Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого
Фаловської І.М.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К.,
Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Тайганського міжрайонного управління
водного господарства, третя особа -
ОСОБА_4, про визнання наказів
незаконними та їх скасування,
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, відшкодування моральної шкоди
та витрат на правову допомогу

за касаційною скаргою ОСОБА_3,
представника ОСОБА_3 на рішення
Білогірського районного суду
Автономної Республіки Крим від 5
вересня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 4
грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом,
обґрунтовуючи вимоги тим, що вона
перебувала на посаді інженера із
підготовки кадрів у Тайганському
міжрайонному управлінні водного
господарства. Наказом від 28 травня 2013
року № 83, зміни до якого внесено
наказом від 1 липня 2013 року №
104, їй зменшено надбавку за високі
досягнення праці та встановлено її у
розмірі 15 % від посадового окладу.
Наказом від 28 травня 2013 року № 84
встановлено заборону на виплату їй
премії за травень 2013 року у зв'язку зі
зривом строків здачі табелів у
бухгалтерію. 17 липня 2013 року до неї
(ОСОБА_3) застосовано дисциплінарне
стягнення у вигляді догани у зв'язку із
неналежним виконанням службових
обов'язків, а саме невиконання
доручення начальника управління щодо
підготовки проекту наказу про
відкликання із відпустки ОСОБА_511 липня
2013 року призначено службове
розслідування щодо працівників служби
бухгалтерського обліку за фактом
несвоєчасного нарахування надбавки
ОСОБА_6 за червень 2013 року. За
результатами службового розслідування
було складено акт від 19 липня 2013 року,
яким встановлено неналежне виконання
нею посадових обов'язків, а саме
навмисну затримку надання наказу № 83
від 28 травня 2013 року до бухгалтерії.
Наказом від 23 липня 2013 року до неї
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення на підставі п. 3 ст. 40
КЗпП України. 29 липня 2013 року видано
наказ про розірвання трудового
договору та звільнення її із посади.

Посилаючись на те, що її звільнення
відбулося із порушенням норм трудового
законодавства та за відсутності
підстав, які передбачені п. 3 ст. 40 КЗпП
України, позивач просила визнати
незаконними та скасувати накази від 28
травня 2013 року № 83 та № 84, від 17 липня 2013
року № 109, від 23 липня 2013 року
№ 113, від 29 липня 2013 року № 91, поновити
її на посаді, стягнути середній
заробіток час вимушеного прогулу,
моральну шкоду у розмірі 5 000 грн та
витрати на правову допомогу у розмірі 3
000 грн.

Рішенням Білогірського районного суду
Автономної Республіки Крим від
5 вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 4 грудня 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 та її
представник, посилаючись на порушення
судами норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, просять скасувати
рішення суду першої інстанції, ухвалу
апеляційного суду та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та вивчивши
обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

За ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма
підлягає застосуванню до цих
правовідносин; чи слід позов
задовольнити або в позові відмовити; як
розподілити між сторонами судові
витрати; чи є підстави допустити
негайне виконання судового рішення;
чи є підстави для скасування заходів
забезпечення позову.

Указаним вимогам закону оскаржувані
судові рішення не відповідають.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, із висновками якого
погодився апеляційний суд, виходив із
того, що накази про звільнення позивача
із посади та розірвання укладеного із
нею трудового договору відповідають
вимогам трудового законодавства,
оскільки ОСОБА_3 неодноразово
допускалися порушення трудової
дисципліни та невиконання трудових
обов'язків, які є систематичними. Суди
дійшли висновку щодо правомірності
позбавлення ОСОБА_3 премії у травні 2013
року та зменшення надбавки за високі
досягнення праці, посилаючись на те, що
внаслідок неналежного виконання
позивачем посадового обов'язку щодо
візування табелів обліку робочого
часу, що мало наслідком несвоєчасну
виплату заробітної плати працівникам
управління, виконання указаних функцій
було покладено на іншу особу, у зв'язку
з чим із ОСОБА_3 знято надбавку у
розмірі 15 % від посадового окладу та
встановлено ОСОБА_6 за виконання
додаткових обов'язків. Крім того,
наведені порушення позивачем трудової
дисципліни відповідно до положень
колективного договору, який діє в
установі, є підставою для позбавлення
її премії у розмірі 100 %.

Проте з такими висновками погодитися
не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника застосовувалися
заходи дисциплінарного чи
громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для
звільнення працівника за систематичне
порушення трудової дисципліни
необхідно, щоб працівник вчинив
конкретний дисциплінарний проступок,
тобто допустив невиконання або
неналежне виконання трудових
обов'язків, щоб це невиконання або
неналежне виконання трудових
обов'язків було протиправним та винним
і носило систематичний характер, а за
попередні порушення трудової
дисципліни (одне чи декілька) до
працівника застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення з додержанням порядку їх
застосування, але вони не дали
позитивних наслідків і працівник знову
вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової
дисципліни вважається порушення,
вчинене працівником, який і раніше
порушував трудову дисципліну, за що
притягувався по дисциплінарної
відповідальності та порушив її знову.

Отже , виходячи зі змісту
заявлених позовних вимог та вимог
п. 3 ст. 40 КЗпП України, до
юридичних фактів, які підлягали
встановленню судом відповідно до вимог
ст. 214 ЦПК України при вирішенні спору
про законність звільнення ОСОБА_3 з цих
підстав, є: чи мав місце дисциплінарний
проступок (вина, протиправна
поведінка), який став безпосередньо
підставою для звільнення працівника;
чи передувала його звільненню система
порушень, за які до нього з додержанням
вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України були
застосовані дисциплінарні стягнення.

Заходи дисциплінарного стягнення
передбачені ст. 147 КЗпП України, до них
належать догана та звільнення.
Диспозиція наведеної норми дозволяє
застосовувати до окремих категорій
працівників й інші дисциплінарні
стягнення, передбачені законодавством,
статутами та положеннями про
дисципліну.

Встановлено, що наказом від 28 травня 2013
року № 83, зміни до якого внесено
наказом від 1 липня 2013 року № 104, ОСОБА_3
зменшено надбавку за високі досягнення
праці та встановлено її у розмірі 15 %
від посадового окладу у зв'язку із тими
обставинами, що нею у травні 2013 року не
було підписано табелі обліку робочого
часу та не здано до бухгалтерії до 25
числа місяця, що мало наслідком
несвоєчасну виплату заробітної плати
працівникам управління. Цими ж
наказами обов'язок щодо ведення
табелів обліку робочого часу покладено
на ОСОБА_6 та встановлено їй доплату за
виконання указаної функції у розмірі 15
% від посадового окладу.

У червні 2013 року надбавку ОСОБА_6
нараховано не було. За цим фактом 11
липня 2013 року призначено службове
розслідування щодо працівників служби
бухгалтерського обліку. За
результатами службового розслідування
було складено акт від 19 липня 2013 року,
яким встановлено неналежне виконання
посадових обов'язків ОСОБА_3, а саме
навмисну затримку надання наказу № 83
від 28 травня 2013 року до бухгалтерії,
зазначено, що ОСОБА_3 не здійснила
тиражування наказу для реєстрації в
бухгалтерії.

На підставі акта про результати
службового розслідування від 19 липня
2013 року було видано наказ від 23 липня 2013
року про застосування до
ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у
вигляді звільнення, а 29 липня 2013 року -
наказ про розірвання трудового
договору із позивачем.

Разом з тим, при розгляді справи суд не
звернув уваги та не дав оцінки тим
обставинам, що п. 6 наказу від 28 травня
2013 року № 83 (про нарахування надбавки
ОСОБА_6) контроль за його виконанням
покладено на заступника начальника
управління Єршова О.Г., а п. 3 наказу від 1
липня 2013 року № 104 контроль за
виконанням перерахунку заробітної
плати у червні 2013 року
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було покладено на
головного бухгалтера Османову Д.І.
(а. с. 20, 24).

В акті про результати службового
розслідування від 19 липня 2013 року
зазначено, що головний бухгалтер була
ознайомлена із наказом про нарахування
надбавки ОСОБА_6

Суд першої інстанції не встановив, чи є
несвоєчасне виконання наказу від 28
травня 2013 року № 83 (про нарахування
надбавки ОСОБА_6) наслідком
невиконання трудової функції саме
ОСОБА_3

17 липня 2013 року до ОСОБА_3 застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
догани у зв'язку із неналежним
виконанням службових обов'язків, а саме
невиконання доручення начальника
управління щодо підготовки проекту
наказу про відкликання із відпустки
оглядальника ОСОБА_5

Зі змісту наказу від 23 липня 2013 року №
113 вбачається, що до ОСОБА_3
застосовано дисциплінарне стягнення у
вигляді звільнення на підставі акта
про результати службового
розслідування, яким встановлено
неналежне виконання ОСОБА_3 посадових
обов'язків щодо виконання наказу про
нарахування надбавки ОСОБА_6

Наказом від 29 липня 2013 року № 91-ок
передбачено розірвати із
ОСОБА_3 трудовий договір та звільнити
її із посади інженера із підготовки
кадрів у зв'язку із систематичним
невиконанням без поважних причин
обов'язків, покладених посадовою
інструкцією та правилами внутрішнього
трудового розпорядку, що полягає у
зриві строків здачі табелів обліку
робочого часу у травні 2013 року, що мало
наслідком несвоєчасну виплату
заробітної плати працівникам
управління; невиконанні доручення
начальника управління щодо підготовки
проекту наказу про відкликання із
відпустки оглядальника ОСОБА_5 та
неналежному виконанні посадових
обов'язків щодо виконання наказу про
нарахування надбавки ОСОБА_6

Суд першої інстанції не дав оцінки тим
обставинам, що позивача звільнено за
двома наказами, які за змістом
передбачають різні підстави для
застосування п. 3 ст. 40 КЗпП
України. У порушення вимог ст. ст. 60, 214
ЦПК України суд не встановив, які саме
дії ОСОБА_3 щодо невиконання або
неналежного виконання трудових
обов'язків мають систематичний
характер та становлять правову
підставу для звільнення її із посади.

Крім того, встановлені у справі
обставини свідчать про те, що ОСОБА_3
звільнено за порушення трудової
дисципліни, яке мало місце до
оголошення догани за вчинення іншого
дисциплінарного проступку.

Ні про попереднє (до обставин щодо
виконання обов'язку тиражування
наказу про нарахування надбавки
ОСОБА_6) вчинення дисциплінарного
проступку, ні про повторне (після
оголошення догани 17 липня 2013 року)
порушення трудової дисципліни (одне чи
декілька), за які до ОСОБА_3
застосовувались заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення, суд у своєму рішенні не
вказує.

Таким чином, обставини щодо
систематичного порушення ОСОБА_3
посадових обов'язків, як то передбачено
диспозицією п.3 ст. 40 КЗпП України, судом
не встановлювалися.

Щодо оскарження наказів від 28 травня 2013
року № 83, від 1 липня 2013 року № 104
у частині зменшення ОСОБА_3 надбавки за
високі досягнення праці та
встановлення її у розмірі 15 % від
посадового окладу та наказу від
28 травня 2013 року № 84 про заборону
виплати їй премії за травень 2013 року,
необхідно зазначити таке.

Положенням про преміювання
працівників Тайганського міжрайонного
управління водного господарства
(Додаток № 4 до колективного договору)
визначено показники преміювання та
підстави для зменшення розміру премії.
Показниками преміювання інженера із
підготовки кадрів указано виконання
плану із підготовки кадрів, якісний
підбір кадрів, забезпечення
діловодства законодавчою базою
(Додаток № 1 до Положення).

Перелік підстав для зменшення розміру
премії наведено у Додатку № 2 до
Положення, до яких належать: нецільове
використання бюджетних коштів та
державного майна; порушення строків
надання звітності; невиконання або
несвоєчасне виконання рішень колегій,
наказів та доручень начальника
управління; наявність дисциплінарного
стягнення; низький технічний і
естетичний рівень утримання
водогосподарських об'єктів, продбаз,
автотранспорту та механізмів; низька
якість виконання ремонтно-вихідних
робіт. За наявності указаних підстав
розмір премії зменшується на 100 %.

Посадовою інструкцією інженера із
підготовки кадрів Тайганського
міжрайонного управління водного
господарства на ОСОБА_3 було покладено
обов'язок щодо ведення табелів
робочого часу, їх візування.

Встановлено, що у травні 2013 року ОСОБА_3
не було підписано табелі обліку
робочого часу та не здано до
бухгалтерії до 25 числа місяця.

За вчинення указаного порушення ОСОБА_3
одночасно зменшено надбавку за високі
досягнення праці та позбавлено премії
за травень 2013 року.

Разом з тим, підстави встановлення,
зменшення та скасування надбавок у
Тайганському міжрайонному управлінні
водного господарства судом досліджено
не було. Перелік доплат і надбавок, який
є Додатком № 3-А до колективного
договору, до матеріалів справи не
доданий.

Відповідно до пояснень ОСОБА_3 на
обґрунтування позову у цій частині,
табелі обліку робочого часу були нею
притримані у зв'язку із їх неналежним
оформленням: були виявлені помилки у
табелі Баланівського гідротехнічного
вузла і Баланівського гідротехнічної
дільниці, помилки у табелі сторожів
щодо норм тривалості робочого часу.

Указаних доводів суд першої інстанції
не перевірив, наявність правових
підстав для зменшення позивачеві
надбавки за високі досягнення праці та
позбавлення премії у травні 2013 року не
дослідив.

Крім того, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5
Закону України «Про судовий збір» від
сплати судового збору звільняються
позивачі за подання позовів про
стягнення заробітної плати, поновлення
на роботі та за іншими вимогами, що
випливають із трудових правовідносин.
Положення указаної норми підлягають
застосуванню незалежно від результату
розгляду указаних вимог по суті.

Таким чином, стягнення із позивача на
користь держави судового збору у
розмірі 114, 7 суперечить змісту п. 1 ч. 1
ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

За таких обставин, судом першої
інстанції неправильно застосовані
норми матеріального права та допущені
порушення норм процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, і ці порушення не були усунуті
апеляційним судом, а тому судові
рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, представника
ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Білогірського районного суду
Автономної Республіки Крим від
5 вересня 2013 року та ухвалу
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 4 грудня 2013 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
І.М. Фаловська

Судді:
В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

І.К. Парінова

В.О. Савченко