність допоміжних
приміщень (приміщень загального
користування).

Пунктами 3, 5 ст.8 цього Закону
передбачено, що передача квартир
(будинків) у власність громадян
здійснюється на підставі рішень
відповідних органів приватизації, що
приймаються не пізніше місяця з дня
одержання заяви громадянина.

Передача квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках у власність
громадян оформляється свідоцтвом про
право власності на квартиру (будинок),
житлове приміщення у гуртожитку, яке
реєструється в органах приватизації і
не потребує нотаріального посвідчення.

Частиною 5 пункту 13 постанови «Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності»
від 22.12.1995 року №20 Пленум Верховного
Суду України роз»яснив, що, якщо
квартира (будинок) не була передана у
власність наймачеві, його спадкоємці
вправі вимагати визнання за ними права
власності на неї лише в тому разі, коли
наймач звертався з належно оформленою
заявою про це до відповідного органу
приватизації або власника державного
чи громадського (щодо громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи) житлового фонду, однак вона
не була розглянута в установлений
строк або в її задоволенні було
незаконно відмовлено при наявності
підстав і відсутності заборон для
передачі квартири у власність
наймачеві.

Якщо громадянин подав і не
відкликав заяву і мав право на
безоплатне отримання квартири,
незалежно від її розміру, а в
приватизації йому не могло бути
відмовлено, то на спірну квартиру
повинна відкриватися спадщина,
оскільки спадкодавець висловив волю на
приватизацію займаного приміщення, але
з незалежних від нього причин не зміг
оформити її до кінця.

Приймаючи до уваги те, що ОСОБА_4 за
життя скористалася своїм правом на
приватизацію спірної кімнати у
гуртожитку, що підтверджується
рішенням виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради №1001 від
05.10.2012 року, яким затверджено протокол
№4 від 5.09.2012 року засідання робочої
групи з розгляду документів, поданих
громадянами на приватизацію жилих
приміщень у гуртожитках, проте
отримати жиле приміщення у власність
не встигла у зв'язку зі смертю, позивач
як спадкоємець після померлої ОСОБА_4
має право вимагати визнання за ним
права власності на квартиру, яка не
була передана у власність
наймачеві-спадкодавцю ОСОБА_4 з
незалежних від неї причин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
в частині неправомірної відмови у
визнанні права власності ОСОБА_2 на
спірне житлове приміщення є
обґрунтованими та такими, що
заслуговують на увагу.

Разом із тим позовні вимоги в частині
визнання за позивачем, у порядку
спадкування за заповітом права
власності на приміщення загального
користування (коридори, кухню, туалет,
умивальник, ванну, балкон) є
безпідставними та не ґрунтуються на
Законі з урахуванням наступного.

Відповідно до ст.4 та ч.6 ст.5 Закону
України «Про забезпечення реалізації
житлових прав мешканців гуртожитків»
від 04.09.2008 року N500-VI приватизація
житлових приміщень у гуртожитках
здійснюється відповідно до Закону
України "Про приватизацію державного
житлового фонду" з урахуванням
особливостей, визначених цим Законом.
Передача житлових приміщень у
гуртожитках у власність громадян
здійснюється на підставі рішення
органу місцевого самоврядування.

У відповідності до статті 1-1
Закону України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків» від 04.09.2008 року N500-VI
житлова кімната у гуртожитку - це
окреме житлове приміщення у
гуртожитку, призначене та придатне для
постійного проживання у ньому; житлові
приміщення у гуртожитку - приміщення
гуртожитку (житлові кімнати, житлові
блоки (секції), призначені та придатні
для постійного проживання у них;
допоміжні приміщення у гуртожитку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації гуртожитку
та побутового обслуговування і
задоволення санітарно-гігієнічних
потреб його мешканців (кухні, санвузли,
сходові клітки, вестибюлі, перехідні
шлюзи, позаквартирні (позакімнатні)
коридори, колясочні, кладові,
сміттєзбірні камери, горища, підвали,
шахти і машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення).

Статтею 3 вказаного Закону N500-VI
установлено, що допоміжні приміщення у
гуртожитках передаються у спільну
сумісну власність власникам житлових
приміщень у таких гуртожитках
безоплатно і окремо приватизації не
підлягають (ч.7); власники житлових і
нежитлових приміщень у гуртожитках є
співвласниками допоміжних приміщень у
гуртожитку, технічного обладнання,
елементів зовнішнього благоустрою…
(ч.10).

Згідно ст.6 Закону N500-VI власники
житлових приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
гуртожитку і зобов'язані брати участь у
загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території, відповідно до своєї частки у
майні гуртожитку. Допоміжні приміщення
у гуртожитку передаються у спільну
сумісну власність безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Згідно договору на виконання робіт
(надання послуг) від 04.10.2012 року №204 між
ОСОБА_4 та КГЖЕП «Крюківське» Замовник
доручив, а Виконавець зобов»язався
виконати роботи (надати послуги), а саме
оформлення документів по приватизації
житла (квартири) за адресою: АДРЕСА_1
(а.с.22).

Як зазначено вище, рішення виконкому
Кременчуцької міської ради №1001 від
05.10.2012 року затверджено протокол №4 від
05.09.2012 року засідання робочої групи з
розгляду документів, поданих
громадянами на приватизацію жилих
приміщень у гуртожитках, серед яких
зазначено і ОСОБА_4 та зобов'язано орган
приватизації оформити розпорядження
на приватизацію житлових приміщень та
видати свідоцтва про право власності.

У Технічному паспорті на кімнату
АДРЕСА_1, виготовленому 09.10.2012 року,
коридор, кухня, туалет, умивальник,
ванна та балкон віднесені до приміщень
загального користування (а.с.24-25).

З огляду на наведене, зазначені
позивачем приміщення загального
користування (коридори, кухня, туалет,
умивальник, ванна, балкон), на які він
просить визнати право власності, є
допоміжними приміщення у гуртожитку,
які передаються у спільну сумісну
власність і окремо приватизації не
підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову,
неповністю з'ясував обставини, які
мають значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального права,
тому висновки суду не можна визнати
такими, що відповідають обставинам
справи.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції не відповідає вимогам ст.213
ЦПК України щодо законності і
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст.309 ЦПК
України є підставою для його
скасування та ухвалення нового рішення
про часткове задоволення позову.

Згідно з п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є неповне з'ясування обставин,
що мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1,3,4 ч.1 ст.309,
ст.ст.316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, -
задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м.
Кременчука Полтавської області від 28
лютого 2014 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов
ОСОБА_2 до Виконавчого комітету
Кременчуцької міської ради про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом задовольнити
частково.

Визнати за ОСОБА_2 у порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_4 право власності на нерухоме
майно, а саме: кімнату АДРЕСА_1, житловою
площею 11,5 кв.м.

В іншій частині позовних вимог, -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/
Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/
Ю.В. Дряниця

/підпис/ П.М. Карнаух

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
Т.О. Кривчун