АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/258/2014
інстанції Гонтар Д.О.
Доповідач: Воронцова Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року січня місяця 16 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого:Стародубця
М.П.Суддів:Воронцової Л.П. Ігнатенко
П.Я.При секретарі:Калюжного О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на заочне рішення Суворовського
районного суду міста Херсона від 01
листопада 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до Херсонської міської ради,
Херсонського державного бюро
технічної інвентаризації про визнання
права власності-,

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2011 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з вище зазначеним позовом, який в
подальшому був уточнений, посилаючись
на те, що відповідно до договору №1791
купівлі - продажу нерухомого майна від
19.11.2003 року, йому на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1. Вказаний
договір було укладено та посвідчено
Херсонською регіональною біржею
нерухомості, зареєстровано в бюро
технічної інвентаризації в реєстровій
книзі №9 за №3307 від 27.11.2003 року. З метою
поліпшення житлових умов він здійснив
перепланування власної квартири, яке
згідно технічної документації є
самочинним. Так, з метою поліпшення
умов ним було переобладнано балкон в
прибудову, при цьому розширивши
приміщення на 1,20 м. та добудувавши
«приміщення №6», загальною площею 6,1
кв.м., здійснив перепланування житлових
кімнат.

В зв'язку з тим, що відповідачі
відмовили у реєстрації права власності
на переплановану квартиру і у
прийнятті її в експлуатацію, оскільки
договір посвідчений не нотаріально,
позивач просив суд визнати за ним право
власності на квартиру АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду міста Херсона від 01
листопада 2011 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
квартиру АДРЕСА_1 і складається з
коридору - приміщення №1 площею 9,5 кв.м.,
жилої кімнати - приміщення №2 площею 21,1
кв.м., жилої кімнати - приміщення №3 - 12,1
кв.м., жилої кімнати - приміщення №4 - 12,4
кв.м., ванної кімнати, санвузлу -
приміщення №5 площею 2,8 кв.м., кухні
окремої - приміщення №6 площею 14,4 кв.м.,
вбудованої шафи - приміщення №7 площею
1,1 кв.м., кладової - приміщення №8 площею
0,6 кв.м., прибудови - приміщення №9
площею 3,2 кв.м., прибудови - приміщення
№10 площею 11,7 кв.м.; загальна площа
квартири складає 88,9 кв.м., з них 45,6 кв.м. -
жила площа та 43,3 кв.м. - підсобна

В апеляційній скарзі на рішення суду
ОСОБА_5, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення його
прав: як мешканця будинку, сусіда
позивача, невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права
просив його скасувати, постановити
нове, яким у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність рішення суду в межах
визначених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач за
свої власні кошти, з дотриманням
будівельно - технічних норм та інших
вимог, здійснив перепланування у
квартирі АДРЕСА_1, при цьому не порушив
законні права та інтереси інших осіб, а
тому він має право на підставі ст.ст. 383,
392 ЦК України на звернення до суду за
захистом свого порушеного права та
визнання за ним право власності на
спірне нерухоме майно.

Проте, до такого висновку суд дійшов,
допустивши порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Із матеріалів справи вбачається, що
спірне майно є новоствореним нерухомим
майном, яке утворилося внаслідок
переобладнання та прибудови до
квартири АДРЕСА_1 збільшення загальної
площі квартири з 70,9 кв.м. до 88,9 кв.м. на
земельній ділянці, яка не була
відведене для цієї мети, без належного
дозволу та належно затвердженого
проекту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

Згідно до ч.2 ст. 331ЦК України, право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва.

Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації.

Відповідно до Закону України «Про
планування і забудову територій», ст.18
Закону України «Про основи
містобудування»будівництво об'єктів
містобудування незалежно від форм
власності здійснюється з дозволу
відповідних рад, які можуть делегувати
це право відповідним виконавчим
органам, закінчені будівництвом
об'єкти підлягають прийняттю в
експлуатацію в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 Закону України «Про
архітектурну діяльність»передбачено,
що для створення об'єкта архітектури
виконується комплекс робіт, який
включає в себе низку умов, однією з яких
є прийняття спорудженого об'єкта в
експлуатацію.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем не надано доказів введення
нерухомого майна в експлуатацію або
його державної реєстрації.

Згідно з п.1 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 1243 від 22
вересня 2004 року з наступними змінами,
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів полягає у
підтвердженні державними приймальними
комісіями готовності до експлуатації
нового будівництва, інженерних мереж
та споруд, їх інженерно -технічним
оснащенням відповідно до проектної
документації, нормативних вимог,
вихідних даних на проектування.

З матеріалів справи вбачається, що
прибудова позивачем проведена без
дотримання порядку, встановленого вище
наведеними нормативними актами.

Враховуючи наведені вище обставини
справи та вимоги цивільного
законодавства, які регулюють спірні
правовідносини, колегія суддів
приходить до висновку, що прибудова,
здійснена позивачем є самочинним
будівництвом, право власності на яке,
згідно ч.2 ст. 376 ЦК України у позивача
не виникло.

Оскільки як на час розгляду справи
судом першої інстанції, так і на час
перегляду ухваленого в ній рішення в
апеляційному порядку питання про
надання самовільно зайнятої земельної
ділянки під уже збудовану будівлю не
вирішено, а відповідний дозвіл міської
інспекції архітектурно -будівельного
контролю, який є підставою для початку
будівництва не надавався, і проект
будівництва належно не затверджувався,
колегія суддів вважає, що передбачені
цивільним законодавством умови та
підстави для визнання за позивачем
права власності на спірне нерухоме
майно відсутні.

Крім того, відповідно до ст.383 ЦК
України, на яку посилався позивач, як на
підставу для задоволення позову
власник квартири може на свій розсуд
здійснювати ремонт і зміни у квартирі,
наданій йому для використання як
єдиного цілого,за умови, що ці зміни не
призведуть до порушень прав власників
інших квартир у багатоквартирному
житловому будинку та не порушать
санітарно-технічних вимог і правил
експлуатації будинку.

Згідно ст. 152 ЖК України
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадяться з дозволу
виконавчого комітету місцевої Ради
народних депутатів.

Проте, докази звернення до виконкому з
питанням отримання дозволу на
проведення перепланування квартири
позивач суду не надав.

Відповідно до п.16 постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами статті 376 ЦК України (про
правовий режим самочинного
будівництва)» №6 від 30.03.2012 року позов
особи, яка самочинно збудувала
нерухоме майно на земельній ділянці,
власником або користувачем якої є інша
особа, про визнання права власності на
цю нерухомість може бути задоволено
судом на підставі частини третьої
статті 376 ЦК, якщо буде встановлено, що
власник або користувач земельної
ділянки не заперечує проти цього,
будівництво не порушує права інших
осіб і відповідає будівельним,
архітектурним, санітарним, екологічним
та іншим нормам і правилам, державним
стандартам.

Дана прибудова позивача до належної
йому квартири порушує права апелянта
ОСОБА_5, мешканця квартири НОМЕР_1, що
розташована над квартирою ОСОБА_6,
створюючи умови для потрапляння у
вікна квартири апелянта сміття та
шумових ефектів від потрапляння на дах
прибудови опадів.

Матеріали справи не містять доказів
звернення позивача до відповідачів
для вирішення даного питання, відмови
останніх у його вирішенні і наявності
спору.

Висновки суду в спірних
правовідносинах не відповідають
обставинам справи і суперечать нормам
матеріального права, які ці
правовідносини регулюють.

При вказаних обставинах колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду як
незаконне та необґрунтоване підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову із
наведених вище підстав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія
суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Заочне рішення Суворовського
районного суду міста Херсона від 11
листопада 2011 року скасувати, ухвалити
нове.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до
Херсонської міської ради, Херсонського
державного бюро технічної
інвентаризації про визнання права
власності - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з дня
його проголошення і може бути
оскаржене протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: