Номер провадження: 22-ц/785/3223/14
Номер справи місцевого суду: 521/8312/13-ц
Головуючий у першій інстанції Сегеда
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого -
Вадовської Л.М.,

суддів -
Ващенко Л.Г.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі -
Орловій С.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю третіх осіб
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Малиновського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Одеській області про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, за
апеляційною скаргою представника
ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 22 січня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 24 травня 2013
року до суду з вищеназваним позовом,
вказала, що є власником квартири
АДРЕСА_1 на підставі нотаріально
посвідченого 23 жовтня 2000 року договору
дарування. В квартирі зареєстровано
ОСОБА_4, шлюб з яким розірвано на
підставі рішення Малиновського
районного суду м. Одеси від 30 грудня 2008
року. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 в
квартирі не проживає з листопада 2009
року, витрати по утриманню житла не
несе, позивач просила визнати ОСОБА_4
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1 встановити порядок
виконання рішення шляхом зобов'язання
Малиновського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області зняти ОСОБА_4 з реєстраційного
обліку (а.с.3).

Відповідач ОСОБА_4 в особі представника
позов не визнав (а.с.76-79).

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 22 січня 2014 року позов
задоволено частково, визнано ОСОБА_4
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1 в зобов'язанні зняти
ОСОБА_4 з реєстраційного обліку
відмовлено, розподілено судові витрати
(а.с.102-105).

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_4 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

Неправильність рішення суду апелянт
мотивував порушенням норм
матеріального та процесуального
права.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, заслухавши пояснення,
дослідивши докази, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційної скарги з наступних
підстав.

Відповідно до положень частини 2 статті
405 ЦК України член сім'ї власника житла
втрачає право користування цим житлом
у разі відсутності члена сім'ї без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб
26 серпня 1990 року, розірвали шлюб
судовим рішенням у грудні 2008 року,
розірвання шлюбу Першим Малиновським
відділом реєстрації актів цивільного
стану Одеського міського управління
юстиції зареєстровано 29 січня 2009 року
(актовий запис за № 15) (а.с.5,6).

На підставі договору дарування,
посвідченого 23 травня 2000 року
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_8,
зареєстрованого в реєстрі за номером
2826, ОСОБА_3 є власником квартири
АДРЕСА_1. Право власності бюро
технічної інвентаризації
зареєстровано 15 червня 2000 року (а.с.7).

16 січня 2010 року ОСОБА_3 уклала шлюб з
ОСОБА_6 (а.с.165).

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані
ОСОБА_3 та син ОСОБА_5 з 12 липня 2000 року,
ОСОБА_4 з 25 лютого 2004 року, ОСОБА_6 з 19
травня 2010 року (а.с.8).

ОСОБА_4 в квартирі не проживає з 24
листопада 2009 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
незаперечного факту не проживання
ОСОБА_4 в квартирі з листопада 2009 року
та не здійснення ним жодних дій по
реалізації свого як колишнього члена
сім'ї права користування житлом після
ухвалення у 2011 році судом апеляційної
інстанції рішення за його позовом про
визнання квартири спільною сумісною
власністю подружжя, визнання права на
частку в спільному майні, вселення.

Висновки суду відповідають обставинам
справи, вказують на правильне
застосування частини 2 статті 405 ЦК
України.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Так, у сенсі положень статті 405 ЦК
України як норми матеріального права,
що регулює право членів сім'ї власника
житла на користування цим житлом,
припинення сімейних відносин з
власником квартири не позбавляє
колишніх членів сім'ї права
користування займаним приміщенням.
Таке користування за угодою сторін
може бути безоплатним або платним. У
випадку тривалого нездійснення членом
сім'ї власника свого права
користування, яке надає йому стаття 405
ЦК України, зокрема, у разі відсутності
без поважних причин понад один рік, він
втрачає своє право користування, якщо
інше не було встановлено домовленістю
між ним та власником житла або законом.

ОСОБА_4 перебував у шлюбі з ОСОБА_3 з 1990
року, у грудні 2008 судовим рішення шлюб
розірвано, у січні 2009 року розірвання
шлюбу зареєстровано органами РАЦС. У
квартиру, що зареєстрована на праві
власності ОСОБА_3 на підставі
нотаріально посвідченого у 2000 році
договору дарування, ОСОБА_4 вселися як
чоловік та зареєструвався з лютому 2004
року.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4
залишився проживати в квартирі та 6
травня 2009 року пред'явив позов до
колишньої дружини ОСОБА_3 про визнання
квартири спільною сумісною власністю,
визнання за ним права власності на ?
частку квартири. 29 жовтня 2009 року
колишня дружина та її родичі привезли
речі ОСОБА_4 за місцем його роботи та
після повернення з роботи не пустили до
квартири. Посилаючись на

порушення права на житло, ОСОБА_4
звернувся 30 жовтня 2009 року з заявою до
правоохоронних органів та за
результатами перевірки заяви
повернувся до квартири, де прожив до 24
листопада 2009 року (а.с.82, 83). 24 листопада
2009 року на вхідних дверях квартири
ОСОБА_3 змінила замки та знову не
пустила ОСОБА_4 до квартири, останній
того ж дня звернувся до правоохоронних
органів, за результатами перевірки
звернення 27 листопада 2009 року винесено
постанову про відмову в порушенні
кримінальної справи (а.с.84, 85). 28 січня 2010
року ОСОБА_4 доповнив вимоги про
визнання квартири спільною сумісною
власністю, визнання за ним права
власності на ? частку квартири вимогами
про вселення в квартиру. Право на
вселення було мотивовано правом на
частку в спільній сумісній власності
на квартиру (а.с.137-141, 143).

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 26 листопада 2010 року позовні
вимоги ОСОБА_4 про визнання квартири
спільною сумісною власністю, визнання
права власності на ? частку квартири,
вселення було задоволено (а.с.146-148).
Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 24 січня 2011 року рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 26 листопада 2010 року скасовано, в
задоволенні позову відмовлено (а.с.70-72).
Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 4 листопада 2011 року
рішення апеляційного суду Одеської
області від 24 січня 2011 року скасовано в
зв'язку з нововиявленими обставинами
та ухвалено нове рішення апеляційним
судом Одеської області 23 грудня 2011 року
про відмову ОСОБА_4 в позові (а.с.149, 150-153)
Вказане рішення апеляційної інстанції
залишено без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 16 липня 2012 року (а.с.73-75).

Таким чином, дійсно ОСОБА_4 в квартирі
не проживає з листопада 2009 року, ОСОБА_4
на протязі 2009-2011 років в судовому
порядку намагався довести право
власності на квартиру та право
проживання в такій як співвласника,
однак 23 грудня 2011 року отримав
рішення апеляційної інстанції, що має
чинність, про відмову в позові. Позов
про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив
право користування житлом, ОСОБА_3
пред'явила до суду 24 травня 2013 року,
вимоги заявлено на підставі частини 2
статті 405 ЦК України, відтак,
встановленню підлягає відсутність
відповідача в квартирі без поважних
причин понад один рік. ОСОБА_4 позов не
визнав, вважаючи, що має право
користування житлом як колишній член
сім'ї, при цьому, однак, не надав
належних та допустимих доказів того, що
після 23 грудня 2011 року (ухвалення
рішення про відмову в позові про
визнання права спільної сумісної
власності на квартиру, визнання права
на частку, вселення) вчиняв дії для
реалізації свого права на користування
житлом як колишній член сім'ї власника
житла, що намагався повернутися до
квартири, сплачував житлово-комунальні
послуги, що після 23 грудня 2011 року
звертався до суду з вимогами про
вселення в квартиру з інших правових
підстав, а саме особи, що має право
користування житлом як колишній член
сім'ї тощо. ОСОБА_4 не довів, що після 23
грудня 2011 року здійснював реальні дії
та вживав передбачені законом заходи
для відновлення права користування
житлом, відтак, не спростовував тривале
нездійснення ним як колишнім членом
сім'ї власника свого права
користування квартирою.

Кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень,
докази мають бути належними та
допустимими. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач довела відсутність
відповідача понад один рік в належній
їй на праві власності квартирі,
натомість відповідач не довів
поважності причин своєї відсутності.

Правові підстави для скасування
рішення відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313,
п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7
в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 22 січня 2014 року в справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, за участю
третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Малиновського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в Одеській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий
Л.М.Вадовська

Судді
Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич