У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кадєтової
О.В., Мостової Г.І.,

Олійник А.С., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» про
визнання договору поруки недійсним, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 26 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року позивач звернувся до
суду з указаним позовом, просив визнати
недійсним договір поруки № 109-МК/2008/Рr2
від 22 серпня 2008 року, укладений між ним
та закритим акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк»,
правонаступником якого є публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»).

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим,
що він не підписував оскаржуваний
договір, підпис на цьому договорі
виготовлений іншою особою із
наслідуванням його підпису. Про
існування оскаржуваного договору
дізнався лише у листопаді 2011 року із
позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до
нього, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 15 серпня 2013 року позов
задоволено. Визнано недійсним з
моменту укладення між закритим
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_3 договір
поруки № 109-МК/2008/Рr2 від 22 серпня 2008
року. Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 26 вересня 2013
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову в позові. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та вирішувати такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення
апеляційного суду не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із відсутності
оригіналу оскаржуваного договору та
волевиявлення позивача, як підстави
для визнання договору поруки недійним
відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК
України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в позові,
апеляційний суд виходив із того, що
ОСОБА_3 не довів позовні вимоги,
оскільки у матеріалах справи є копія
оскаржуваного договору, що надавалась
позивачем, та нотаріально засвідчена
його копія.

Із висновками суду апеляційної
інстанції погодитись не можна з огляду
на таке.

Судами встановлено, що 22 серпня 2008 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було
укладено кредитний договір № 109-МК/2008,
за умовами якого позичальнику надано
кредит у розмір 27 000 євро зі платою
процентів та строком повернення
відповідно до умов договору.

Як установлено судом першої інстанції
та вбачається із матеріалів справи, у
забезпечення виконання зобов'язання за
вказаним кредитним договором 22 серпня
2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_3 було укладено договір поруки №
109-МК/2008/Рr2. Апеляційним судом
установлено, що у матеріалах справи є
нотаріально засвідчена копія договору
поруки № 109-МК/2008/ Рr2 від 22 серпня 2008
року. У засвідчувальному написі на
копії договору приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_6 9 січня 2013
року засвідчила вірність цієї копії
оригіналу документа, відсутність в
останньому підчисток, дописок,
закреслених слів, незастережних
виправлень або інших особливостей.

Згідно із ст. 75 Закону України «Про
нотаріат» засвідчення копій договорів
оригіналу належить до компетенції
нотаріуса.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом.

Суд сприяє всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи: роз'яснює
особам, які беруть участь у справі, їх
права та обов'язки, попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних і попереджує про
наслідки вчинення або не вчинення
процесуальних дій і сприяє здійсненню
їхніх прав у випадках, встановлених цим
Кодексом.

Не можна погодитися із висновками
апеляційного суду про те, що
нотаріально засвідчена копія договору
поруки спростовує твердження позивача
про непідписання ним договору поруки.

Поза увагою суду залишилось те, що
засвідчення нотаріусом вірності копії
договору поруки, як нотаріальна дія,
означає лише відповідність документа,
з якого засвідчується вірність копії,
вимогам закону.

Проте засвідчена нотаріусом копія
договору поруки не є безспірним
доказом підписання ОСОБА_3 договору
поруки.

Як убачається із матеріалів справи, у
позовній заяві ОСОБА_3 заявляв
клопотання про призначення
почеркознавчої експертизи (а.с. 2-4).
Зазначене письмове клопотання було
заявлено ОСОБА_3 й 19 лютого 2013 року
(а.с. 9-10).

Усупереч ст. ст. 213, 214 ЦПК України суд
першої інстанції не вирішив питання
про призначення почеркознавчої
експертизи, відповідної ухвали не
постановив та у рішенні суду зазначив
про неможливість призначення
почеркознавчої експертизи для
встановлення належності підпису в
оскаржуваному договорі із підстав
відсутності його оригіналу. Отже, суд
взяв на себе функції експерта.

Вирішуючи спір, апеляційний суд у
порушення ст. ст. 213, 214, 303, 316 ЦПК України
на зазначені порушення норм
процесуального права уваги не звернув
та дійшов передчасного висновку про
недоведеність позовних вимог ОСОБА_3

Оскільки допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
процесуального права унеможливлюють
встановлення фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного її вирішення, судові
рішення підлягають скасуванню із
направленням справи на новий розгляд
до суду першої інстанції відповідно до
ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Чернігова від 15 серпня 2013 року та
рішення апеляційного суду
Чернігівської області від 26 вересня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
М.І.
Наумчук

Судді:

О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова

А.С. Олійник

Д.О. Остапчук