АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/6450/2014
інстанції: Мальцев Д.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Осауленко О.А.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
порядку користування квартирою, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 11 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що він є
співвласником 1/3 частини трикімнатної
квартири АДРЕСА_1. Іншими
співвласниками даної квартири є
відповідачі у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в
рівних частках.

Посилаючись на те, що між ним та
відповідачами виникають непорозуміння
та постійні конфлікти щодо
користування квартирою, а його частку у
спільній власності виділити в натурі
неможливо, позивач з урахуванням
уточнених вимог, просив суд встановити
наступний порядок користування
вказаною квартирою, а саме: виділити
йому та ОСОБА_4 у спільне користування
житлову кімнату площею 17,2 кв.м.;
виділити у спільне користування ОСОБА_2
та ОСОБА_3 житлові кімнати площею 13,5
кв.м. та 17,3 кв.м.; залишити у спільному
користуванні позивача та відповідачів
кухню площею 10,0 кв.м., ванну кімнату
площею 2,6 кв.м., туалет площею 1,2 кв.м.,
коридор площею 8,6 кв.м., кладову площею
1,4 кв.м. та балкон.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 11 березня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в суді
апеляційної інстанції підтримав
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого у справі рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом установлено, що згідно свідоцтва
про право власності на житло, виданого
17 липня 1995 року Відділом приватизації
державного житлового фонду
Шевченківської районної ради народних
депутатів міста Києва, квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках
квартири (а.с. 53).

Однак, 7 грудня 2011 року в Третій
Київській державній нотаріальній
конторі був посвідчений договір
дарування ј частини вказаної квартири
від імені ОСОБА_2 на ім'я ОСОБА_3 за
реєстровим № 1-165, про що зроблена
відповідна відмітка у свідоцтві про
право власності на житло від 17 липня 1995
року.

Отже, на момент звернення з указаним
позовом ОСОБА_6 є співвласником 1/3
частини трикімнатної квартири
АДРЕСА_1, а іншими співвласниками є
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках.

Відповідно до технічного паспорту
спірна квартира складається з трьох
кімнат житловою площею 48,0 кв.м., у тому
числі: 1-а кімната - 13,5 кв.м., 2-а кімната -
17,2 кв.м., 3-я кімната - 17,3 кв.м. та
приміщень загального користування:
коридору - 8,6 кв.м., кладової - 1,4 кв.м.,
кухні - 10,0 кв.м., ванної - 2,6 кв.м., туалету
- 1,2 кв.м. та балкону (а. с. 7).

Співвласники не можуть дійти згоди
щодо порядку користування квартирою.

За положенням ч. 1,2 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

За ст.ст. 317, 319 цього Кодексу власникові
належать права володіння, користування
та розпорядження своїм майном. Цими
правами власник розпоряджається на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Відповідно до ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно). Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю. Право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Співвласники можуть
домовитися про порядок володіння та
користування майном, що є їхньою
спільною частковою власністю. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Виходячи з цих положень, порядок
користування жилими приміщеннями у
квартирі, яка належить на праві
власності кільком особам, може бути
встановлений у випадку, коли такі
приміщення за розміром відповідають
часткам цих осіб у квартирі.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених законом.

У даному випадку, виходячи із загальної
житлової площі спірної квартири в 48.0
кв.м., на кожного із співвласників
квартири припадає по 16 кв.м.

Разом з тим, встановлення порядку
користування за варіантом
запропонованим позивачем призведе до
порушення прав інших співвласників
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки зменшує їх
частки у спільній частковій власності.

Таким чином, запропонований позивачем
варіант встановлення порядку
користування спірною квартирою не міг
бути обраний.

Крім того, з матеріалів справи
убачається, що в кімнаті площею 17,2 кв.м.
знаходиться балкон, який є місцем
загального користування. У разі
виділення вказаної кімнати в
користування позивачу та відповідачу
ОСОБА_1, доступ ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до
балкону буде обмежений, що призведе до
порушення їх прав як співвласників
спірної квартири.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним у справі
доказам, дійшов обґрунтованого
висновку про відмову у задоволенні
позову.

При цьому колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що помилкове
твердження суду першої інстанції про
те, що позивачу ОСОБА_1 належить ј
частина спірної квартири з огляду на
те, що, як було встановлено, ОСОБА_2
подарувала ј частини вказаної квартири
своїй доньці ОСОБА_3, не впливає на
законність рішення суду першої
інстанції.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не відносяться до тих підстав, з якими
процесуальне законодавство пов'язує
можливість ухвалення рішення щодо
скасування або зміни оскаржуваного
судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції і задоволення апеляційної
скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 11 березня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий
Я.В. Головачов

Судді:
О.В. Шахова

Л.Д.Поливач