У х в а л а

ІМенем УКраїни

16 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 про захист прав споживача, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 3 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 17 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 завернулася до
суду з указаним позовом. Зазначала, що 5
грудня 2012 року вона видала ОСОБА_4
довіреність на ведення її справ у судах
та сплатила останньому за послуги 90000
російських рублів, що складає
еквівалент 24000 грн. У січні 2012 року
відповідач від її імені подав до
Заводського районного суду м.
Миколаєва позовну заяву про виселення
сина ОСОБА_5 із належної їй квартири.
Проте в подальшому ОСОБА_4, вступивши у
змову із дружиною останнього ОСОБА_6,
використавши отриману від позивача
інформацію, представляв її інтереси у
суді за її позовом до останньої про
позбавлення права власності на
квартиру. У зв'язку з цим позивач
відкликала видане відповідачу
доручення та відмовилась від послуг
відповідача. Оскільки ОСОБА_4 у
добровільному порядку не повернув
отримані кошти, просила задовольнити
позов.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 3 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 17 січня 2014 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 грошові кошти за
договором про надання послуг у розмірі
22273 грн 20 коп. та 1000 грн на
відшкодування моральної шкоди. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
стягнення судових витрат.

ОСОБА_4 звернувся до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ із касаційною скаргою, в якій
просить оскаржувані судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив із
того, що посилання відповідача на
підробку його підпису в документі про
отримання коштів від позивача не
містить будь-якого обґрунтування, тому
не підлягає перевірці із залученням
відповідних спеціалістів та не може
бути прийняте до уваги. Крім того,
стягуючи на користь позивача моральну
шкоду суди вважали, що підставою цього
є ст. 1167 ЦК України.

Однак повністю з такими висновками
погодитися не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3
звернулась до ОСОБА_4, як до ФОП, для
надання юридичної допомоги щодо
врегулювання спору з її сином ОСОБА_5 У
зв'язку з цим 5 грудня 2012 року видала
йому довіреність на ведення справи
суді.

Відповідно до копії квитанції до
прибуткового касового ордеру від 8
січня 2013 року, яка долучена до
матеріалів справи, ОСОБА_4 отримав від
позивача 90000 рублів.

Рішенням № 26 від 11 червня 2013 року
дисциплінарної палати
кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури в Миколаївській області,
ухваленим за результатами проведення
перевірки заяви позивача, встановлено,
що адвокат ОСОБА_4 був представником
ОСОБА_3, а після підготував позовну
заяву від імені її сина ОСОБА_5 до неї.
За таке його було притягнуто до
дисциплінарної відповідальності у
вигляді попередження.

У зв'язку з тим, що дії відповідача не
відповідали інтересам позивача,
договір про надання послуг було
розірвано із ініціативи останньої.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін
покладено обов'язок довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, щодо
яких у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Розподіл обов'язків щодо доказування в
цивільній справі здійснюється на
підставі принципу змагальності,
відповідно до якого кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє
всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або невчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України
висновок експерта є одним із доказів.

Подаючи клопотання про призначення
експертизи, відповідач зазначав, що
квитанцію до прибуткового касового
ордеру № 7 від 8 січня 2013 року, на яку
позивач посилалась на підтвердження
передачі йому 90000 руб., не підписував,
печатку на вказаній квитанції не
ставив, гроші від ОСОБА_3 не отримував.

Апеляційний суд у порушення ч. 4 ст. 10
ЦПК України не перевірив вказаних
доводів відповідача, не сприяв
здійсненню його права щодо призначення
експертизи, безпідставно ухвалою від 17
січня 2014 року відмовив у задоволенні
клопотання про її призначення.

При цьому, як підставу для відмови у
позові вказав недоведеність ним
обставин, на які він посилався в
запереченнях на позов і для
підтвердження яких просив провести
експертизу.

Крім того, задовольняючи позов у
частині відшкодування моральної шкоди,
суди посилалися на положення ст. 1167 ЦК
України.

Правовідносини, що виникли між
сторонами, пов'язані з їх правами і
обов'язками у зв'язку із розірванням
договору про надання послуг.

Такі правовідносини ст. 1167 ЦК України
не регулює, оскільки нею передбачене
право на відшкодування шкоди, яка
заподіяна при делікті.

Апеляційний суд помилку допущену судом
першої інстанції в цій частині не
виправив.

Вказані порушення норм процесуального
права (ст. ст. 10, 60, 179, 212 ЦПК України)
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, в зв'язку
з чим оскаржувані судові рішення не
можуть вважатись законними і
обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК
України підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 3 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 17 січня 2014 року скасувати,
справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді:Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук