Справа № 641/3825/13-ц
Головуючий І інстанції - Онупко М.Ю.
Провадження: 22-ц/790/2237/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Овсяннікової А.І.,
Сащенка І.С.,

при секретарі - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Комінтернівського
районного суду м. Харкова від 21 січня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_3, треті особи: приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_6, Сьома
Харківська державна нотаріальна
контора, Комунальне підприємство
«Харківське міське бюро технічної
інвентаризації», ОСОБА_7, приватний
нотаріус Харківського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 про
визнання договору комісії та
купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2011 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року
помер його син ОСОБА_9, після його
смерті відкрилась спадщина на спадкове
майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Зазначав, що у встановлений законом
строк він звернувся з заявою про
прийняття спадщини до Сьомої
Харківської державної нотаріальної
тори.

03.09.2010 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 був
укладений договір комісії. Вказує, що
вказаний договір є недійсним у зв'язку
з тим, що суперечить закону та по своїй
суті є змішаним договором, в якому
містяться положення договору
доручення, у зв'язку з чим він є
припиненим з моменту смерті його сина.
Також вважає, що при укладенні
вказаного договору його син ОСОБА_9 був
введений в оману ОСОБА_5 та договір був
направлений на позбавлення його сина
права власності на спірну квартиру.

07.02.2011 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу
вказаної квартири, від імені його
померлого сина.

Зазначав, що спірна квартира була
частиною спадкового майна, та ніхто до
встановлення кола спадкоємців
померлого не мав права розпоряджатися
вказаним майном.

Вважає, що вчиненням вказаного
договору було порушено його права як
спадкоємця, у зв'язку з тим, що ОСОБА_5,
яка діяла на підставі договору комісії,
укладеного з його померлим сином, після
смерті останнього не мала права
розпоряджатися вказаною квартирою та
вчиняти будь-які дії від імені
померлого.

Також вважає, що після смерті сина, саме
він був власником спірної квартири. Він
не надавав відповідачці дозволу на
продаж вказаного майна, ніяких грошей
за продану квартиру не отримував.

Просив визнати недійсним договір
комісії від 03.09.2010 року та договір
купівлі-продажу квартири від 07.02.2011
року.

Заочним рішенням Комінтернівського
районного суду м.Харкова від 07.06.2012 року
позовні вимоги позивача було
задоволено та визнано недійсним
договір купівлі-продажу від 07.02.2011 року.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 06.09.2012 року вказане рішення
Комінтернівського районного суду
м.Харкова було залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 20.02.2013 року
вищевказані рішення судів першої та
апеляційної інстанції було скасовано
та справу передано до суду першої
інстанції на новий розгляд у зв'язку з
порушенням судом норм матеріального
права.

Рішенням Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 21 січня 2014 року
позов ОСОБА_4 задоволено частково.
Визнано недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1,
укладений 07 лютого 2011 року між ОСОБА_5
та ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_11,
зареєстрований приватним нотаріусом
Харківського міського нотаріального
округу ОСОБА_6 за реєстровим № 425. В
іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове рішення,
яким відмовити в задоволенні позову
ОСОБА_4 в повному обсязі, посилаючись на
незаконність і необґрунтованість
прийнятого рішення, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права, неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування скарги зазначено, що
договір комісії від 03.09.2010 року зі
смертю комітента - ОСОБА_9 не
припинився. Вважає, що позивачем
неправильно обраний спосіб захисту
своїх прав, а саме за правилами ст. 388 ЦК
України, з огляду на добросовісність
придбання спірної квартири, вона
набула на неї право власності, а
позивач мав право звернутися до неї з
віндикаційним позовом про
витребування цього майна з підстав ст.
388 ЦК України або звернутися з позовом
до ОСОБА_5 про стягнення отриманих нею
за продаж квартири коштів у сумі 250000
грн.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення суду першої інстанції
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право
власності припиняється у разі смерті
власника.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що фактично
комісіонером ОСОБА_5 було укладено
договір купівлі-продажу нерухомого
майна після смерті його власника
ОСОБА_4, тобто відносно майна, яке
комітенту на час продажу не належало,
та волевиявлення власника майна на
укладення вказаного договору на момент
його укладення булo відсутнє.

Відмовляючи в задоволенні вимог
позивача про визнання договору комісії
недійсним, суд виходив з того, що
доказів ознак обману ОСОБА_5 у
відношенні ОСОБА_9 при укладенні
договору комісії, позивач не надав.
Окрім того, ОСОБА_4 не був стороною
спірного договору комісії, ним не
доведено, що укладенням вказаного
спірного договору комісії було
порушено його права. Комітент ОСОБА_9
при укладенні вказаного договору діяв
у відношенні належного йому на праві
власності майна.

Колегія суддів погоджується із
вказаними висновками, так як вони є
обґрунтованими, відповідають
обставинам справи, наданим сторонами
доказам і вимогам закону.

По справі встановлено та
підтверджується свідоцтвом про смерть
Серія НОМЕР_1 від 09.11.2010 року, що ОСОБА_9
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис
№ 15592 / т. 1 а.с. 6/.

Спірна квартира АДРЕСА_1 на підставі
дублікату договору дарування від 29.05.2000
року між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 (39/100 часток).
дублікату договору дарування від 29.10.2004
року між ОСОБА_14 та ОСОБА_9 (61/200 часток),
дублікату свідоцтва про право
власності від 09.07.2002 року (61/100 часток),
належала на праві приватної власності
померлому ОСОБА_9 /т. 1 а.с. 81-83.85-86, 88-89/.

У відповідності до договору комісії
від 03.09.2010 року, укладеного між ОСОБА_9
та ОСОБА_5, остання діє за дорученням
ОСОБА_9, вчиняючи в його інтересах та за
його рахунок, але від свого імені,
створюючи для ОСОБА_9 певні юридичні
наслідки (виникнення, зміну або
припинення прав та обов'язків), а саме
здійснює продаж квартири АДРЕСА_1 Цей
договір було посвідчено приватним
нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 та
зареєстровано в реєстрі за № 3150 /т. 1 а.с.
5/.

Відповідно до договору від 07.02.2011 року
між ОСОБА_10 та ОСОБА_3, в особі
представника ОСОБА_11, було укладено
договір купівлі-продажу квартири,
відповідно до умов якого ОСОБА_15
передала у власність, а ОСОБА_16
прийняла у власність вартиру АДРЕСА_1
яка належить ОСОБА_9 на праві приватної
власності. Продаж вчинено за 250000 грн.,
які ОСОБА_15 одержала для ОСОБА_4 від
покупця до підписання цього договору.
Даний договір купівлі-продажу
посвідчено приватним нотаріусом МНО
Харківської області 07.02.2011 року
/т. 1 а.с. 64-66/.

Доводи апеляційної скарги про те, що
договір комісії від 03.09.2010 року зі
смертю комітента - ОСОБА_9 не припинився
є безпідставними.

Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України його
цивільна правоздатність фізичної
особи припиняється у момент її смерті.

Як встановлено судом колишній власник
квартири ОСОБА_9 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. Отже, спадщина після
ОСОБА_9 відкрилася саме ІНФОРМАЦІЯ_1
року.

Після смерті ОСОБА_9 його цивільна
правоздатність у відповідності до ч. 4
ст. 25 ЦК України була припинена,
всі його права та обов'язки увійшли до
складу спадщини.

Комісіонер не вправі була вчиняти
договір купівлі-продажу після смерті
комітента. Фактично нею було вчинено
дії поза межами наявних у неї
повноважень, було відсутнє
волевиявлення комітента на час
укладення вказаного договору, майно
комітенту не належало у звязку із
смертю.

Доводи апелянта про те, що позивачем
неправильно обраний спосіб захисту
своїх прав, з огляду на добросовісність
придбання спірної квартири, вона
набула на неї право власності, а
позивач мав право звернутися до неї з
віндикаційним позовом про
витребування цього майна з підстав ст.
388 ЦК України або звернутися з позовом
до ОСОБА_5 про стягнення отриманих нею
за продаж квартири коштів у сумі
250000 грн. є помилковими.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
від 06 листопада 2009 року за № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» Верховний Суд України
роз'яснив, що норма частини першої
статті 216 ЦК не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК. Відповідно до частини п'ятої статті
12 ЦК добросовісність набувача
презюмується. Якщо судом буде
встановлено, що набувач знав чи міг
знати про наявність перешкод до
вчинення правочину, в тому числі й те,
що продавець не мав права відчужувати
майно, це може свідчити про
недобросовісність набувача і є
підставою для задоволення позову про
витребування у нього майна.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовними
вимогами про визнання договору комісії
та купівлі-продажу недійсним, а не з
вимогами про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що договір комісії, що передував
укладенню договору купівлі-продажу не
був визнаний судом недійсним, а тому
відсутні, в розумінні п. 10 зазначеної
постанови пленуму, підстави для
відмови у задоволенні позовних вимог
щодо визнання договору купівлі-продажу
недійсним.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку про те, що суд першої
інстанції повно з'ясував обставини
справи, дав належну оцінку доказам,
висновки рішення районного суду
відповідають вимогам закону,
підтверджуються матеріалами справи,
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при
апеляційному розгляді справи не
встановлено.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного
суду м. Харкова від 21 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення. Ухвала може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -