Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2014 року Пролетарський районний суд
м. Донецька у складі

головуючого судді
Майданнікова О.І.

при секретарі
Коструб М.Ю.,

за участю представника позивача
Лізенко Г.В.,

представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Донецьку
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства "Комерційного
банку "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

ВСТАНОВИВ:

05.03.2014 року позивач ПАТ КБ "Приватбанк"
звернувся до суду з позовною заявою про
стягнення заборгованості до
відповідача ОСОБА_3, вказавши, що
відповідно до укладеного договору №
DNH4KP99690073 від 25.03.2006 року відповідач
отримала кредит у розмірі 2831,40 грн. у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 25,08 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ "Приватбанк" свої зобов'язання за
договором та угодою виконав в повному
обсязі, а саме надав Відповідачу кредит
у розмірі, встановленому договором.

У зв'язку із порушеннями зобов'язань за
кредитним договором відповідач станом
на 19.12.2014 року має заборгованість в
розмірі 26 398,48 грн., яка складається з
наступного: заборгованість за кредитом
- 1 465,54 грн.; заборгованість по процентам
за користування кредитом - 7 767,04 грн.;
штрафи відповідно до п. 5.3. Умов та
правил надання банківських послуг:
штраф (фіксована частина) - 500,00 грн.;
штраф (процентна складова) - 1 233,26 грн.

Просили стягнути з відповідача
зазначену заборгованість в розмірі 26
398,48 грн. за кредитним договором №
DNH4KP99690073 від 25.03.2006 року та судові
витраті.

Представник позивача Лізенко Г.В., яка
діє на підставі довіреності у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала та
просила їх задовольнити у повному
обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та представник
відповідача ОСОБА_2 в судовому
засіданні позовні вимоги не визнали,
надали до суду письмові заперечення
(а.с.30-31), відповідно до яких вказували
на те, що, вимоги позивача
необґрунтовані належними та
допустимими доказами щодо факту
надання грошових коштів відповідачу,
оскільки відсутні у матеріалах справи
відповідні платіжні документи, а також
позивачем не доведено обставин того, що
відповідач був ознайомлений та згідний
з умовами,що викладені саме в окремому
документі. Також зазначили, що банк у
протиріччя до положень ст. 549 ЦК
України, необґрунтовано нарахував
відповідачеві як пеню, так і штраф
одночасно, які по своїй юридичній
природі є лише різновидами неустойки і
не можуть застосовуватися одночасно
всупереч ч.1 ст. 61 Конституції України.
Наданий позивачем розрахунок
заборгованості необґрунтований
жодними належними та допустимими
доказами, містить намагання стягнути з
відповідача безпідставні борги, а
також притягнути відповідача до одного
виду юридичної відповідальності за
одне й те ж саме правопорушення.
Просили застосувати строк позовної
давності, що підтверджується наданою
заявою (а.с.28-29).

На засідання, яке відбулось 30.04.2014
відповідач ОСОБА_3 не з'явився, надавши
до суду заяву з проханням розглянути
справу за його відсутністю, у
присутності його представника ОСОБА_2
за таких обставинах, суд вважає за
можливе закінчити розгляд цивільної
справи за відсутності відповідача.

Суд, заслухавши пояснення представника
позивача, відповідача та представника

відповідача, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
між сторонами виникли договірні
правовідносини, які регулюються
Цивільним Кодексом України.

Згідно ст. 526 Цивільного Кодексу
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів від суми позики
згідно з умовами договору.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК україни
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до укладеного
кредитно-заставного договору №
DNH4KP99690073 від 25.03.2006 року (а.с. 5)
відповідач отримала кредит у розмірі 2
831,40 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 2,09 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом.

Судом встановлено, що кредитні кошти в
обсязі, визначеному договором, були
надані ЗАТ КБ "ПриватБанк" відповідачу
ОСОБА_3, частина з яких - 2 178,00 грн.
відповідно до договору було
перераховано на поточний рахунок
підприємства ТСМ ДФ КП Домотехніка, а
також комісія зазначена у п. 2.2. Умов на
рахунок ПриватБанку.

Відповідно до Заяви Позичальника від
25.03.2006 року № DNH4KP99690073 передбачено
обов'язок позичальника у термін з "3" по
"10" число кожного місяця надавати Банку
грошові кошти (щомісячний платіж) у
сумі 269,70 грн. для погашення
заборгованості за кредитом
(заборгованість за кредитом,
відсотками, комісією, а також інші
витрати згідно Умов).

Згідно кредитного договору у
відповідності до 4.2 Умов, при порушенні
Позичальником зобов'язань по погашенню
Кредиту, Позичальник сплачує Банку
відсотки за користування кредитом у
розмірі 6,00 % на місяць розрахованих від
суми залишку непогашеної
заборгованості за кредитом.

Пеня ж, в свою чергу, відповідно до п. 5.1.
вказаних Умов сплачується при
порушенні позичальником зобов'язань із
погашення кредиту у розмірі 0,15 % від
суми простроченої заборгованості по
кредиту за кожний день прострочення,
але не менше 1 гривні (а.с.41).

З наданого банком розрахунку
вбачається, що ОСОБА_3 заборгованість у
встановлений договором строки не
погасив.

Відповідно до розрахунку, наданого
позивачем, у зв'язку із зазначеними
порушеннями зобов'язань за
кредитно-заставним договором
відповідач станом на 19.12.2014 року має
заборгованість в розмірі 26 398,48 грн., яка
складається з наступного:
заборгованість за кредитом - 1465,54 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом - 7767,04 грн., а
також штрафи відповідно до п. 5.3. Умов та
правил надання банківських послуг:
штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та
штраф (процентна складова) - 1233,26 грн., що
підтверджується відповідним
розрахунком (а.с. 4).

Однак суд не погоджується з даним
розрахунком в частині штрафних санкцій
з наступних підстав.

На запит суду за клопотанням
представника відповідача ПАТ КБ
«Приватбанк» надав наказ № 391 від 21.03.2006
року та Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам, які діяли на
момент укладення кредитного договору
від 25.03.2006 року № DNH4KP99690073 (а.с.34-41).

З пояснень представника Банку та
наданих документів вбачається, що на
момент укладення договору від 25.03.2006
року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4
діяли Умови, які були затверджені
наказом № 391 від 21.03.2006 року, а не ті
Умови, які є у справі (а.с. 6-9).

Суд вважає, що вимоги позивача про
стягненні штрафних санкцій: фіксованої
частини - 500 грн. та штрафу (процентна
складова) в розмірі 1233,26 грн. є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню, оскільки
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт»), які діяли на момент
укладення кредитного договору, в
пункти 5.1 - 5.3 не передбачалась сплата
штрафних санкцій.

Крім того, наданих представником
Банку Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(«Стандарт»), які діяли на момент
укладення кредитного договору,
вбачається, що даними Умовами не
передбачений строк позовної давності
тривалістю 5 років.

Статтями 256, 257 ЦК України встановлено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Частина 1 статті 259 ЦК України
передбачає, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі.

Відповідно до ст. 260 ЦК України позовна
давність обчислюється за загальними
правилами визначення строків,
встановленими статтями 253 - 255 цього
Кодексу. Порядок обчислення позовної
давності не може бути змінений за
домовленістю сторін.

Згідно абзацу першому частини п'ятої
статті 261 ЦК України за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Як встановлено ст. 253 та ч. 3 ст. 254 ЦК
України, перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок. Строк, що
визначений місяцями, спливає у
відповідне число останнього місяця
строку.

У даному випадку дії строк виконання
зобов'язань встановлений кредитним
договором, а саме кредит надавався на 12
місяців - з 25.03.2006 року по 23.03.2007 року,
тобто перебіг строку позовної давності
почався з 24 березня 2007 року.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі
спливом позовної давності до основної
вимоги вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин включення для
обрахування пені прострочених
платежів, які мали місце поза межами
позовної давності до основної вимоги,
не ґрунтується на вимогах закону.

Отже аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК
України дає підстави для висновку про
те, що стягнення неустойки (пені,
штрафу) обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням кредитора до
суду, а починається з дня (місяця), з
якого вона нараховується, у межах
строку позовної давності за основною
вимогою.

Вказані норми Закону, які викладені в
тому числі і у Постанові Верховного
Суду України від 06 листопада 2013 року у
цивільній справі № 6цс13 і які
відповідно до ст.360-7 ЦПК України є
обов'язковими для всіх судів України,
залишилися поза увагою судів, тому
оскаржувані рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції
в частині задоволення позовних вимог
про стягнення пені з прострочення
виконання зобов'язань за кредитним
договором.

Відповідно до частин четвертої та
п'ятої статті 267 ЦК України сплив
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у спорі, є
підставою для відмови у позові, але
якщо суд визнає поважними причини
пропущення позовної давності, порушене
право підлягає захисту.

Враховуючи ті обставини, що банк
звернувся до суду 05.03.2014 року, трирічний
строк позовної давності сплив 24.03.2010
року, а позивач не ставив питання про
поновлення цього

строку та не навів поважності причин
пропуску строку, тому є підстави
вважати, що банк пропустив строк
позовної давності без поважних причин.

Відповідно до виписки щодо проведених
платежів по кредитно-заставному
договору вбачається, що відповідач
здійснив останній платіж 18.09.2006 року в
сумі 269,70 грн. Після вказаної дати ніякі
платежі за кредитом ним не вносилися,
що не заперечували сторони у судовому
засіданні (а. с. 46).

Вказані обставини є підставою для
відмови у позові про стягнення
кредитної заборгованості.

Таким чином, аналіз наведених обставин
та положень законодавства в їх
сукупності дає підстави зробити
висновок про те, що між сторонами не був
укладений у встановленому законом
порядку договір про збільшення
позовної давності, а тому до спірних
правовідносин застосовується позовна
давність, визначена Цивільним кодексом
України, яка на час звернення ПАТ КБ
"ПриватБанк" в суд із даним позовом
сплила, у зв'язку з чим необхідно також
відмовити у задоволенні позову в
частині стягнення заборгованості на
загальну суму 24665,22 грн., яка
складається з заборгованості за
кредитом (1 465,54 грн.), заборгованості по
процентам за користування кредитом (7
767,04 грн.) та пені за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором (15
432,64 грн.).

На підставі викладеного, ст.ст.253, 254, 256,
256, 257, 259-261, 266, 256, 267, 526, 549, 625, 629, 1048, 1050, 1054,
керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного
Публічного акціонерного товариства
"Комерційного банку "ПриватБанк" до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовити
повністю.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Донецької області через
Пролетарський районний суд м. Донецька.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається у письмовій формі протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
О.І. Майданніков