Справа №784/4545/13 22.04.2014 22.04.2014 22.04.2014
Провадження №22-ц/784/35/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
Іменем України
22 квітня 2014 року
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Базовкіної Т.М.,
суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
при секретарі судового засідання -
за участю позивача - ОСОБА_3 та
його представника ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
на рішення Веселинівського
районного суду Миколаївської області
від 22 серпня 2013 року
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7,
Ставківської сільської ради
Веселинівського району Миколаївської
області про визнання заповіту та його
дублікату недійсними,
У листопаді 2012 року ОСОБА_3
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8,
ОСОБА_7, Ставківської сільської ради
Веселинівського району Миколаївської
області про визнання заповіту та його
дублікату недійсними.
Позивач свої вимоги обґрунтовував
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати
ОСОБА_9, яка проживала за адресою:
Після її смерті відкрилася
спадщина на належне їй майно: житловий
будинок за вищевказаною адресою,
земельну ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 6.09 га, що розташована в межах
цієї сільської ради, автомобіль ВАЗ,
реєстраційний номер НОМЕР_2 і мотоцикл
К 650,1971 року випуску, реєстраційний
В той же час йому стало відомо, що
за життя, 16 грудня 2003 року його мати
склала заповіт, за яким спадкоємцями є
він та відповідачі ОСОБА_8 та ОСОБА_7
У жовтні 2011 року за його заявою про
прийняття спадщини та такими ж заявами
відповідачів приватним нотаріусом
Веселинівського районного
нотаріального округу Миколаївської
області ОСОБА_10 було відкрито спадкову
справу після смерті спадкодавця
У грудня 2011 року він звернувся до
Ставківської сільської ради
Веселинівського району Миколаївської
області для отримання фотокопії
оспорюваного заповіту. Але йому було
відмовлено у видачі останньої.
Натомість надано дублікат заповіту.
Звіривши його з текстом оригіналу
заповіту, встановив, що вказані
документи мають істотні розбіжності та
відрізняються один від одного. В
заповіті не зазначено час та місце
складання заповіту, дату та місце
народження, адресу та місце проживання
спадкодавця; не зазначено, в якому
районі знаходиться спадковий житловий
будинок; не зазначено місце
розташування та цільове призначення
земельної ділянки; відсутні дані щодо
марки, моделі, номерів агрегатів та
державних номерів автомобіля і
мотоцикла; в тексті заповіту містяться
виправлення даних про серію державного
акту на право приватної власності на
Дублікат заповіту містить зміни
тексту оригіналу заповіту.
Посилаючись на вищевикладені
обставини, позивач просив визнати
недійсним заповіт ОСОБА_9, складений 16
грудня 2003 року секретарем Ставківскої
сільської ради Веселинівського району
Миколаївської області,
зареєстрованого в реєстрі за №105 та
дублікат цього заповіту, виданий 21
червня 2011 року секретарем цієї ради.
Рішенням Веселинівського
районного суду Миколаївської області
від 22 серпня 2013 року позов задоволено
частково. Визнано дублікат заповіту
ОСОБА_9 від 16 грудня 2003 року за
реєстровим № 105, виданий 21 червня 2011
року секретарем Ставківської
сільської ради Веселинівського району
Миколаївської області недійсним.

Стягнуто з Ставківської
сільської ради Веселинівського району
Миколаївської області, ОСОБА_8, ОСОБА_7
на користь ОСОБА_3 судовий збір в
рівних частках по 35грн.77 коп. з кожного.

Стягнуто з Ставківської
сільської ради Веселинівського району
Миколаївської області, ОСОБА_8, ОСОБА_7
на користь ОСОБА_3 судові витрати в
рівних частках по 150 грн. 00 коп. з
кожного.

У задоволенні позову щодо
визнання заповіту недійсним -
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, просив рішення
суду змінити, визнавши недійсним
заповіт ОСОБА_9, складений 16 грудня 2003
року.

Заслухавши суддю-доповідача,
позивача та його представника,
перевіривши правильність рішення суду
в межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається
та судом встановлено, що 16 грудня 2003
року секретарем Ставківської
сільської ради Веселинівського району
Миколаївської області посвідчено
заповіт ОСОБА_9, за яким належне їй на
день смерті майно: житловий будинок,
земельну ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 6.09 га заповідала - ОСОБА_3, ОСОБА_8
та ОСОБА_7 у рівних частках, а
автомобіль і мотоцикл - ОСОБА_3 ( а.с10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 померла.

Після її смерті відкрилася
спадщина на належне їй майно: житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1, земельну
ділянку для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва
площею 6.09 га, що розташована в межах
Ставківської сільської ради
Веселинівського району Миколаївської
області, автомобіль ВАЗ, модель 21061, 1984
року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1 і мотоцикл К 650, 1971 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_3.

У жовтні 2011 року спадкоємці за
заповітом позивач та відповідачі
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 звернулися до
приватного нотаріуса Веселинівського
районного нотаріального округу
Миколаївської області ОСОБА_10 з
заявами про прийняття спадщини за
заповітом.

Як вбачається із матеріалів
справи, 14 жовтня 2011 року після смерті
ОСОБА_9 відкрито спадкову справу за № 61
( а.с.76-88).

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та
перехідних положень Цивільного
кодексу України (2004 року), останній
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності ЦК України,
положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Тому, в даному випадку
застосуванню підлягає ЦК України 1963
року. При цьому, підставою
недійсності заповіту, або визнання
заповіту таким, що не відповідає
вимогам закону відповідно до ст. 48 ЦК
України (1963 року), є порушення вимог
щодо його форми та посвідчення.
Загальні вимоги до форми заповіту
встановлені ст. 541 ЦК України (1963 року), а
саме: заповіт повинен бути укладений у
письмовій формі з зазначенням місця і
часу його укладення, підписаний
особисто заповідачем і нотаріально
посвідчений.

Порядок вчинення нотаріальних
дій посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України,
передбачено Інструкцією, затвердженою
наказом Міністерства юстиції України
від 25 серпня 1994 р. № 22/5

Так, згідно з п. 33 Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
посадовими особами виконавчих
комітетів сільських, селищних, міських
Рад народних депутатів України,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України від 25 серпня 1994 р. № 22/5
(в редакції, що діяла на час складання
заповіту, та далі по тексту Інструкція),
посадова особа виконавчого комітету
посвідчує заповіти дієздатних
громадян, складені відповідно до
вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і
особисто подані ними посадовій
особі виконавчого комітету. Заповіт
повинен бути складений у
письмовій формі з зазначенням місця
і часу його складення, підписаний
особисто заповідачем (стаття 541
Цивільного кодексу). Крім того, п. 34
зазначеної Інструкції встановлено, що
при посвідченні заповіту від
заповідача не вимагається подання
доказів, які підтверджують його
право на майно, що заповідається.

Як вбачається із тексту
заповіту, останній складений у
письмовій формі, із зазначенням місця
проживання заповідача : с. Ставки
Веселинівського району Миколаївської
області, часу складання - шістнадцятого
грудня дві тисячі третього року та
підписаний особисто заповідачем -
ОСОБА_9

Зазначені обставини, а також те, що
заповідач особисто приходила до
сільської ради для складання заповіту
та особисто його підписала, у суді
перешої інстанції підтвердила
допитана в якості свідка секретар
сільської ради ОСОБА_11

Крім того, відсутність в тексті
заповіту таких написів, як - зазначення,
в якому районі знаходиться спадковий
житловий будинок, місця розташування
та цільове призначення земельної
ділянки, даних щодо марки, моделі,
номерів агрегатів та державних номерів
автомобіля і мотоцикла, не може бути
істотною умовою для визнання заповіту
недійсним в цілому. Допущене у тексті
заповіту незастережене виправлення
щодо серії державного акту на землю,
теж не може бути підставою для визнання
його недійсним, оскільки таке
виправлення не викликає неясностей чи
суперечок та не впливає на зміст
заповіту і волю заповідача.

Наказом Міністерства юстиції N
33/5 від 07 квітня 2005 року внесено зміни
до п.33 Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій посадовими особами
виконавчих комітетів сільських,
селищних, міських Рад народних
депутатів України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
від 25 серпня 1994 р. № 22/5, з яких
вбачається, що при посвідчені заповіту
зазначається, крім іншого, також дата
та місце народження заповідача.
Вказані зміни було внесено після
посвідчення оспорюваного заповіту, а
за такого відсутність у ньому таких
даних, не є підставою для визнання його
недійсним.

У суді апеляційної інстанції
позивач зазначав, що нотаріус
відмовляється видати свідоцтво про
право на спадщину будь- кому зі
спадкоємців, оскільки заповідачем у
оскаржуваному заповіті не
конкретизовано спадкове майно. Між тим,
доказів такої відмови у порядку ст.60
ЦПК України до суду не надав.

Враховуючи наведені
обставини та надані докази, суд першої
інстанції дійшов вірного висновку
про відсутність підстав для визнання
заповіту, посвідченого 16 грудня 2003 року
секретарем Ставківської сільської
ради Веселинівського району
Миколаївської області недійсним, тому
вірно відмовив у задоволені цих
позовних вимог.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального права,
то в силу ст. 308 ЦПК України, підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

В іншій частині рішення суду
сторонами не оскаржувалося та в
апеляційному порядку не переглядалося.

Доводи апеляційної скарги, які є
аналогічними змісту позовної заяви, не
дають підстав для висновку, що судом
першої інстанції при розгляді справи
були допущено порушення норм
матеріального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315 ЦПК,
колегія суддів

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилити, а рішення Веселинівського
районного суду Миколаївської області
від 22 серпня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, і з цього часу
може бути оскаржена у касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий
Судді: