Номер провадження 2/228/201/2014
РІШЕННЯ

іменем України

22 квітня 2014 року Докучаєвський міський
суд Донецької області у складі судді
Єпішина Ю.М., при секретарі Натаріній
Д.І., розглянувши у відкритому
попередньому судовому засіданні в залі
суду м. Докучаєвська справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів,

ВСТАНОВИВ:

21 березня 2014 р. із вказаним позовом до
суду першої інстанції звернулась
позивачка. В обґрунтування своїх вимог
вона зазначила, що із відповідачем вона
мешкала однією родиною з жовтня 2009 р.
по листопад 2012 р., від спільного життя
мають дитину - доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач ухиляється від
утримання дитини, матеріальної
допомоги добровільно не надає. У
зв'язку з чим, просить позов
задовольнити.

Позивачка у судове засідання не
з'явилась, надавши заяву, де просить
справу розглянути за її відсутності, на
позовних вимогах наполягає та не
заперечує про винесення рішення у
попередньому судовому засіданні. (а.с 15)

Відповідач у судове засідання не
з'явився, надавши заяву, де просить
справу розглянути за його відсутності,
позовні вимоги визнає у повному обсязі
та не заперечує про винесення рішення у
попередньому судовому засіданні. (а.с.
16)

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню з
винесенням судового рішення у
попередньому судовому засіданні за
наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України,
ухвалення у попередньому судовому
засіданні судового рішення у разі
визнання позову проводиться в порядку,
встановленому статтею 174 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, відповідач
може визнати позов протягом усього
часу судового розгляду, зробивши про це
усну або подавши письмову заяву.

У разі визнання відповідачем позову
суд за наявності для того законних
підстав ухвалює рішення про
задоволення позову. Якщо визнання
відповідачем позову суперечить закону
або порушує права, свободи чи інтереси
інших осіб, суд постановляє ухвалу про
відмову у прийнятті визнання
відповідачем позову і продовжує
судовий розгляд.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України за № 5 від 12 червня 2009 року
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства, що
регулюють провадження у справі до
судового розгляду» передбачено, що
визнання позову повинно бути
безумовним, а якщо у справі беруть
участь кілька відповідачів, то
ухвалення рішення про задоволення
позову за наявності для цього законних
підстав можливе лише у разі визнання
позову всіма відповідачами.

Цим же пунктом визначено, що ухвалюючи
рішення по суті спору чи постановляючи
ухвали в попередньому судовому
засіданні, суд у мотивувальній частині
судового рішення зазначає лише про дії
сторін щодо розпорядження своїми
процесуальними і матеріальними
правами та здійсненні судом заходи з
перевірки таких дій.

Враховуючи викладене, суд вважає, що
відповідач визнавши позов
розпорядився своїм процесуальним
правом безумовно та усвідомлено,
знаючи про наслідки своєї розпорядчої
дії, яка не суперечить закону та не
порушує прав, свобод та інтересів інших
осіб.

Суд знаходить, що в матеріалах справи є
достатньо доказів про права та
обов'язки сторін.

Судом встановлено і підтверджується
доданою до позовної заяви копією
свідоцтва про народження, що сторони є
батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідач матеріальну допомогу
добровільно позивачу не надає.

Статтями 180 та 181 Сімейного кодексу
України передбачено, що батьки
зобов'язані утримувати дитину (дітей)
до досягнення ними повноліття. За
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено. Витрати на правову
допомогу, згідно ст. 79 ЦПК України
віднесені до судових витрат. Позивачка
просить судові витрати покласти на
відповідача. Таким чином, підлягає
стягненню на користь позивачки з
відповідача сплачена нею сума за
правову допомогу у розмірі 200,00 грн.

Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України
з відповідача слід стягнути у доход
держави судовий збір.

У зв'язку з наведеним, суд вважає вимоги
позивачки обґрунтованими.

Виходячи із викладеного, керуючись
ст.ст. 10 11, 57-60, 88, 130, 174, 213-215 ЦПК України,
на підставі ст.ст. 180-183 та 191 СК України,
суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів - задовольнити у повному
обсязі.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
уродженця м. Докучаєвська Донецької
області, на користь ОСОБА_1 аліменти на
утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у
розмірі 1/4 частини заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 21
березня 2014 р. і до досягнення нею
повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачені нею витрати на правову
допомогу у розмірі 200,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. на
ім'я отримувача - УДКСУ в м.
Докучаєвську, ,
розрахунковий рахунок - 0039, МФО
834016 в ГУДКСУ у Донецькій області, код
класифікації доходів бюджету - 22030001,
призначення платежу - судовий збір,
Державна судова адміністрація України,
050.

Рішення в частині стягнення аліментів
підлягає негайному виконанню, але може
бути оскаржене до Апеляційного суду
Донецької області через Докучаєвський
міський суд шляхом подачі протягом
десяти днів з дня його проголошення
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя