У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року м.
Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука
М.І.,-розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_6 до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Еталон» про стягнення суми,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_7 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 16 липня 2013
року та рішення колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області від 29 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до
суду із позовом до приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «Еталон» (далі - ПрАТ
«СК «Еталон») про стягнення суми. Свої
позовні вимоги обґрунтовувала тим, що
ПрАТ «СК «Еталон» після настання
страхового випадку у листопаді 2005 року
відмовило ОСОБА_8 у виплаті страхового
відшкодування. Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 07 травня 2013 року, яке
набрало законної сили, з ПрАТ «СК
«Еталон» на користь позивачки, як
спадкоємиці після смерті ОСОБА_8, було
стягнуто страхове відшкодування в
розмірі 40 590 грн. У зв'язку з
викладеним та на підставі ст. 536, ч. 2
ст. 625 ЦК України позивач просила
стягнути з відповідача на її користь
94 958 грн., з них: 9 224 грн. - три відсотки
річних, 31 576 грн. - інфляційні
нарахування, 27 079 грн. - пеня за
прострочення виплати страхового
відшкодування та 27 079 грн. - проценти за
користування грошовими коштами, а
також судові витрати по справі.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 16 липня
2013 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «СК «Еталон» на користь
ОСОБА_6 67 879 грн. 3% річних від
простроченої суми, інфляційних витрат
та пені за прострочення виплати
страхового відшкодування. Вирішено
питання щодо судового збору. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 29 жовтня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_7 просить рішення
суду першої інстанції в частині
відмови у стягненні на її користь
процентів за користування грошовими
коштами і рішення суду апеляційної
інстанції повністю скасувати та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити її вимоги в повному
обсязі, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 339 ЦПК України,
встановивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції, виходив з того, що рішення
суду першої інстанції від 07 травня
2013 року, про стягнення з відповідача
страхового відшкодування має
преюдиційне значення у даній справі та
що між сторонами виникло грошове
зобов'язання, яке не було виконано
належним чином.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи ОСОБА_6 у
задоволенні позовних вимог, суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що позовні вимоги позивача не
ґрунтуються на вимогах ч. 2 ст. 625 ЦК
України, оскільки ОСОБА_6 отримала
страхове відшкодування на підставі
рішення суду та має врегульовувати
відносини з ПрАТ «СК «Еталон» в порядку
виконання судового рішення.

Проте погодитися з таким висновком
суду апеляційної інстанції не можна з
таких підстав.

Судом установлено, що 27 липня 2005 року
між ЗАТ «СК «Еталон» та ОСОБА_8 було
укладено договір добровільного
страхування наземних транспортних
засобів № 00542-1314 (а. с. 23-40).

Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України
«Про страхування» страховик
зобов'язаний при настанні страхового
випадку здійснити страхову виплату або
виплату страхового відшкодування у
передбачений договором строк.
Страховик несе майнову
відповідальність за несвоєчасне
здійснення страхової виплати
(страхового відшкодування) шляхом
сплати страхувальнику неустойки
(штрафу, пені), розмір якої визначається
умовами договору страхування або
законом. Аналогічні положення
містяться також в ст. ст. 979, 992 ЦК
України.

Після настання 12 вересня 2005 року
страхового випадку ЗАТ «СК «Еталон»
відмовило ОСОБА_8 у виплаті страхового
відшкодування (а. с. 22).

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від 07
травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_6 (дружина страхувальника) до ПрАТ
«СК «Еталон» про стягнення страхового
відшкодування, викрадення автомобіля
визнано страховим випадком та стягнуто
з відповідача на користь ОСОБА_6
страхове відшкодування в розмірі 40 590
грн. Крім цього, даним рішенням
визначено, що обов'язок виплатити
позивачу страхове відшкодування виник
09 листопада 2005 року (а. с. 14-18).

ОСОБА_6 прийняла спадщину за законом
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року
ОСОБА_8 (а. с. 66-67).

У положенні абз. 1 ч. 1 ст. 994 ЦК України
зазначено, що у разі смерті
страхувальника, який уклав договір
майнового страхування, його права та
обов'язки переходять до осіб, які
одержали це майно у спадщину.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Отже, виходячи з викладеного позивач є
спадкоємцем після померлого ОСОБА_8,
оскільки вони до смерті чоловіка
проживали разом, а заяви про відмову
від спадщини вона не подавала.

Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позову, апеляційний суд не надав
належної оцінки обставинам справи та
наявним у справі доказам, не врахувавши
норми матеріального права, які
підлягають застосуванню до вказаних
правовідносин, зокрема, не взяв до
уваги рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 07 травня 2013 року
(а.с. 14-16), яке набрало законної сили та
яке має преюдиційне значення для
вирішення спору у даній справі,
залишивши поза увагою положення ст.ст.
546, 549 ч. 2 ст. 625 ЦК України та
безпідставно скасував рішення суду
першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції
дійшов вірного та ґрунтовного
висновку, що спірні правовідносини
виникли на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорту, є грошовим зобов'язанням і
на них поширюється положення ч. 2 ст. 625
ЦК України, одночасно судом правомірно
вирішено питання про відмову у
стягненні процентів з підстав
передбачених ст. 536 ЦК України та
стягнення з відповідача на користь
позивача пені з урахуванням положень
ст.ст. 546, 549, 551 ЦК України та п.п. 7.4.5
Додатку №1 до Договору №00542-1314 від
27 липня 2005 року.

Таким чином апеляційним судом
скасоване законне та обґрунтоване
рішення суду першої інстанції та
ухвалено нове рішення з невірним
застосуванням норм матеріального та
процесуального, тому рішення суду
апеляційної інстанцій підлягає
скасуванню із залишенням у силі
помилково скасованого рішення суду
першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області від 29 жовтня 2013
року скасувати та залишити в силі
рішення Ужгородського міськрайонного
суду Закарпатської області від
16 липня 2013 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. КузнєцовСудді:О.В.
Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук