У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.

Суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до публічного акціонерного
товариства «Райффайзен Банк Аваль» про
скасування заборони відчуження
нерухомого майна, за позовом
публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» до суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_7,
Вінницької філії 02 приватного
підприємства «Нива В.Ш.», відділу
державної виконавчої служби
Жмеренського міськрайонного
управління юстиції, ОСОБА_5, треті
особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання
недійсним аукціону (прилюдних торгів) з
реалізації арештованого нерухомого
майна, скасування протоколу проведення
аукціону (прилюдних торгів), за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Вінницької
обласної дирекції на рішення
Жмеренського міськрайонного суду
Вінницької області від 5 листопада
2013 року, ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 24 грудня
2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з позовом, вимоги якого уточнив в
ході розгляду справи та просив
скасувати обтяження придбаного ним на
прилюдних торгах нерухомого майна -
адміністративного приміщення,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яке
накладене ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
згідно кредитного договору від 3 червня
2008 року, укладеного між
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_10

Позов мотивовано тим, що 13 квітня 2012
року ОСОБА_5 був визнаний переможцем
прилюдних торгів по реалізації
арештованого нерухомого майна, яке
було власністю ОСОБА_9, а саме
адміністративного приміщення з
прибудовами за адресою:
АДРЕСА_1, про що був складений
протокол від 13 квітня 2012
pоку. 18 квітня 2012 р. позивач провів
оплату придбаного ним приміщення, а
кошти перерахував на рахунок державної
виконавчої служби Жмеринського МРУЮ. 22
лютого 2013 року ОСОБА_5 звернувся до
Жмеринського відділення реєстраційної
служби з заявою про видачу йому
свідоцтва на право власності на
вищезазначене приміщення, разом з тим,
йому було відмовлено, оскільки існують
обтяження від Вінницької обласної
дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
на дане приміщення. ОСОБА_5 звернувся до
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
щодо зняття обтяження, але йому було
відмовлено, оскільки банк не був
повідомлений про реалізацію
приміщення на прилюдних торгах.
Позивач вказував на те, що згідно
платіжного доручення №1408 від 25 квітня
2012 року відділ ДВС Жмеринського МРУЮ
перерахував на рахунок відповідача за
реалізоване приміщення кошти, тому
відповідач не міг не знати про
здійснену реалізацію майна. Таким
чином, на думку ОСОБА_5, у відповідача
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» була
можливість протягом трьох місяців з 25
квітня 2012 року оскаржити результати
прилюдних торгів, чим банк не
скористався.

У квітні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» звернулося до суду з позовом, в
якому просило поновити строк позовної
давності, визнати оцінку спірного
нерухомого майна, виготовлену СПД
ОСОБА_7 10 лютого 2012 року
недійсною, визнати недійсними прилюдні
торги з реалізації спірного нерухомого
майна та протокол від 13 квітня 2012 року,
визнати недійсним акт державного
виконавця від 19 квітня 2012 року та
стягнути з СПД ОСОБА_7 судові витрати у
сумі 1914,70 грн.

Позов мотивовано тим, що відповідно
до кредитного договору від 30
червня 2008 року, укладеного між банком
та ОСОБА_10, останній отримав кредит у
розмірі 25500 доларів США. Майновий
поручитель позичальника - ОСОБА_9 - в
забезпечення повернення кредитних
коштів уклала з банком договір іпотеки
та передала в іпотеку нежитлове
приміщення по АДРЕСА_1. Заставна
вартість вказаного майна на той час
складала 199009 грн. 18 квітня 2011 року
згідно рішення Жмеринського
міськрайонного суду з ОСОБА_10 та
ОСОБА_9 було солідарно стягнуто
кредитну заборгованість у розмірі
312913,44 грн. на користь банку. 7 листопада
2011 року банк направив до ВДВС
Жмеринського МРУЮ заяви з виконавчими
листами про відкриття виконавчих
проваджень. За даними виконавчими
листами 24 листопада 2011 року були
відкриті виконавчі провадження, про що
банк був повідомлений рекомендованою
кореспонденцією. В подальшому жодних
повідомлень від ВДВС Жмеринського МРУЮ
банк не отримував. Лише 26 квітня 2012 року
на рахунок банку з ВДВС Жмеринського
МРУЮ перераховано кошти у розмірі 39181,88
грн. з призначенням платежу «борг з
ОСОБА_9», разом з тим, виконавчий лист
відносно ОСОБА_9 як частково
виконаний не повернувся. 23 липня
2012 року повернувся виконавчий лист
відносно ОСОБА_10 з постановою про
повернення виконавчого документа.
Залишок боргу на 25 червня 2012 року
становить 273731,56 грн. Оскільки заставна
вартість нерухомого майна становила 199
009 грн., то стягнуті кошти в сумі
39 181,88 грн. не відповідали ринковій
вартості об'єктів такої категорії і
були зараховані як звичайне
надходження на погашення
заборгованості. У банку не було підстав
вважати, що це кошти від реалізації
іпотечного майна. Ніяких повідомлень
про реалізацію іпотечного майна банк
не отримував. Про факт реалізації
іпотечного майна банк дізнався лише 20
березня 2013 року, коли ОСОБА_5 звернувся
до банку щодо зняття обтяжень з
нерухомого майна. Таким чином ВДВС
Жмеринського МРУЮ спільно з торгуючою
організацією Вінницькою філією 02 ПП
"Нива В.Ш." грубо порушили
законодавство, без будь-яких
повідомлень та участі представників
банку при описі й арешті об'єкта, без
повідомлення про призначення
оцінювача, без ознайомлення з оцінкою,
без рецензування оцінки, без
оспорювання заниженої вартості оцінки
нерухомого майна, без повідомлень
торгуючої організації про проведення
прилюдних торгів в односторонньому
порядку продали за заниженою ціною - 51500
грн. - заставне майно банка. В позовній
заяві наголошується, що жодних
повідомлень на підтвердження
отримання банком кореспонденції з
даного приводу у ВДВС Жмеринського
МРУЮ та Вінницькій філії 02 ПП "Нива В.Ш."
немає. Крім цього, ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» не згоден з оцінкою ринкової
вартості іпотечного майна, проведеною
оцінювачем ОСОБА_7, вартість є значно
заниженою - на 76%. Згідно розрахунку,
проведеного банком, дійсна ринкова
вартість іпотечного майна становить 219
149 грн. За ініціативою банку було
підготовлено лист ПП «Поділля
Експерт», за яким замовлено
рецензування звіту оцінки
СПД ОСОБА_7 та проведення нової
належної оцінки нерухомого майна по
АДРЕСА_1. Банк вважає, що за
недостовірну, необ'єктивну оцінку
майна, належного ОСОБА_9, що не
відповідає дійсності, відповідач
ОСОБА_7 повинен понести
відповідальність у порядку,
встановленому законом, та відшкодувати
банку завдані такою діяльністю збитки
на суму 1914,70 грн.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного
суду Вінницької області від 14
червня 2013 року вказані позови об'єднані
в одне провадження для спільного
розгляду і вирішення.

Рішенням Жмеринського
міськрайонного суду Вінницької
області від 5 листопада 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 24 грудня 2013 року позов ОСОБА_5
задоволено. Скасовано обтяження на
нерухоме майно, придбане ОСОБА_5
на прилюдних торгах 13 квітня 2012 року -
адміністративне приміщення,
розташоване по АДРЕСА_1, - яке накладене
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно
кредитного договору від 30 червня 2008
року, укладеного між ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_10 У
задоволенні позову ПАТ «Райффайзен
Банк Аваль» відмовлено. Вирішено
питання щодо розподілу судових витрат.

ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», не
погоджуючись з даними рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій подав
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального та процесуального
права, просить їх скасувати з
ухваленням нового рішення, яким
відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову,
а позов ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
задовольняючи позов ОСОБА_5 про
скасування обтяження нерухомого майна,
придбаного на прилюдних торгах виходив
з того, що торги пройшли відповідно до
діючих нормативних актів. ОСОБА_5 є
таким, що правомірно придбав нерухоме
майно по АДРЕСА_1, тому заявлені ним
позовні вимоги підлягають задоволенню.
Державний виконавець постановою
призначив оцінювачем ОСОБА_7, який,
згідно з поданими документами мав
право здійснювати таку оцінку майна.
Згідно звіту від 10 лютого 2012 року
вартість майна становить 51040 грн. 17
лютого 2012 року державний виконавець
направив банку повідомлення про оцінку
іпотечного майна, яка останнім
відповідно до ч.3 ст.58 Закону України
«Про виконавче провадження» не
оспорювалася. 29 березня 2012 року
Вінницька філія 02 ПП «Нива В.Ш.»
повідомило усіх заінтересованих осіб
про проведення прилюдних торгів по
реалізації арештованого майна та
зазначило стартову ціну лоту,
опублікувало про них оголошення у
друкованих засобах масової інформації.
Торги призначено у межах строку та в
порядку, визначеного Законом України
«Про іпотеку».

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» місцевий суд
також врахував, що відповідно до ст. 48
Закону України «Про іпотеку»
іпотекодержатель, іпотекодавець,
боржник та будь-який учасник прилюдних
торгів вправі протягом трьох місяців з
дня проведення торгів оскаржити їх
результати в суді за місцезнаходженням
нерухомого майна. Данний строк
звернення до суду банком пропущений,
про що свідчить платіжне доручення від
25 квітня 2012 року про перерахування ВДВС
Жмеринського МРУЮ ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» 39 181,88 грн., а також заява
представника банку від 10 жовтня 2012 року
до ВДВС Жмеринського МРУЮ з проханням
зняти копії з виконавчого провадження.
Якщо навіть вважати, що банк дізнався
про проведені торги 10 жовтня 2012 року, то
він мав звернутися до суду 10 січня 2013
року, а звернувся лише 29 квітня 2013 року.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій погодитися не
можна, оскільки вони зроблені без
належного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін, без
належної оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та з порушенням норм
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, з огляду на
наступне.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Таким вимогам закону рішення судів
першої та апеляційної інстанцій не
відповідають.

Правовідносини по реалізації
арештованого майна регулюються
Законом України "Про виконавче
провадження", Інструкцією про порядок
проведення виконавчих дій та
Тимчасовим положенням про порядок
проведення прилюдних торгів з
реалізації арештованого нерухомого
майна, затвердженого наказом
Міністерства юстиції від 27 жовтня
1999 року № 68/5.

Виходячи з аналізу правової природи
процедури реалізації майна на
прилюдних торгах, яка полягає в продажу
майна, тобто в забезпеченні переходу
права власності на майно боржника, на
яке звернено стягнення, до покупця -
учасника прилюдних торгів, та
ураховуючи особливості, передбачені
законодавством щодо проведення
прилюдних торгів, складання за
результатами їх проведення акта про
проведення прилюдних торгів є
оформленням договірних відносин
купівлі-продажу майна на публічних
торгах, а відтак є правочином.

Відповідно до положень указаних
правових норм державний виконавець
здійснює лише підготовчі дії з метою
проведення прилюдних торгів, а самі
прилюдні торги з реалізації нерухомого
майна організовують і проводять
спеціалізовані організації, з якими
державною виконавчою службою
укладається відповідний договір (п. 5.11
Інструкції від 15 грудня 1999 року
№ 74/5).

Відповідно до п. 3.11 Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна
спеціалізована організація письмово
повідомляє державного виконавця,
стягувача та боржника про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна.

Правила ж проведення прилюдних
торгів визначені Тимчасовим
положенням.

Цим Тимчасовим положенням визначено,
що прилюдні торги є спеціальною
процедурою продажу майна, за
результатами якої власником майна стає
покупець, який у ході торгів
запропонував за нього найвищу ціну (п.
2.2 Тимчасового положення), та
передбачені певні правила проведення
цих торгів, а саме: по-перше, правила,
які визначають процедуру підготовки,
проведення торгів (опублікування
інформаційного повідомлення певного
змісту про реалізацію нерухомого
майна; направлення письмового
повідомлення державному виконавцю,
стягувачу та боржнику про дату, час,
місце проведення прилюдних торгів, а
також стартову ціну реалізації майна)
(розділ 3); по-друге, правила, які
регулюють сам порядок проведення
торгів (розділ 4) і, по-третє, ті правила,
які стосуються оформлення кінцевих
результатів торгів (розділ 6).

Разом із тим слід зазначити, що
оскільки виходячи зі змісту
ч. 1 ст. 215 ЦК України підставами
недійсності укладеного за
результатами прилюдних торгів
правочину є недодержання вимог закону
в момент його укладення, тобто
безпосередньо за результатами
прилюдних торгів, то підставами для
визнання прилюдних торгів недійсними є
порушення встановлених законодавством
правил проведення торгів, визначених
саме Тимчасовим положенням.

Що стосується порушень, допущених
державним виконавцем при здійсненні
своїх повноважень, передбачених
Законом України «Про виконавче
провадження", до призначення прилюдних
торгів, у тому числі щодо відкриття
виконавчого провадження, накладення
арешту на майно, визначення вартості чи
оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57
цього Закону), то такі дії
(бездіяльність) державного виконавця
підлягають оскарженню в порядку,
передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7
ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст.
57, ст. ст. 55, 85 Закону).

Отже, дії державного виконавця у
виконавчому провадженні, які не
стосуються правил проведення
прилюдних торгів, мають самостійний
спосіб оскарження й не можуть бути
підставою для визнання прилюдних
торгів недійсними.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» посилалося на
те, що при організації прилюдних торгів
з реалізації арештованого нерухомого
майна були порушені вимоги ч. 5 ст. 43
Закону України «Про іпотеку»,
відповідно до якої організатор
прилюдних торгів зобов'язаний
повідомити іпотекодавця про їх
проведення не пізніше дня публікації у
засобах масової інформації
повідомлення про таке проведення.
Вказувало у якості підстави для
визнання результатів прилюдних торгів
недійсними на порушення Тимчасового
положення про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна. Крім
того, оспорювало оцінку ринкової
вартості іпотечного майна, проведеною
оцінювачем ОСОБА_7, яка на думку банку
була значно заниженою.

Разом з тим, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог банку, суди
попередніх інстанцій належним чином не
перевірили підстав заявленого ним
позову та обставини, на які він
посилався в обґрунтування своїх вимог
та заперечень на позов ОСОБА_7 Не надали
належної оцінки доказам, на які банк
посилався в обґрунтування своїх вимог.

Фактично суди допустили однобічність
у дослідженні доказів і встановленні
обставин, на які сторони посилалися,
обмежились лише посиланням на
дотримання процедури проведення
публічних торгів з реалізації
арештованого майна, не спростувавши
доводи банку щодо наявності порушень.
Не визначили підстав для відмови у
задоволенні заявлених банком позовних
вимог та не обґрунтували свої висновки
щодо такої відмови.

В ході розгляду даної справи судами
не дотримано вимог ч.4
ст.10 ЦПК України щодо обов'язку сприяти
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи. Належним чином не
вирішено питання щодо призначення по
справі судової експертизи по
встановленню дійсної ринкової
вартості спірного нежитлового
приміщення, клопотання щодо
призначення якої подавалося
представником банку.

Судами не перевірено доводів ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль» про порушення
його прав, як іпотекодержателя, при
реалізації майна, яке знаходилось у
нього в іпотеці.

Суди попередніх інстанцій не
встановили обставин, які мають істотне
значення для вирішення справи, не
надали належної правової оцінки
правовідносинам, що виникли між
сторонами, та не визначилися з нормою
закону, яка підлягає застосуванню, не
перевірили усі доводи сторін і докази,
на які вони посилалися, як на підставу
своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Вінницької
обласної дирекції задовольнити
частково.

Рішення Жмеренського міськрайонного
суду Вінницької області
від 5 листопада 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 24 грудня 2013 року скасувати.

Справу передати до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Колодійчук В.М. судді
Висоцька В.С. Гримич М.К. Умнова О.В.
Фаловська І.М.