Олевський районний суд Житомирської
Справа № 287/614/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2014 року
м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської
області в складі :

головуючого -
судді Волощука В.В.

секретаря Федорчук О.В.

з
участю:

позивачки ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі судових засідань
Олевського районного суду цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

13 серпня 2012 року ОСОБА_1, звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1, про поділ
майна подружжя, в якому зазначає, що з 06
листопада 1987 року по 05 січня 2011 року
перебувала шлюбі з ОСОБА_1, за час якого
ними спільно було набуто певне майно.

У зв'язку з тим, що згоди про поділ
спільної власності між нею та
відповідачем не досягнуто, уточнивши
10.09.2012 року позовні вимоги, просить суд
провести розподіл спільного майна
подружжя, відповідно до якого визнати
за нею право власності по 1/2 частки з
відповідачем, виділивши позивачці
ОСОБА_1, в натурі:

-магазин-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», що
розташований АДРЕСА_1; -легковий
автомобіль, марки «ВМW- 735і», державний
номерний знак НОМЕР_1; -автомобіль
«ФІАТ», державний номерний знак НОМЕР_2;
-вантажний автомобіль, марки «Камаз»,
державний номерний знак НОМЕР_3, та
меблі, які знаходяться АДРЕСА_2, а саме:

-м'який кутовий диван в прихожу, 2005 р.;
-один стіл кухонний з кутовою м'якою
канапою, 2004р.; -холодильник «Атлант», 1998
р.; -мікрохвильову піч, 2006 р.; -спальний
меблевий гарнітур (ліжко, шафа, трюмо,
столик під телевізор кутовий, дві
тумбочки), 2003 р.; -один кольоровий
телевізор, 1996 р.; -один
телерадіоприймач, 2005 р.; -комп'ютерний
гарнітур (стіл, пенал, тумба), 2003 р.;
-пральну машину-автомат, 2005 р.

Визнати за відповідачем ОСОБА_1, право
власності на 1/2 частки спільного майна,
виділивши його в натурі, а саме:

-магазин-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_4», що
розташований АДРЕСА_3; -базу по здачі
металобрухту, що розташована в АДРЕСА_4;
- хмелекомплекс, що розташований в
с.Жеревці Лугинського району
Житомирської області; -легковий
автомобіль, марки «Джип Мітсубісі
пажеро», державний номерний знак
НОМЕР_4; -автомобіль, марки «УАЗ», д.н.з.
НОМЕР_5; -вантажний кран, д.н.з. НОМЕР_6;
-вантажний автомобіль, марки «Камаз»,
д.н.з. НОМЕР_7; -вантажний причіп, д.н.з.
НОМЕР_8; -автомобіль, марки «Газель»,
д.н.з. НОМЕР_9, та меблі, які знаходяться
АДРЕСА_2, а саме:

-стінка-прихожа, 2001р.; -комод, 2003 р.;
-кухонний гарнітур, 1998 р., -один стіл
кухонний з кутовою м'якою канапою, 2006 р.;
-одну мікрохвильову піч, 2008 р.; -один
кольоровий телевізор, 1998 р.; -один
телерадіоприймач, 2005 р.; -софу, 2006 р.;
-меблевий гарнітур-стінка, 1997 р.; -м'який
канаповий комплект (три+два+один), 2001 р.;
-морозильну камеру, 2009 р.; -кондиціонер,
2006 р.; -бджолосім'ї; -мисливську зброю.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1,
заявлені позовні вимоги зменшила,
подавши до суду письмове клопотання
щодо варіанту поділу спільно набутого
майна, в частині поділу придбаних
меблів, побутової техніки та в частині
поділу нерухомого майна і транспортних
засобів, які було придбано колишнім
подружжям під час шлюбу (а.с.197,198), в
решті щодо розподілу нерухомого майна
та транспортних засобів підтримала
повністю. Не заперечує відносно
можливості (надання згоди) на отримання
грошової компенсації від відповідача
замість її частки у спільному
сумісному майні, стосовно неподільних
речей.

Відповідач ОСОБА_1, у судовому
засіданні позовні вимоги ОСОБА_1, не
визнав, однак надав до суду письмове
клопотання щодо варіанту розподілу
спільно набутого майна, де
запропонував свій варіант поділу
придбаних меблів та побутової техніки,
які було придбано колишнім подружжям
під час шлюбу (а.с.214,215). В решті позову
щодо розподілу нерухомого майна та
транспортних засобів не визнає і
вважає позовні вимоги позивачки до
нього безпідставними, оскільки він за
власні кошти придбав транспортні
засоби та нерухоме майно.

Заслухавши сторони, дослідивши
матеріали справи та письмові докази, що
були подані позивачкою і відповідачем
під час судового розгляду справи та
витребувані судом, суд вважає, що
позовні вимоги позивачки підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так предметом доказування під час
судового розгляду є факти, які
обґрунтовують заявлені вимоги чи
заперечення або мають інше значення
для вирішення справи і підлягають
встановленню при ухваленні судового
рішення (ч.1 ст.179 ЦПК України).

Як встановлено в судовому засіданні з 06
листопада 1987 року до 05 січня 2011 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі. (а.с.5,6).

Під час спільного проживання у
зареєстрованому шлюбі, сторонами
придбано магазин-кафе, що розташований
АДРЕСА_1 (а.с.41-44); автомобіль, марки «ВМW-
735і», державний номерний знак НОМЕР_1; та
автомобіль, марки «Камаз - 53208»,
державний номерний знак НОМЕР_7, що є їх
спільною власністю (а.с.51,56).

Зазначені вище обставини
підтверджуються копією відповідної
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України від 16.10.2013 року (а.с.183-185), що
набрала законної сили, й, за правилами
ч.3 ст.61 ЦПК України, доказуванню не
підлягають.

Зазначені обставини не заперечувалися
також сторонами у судовому засіданні.

Відповідно до ст.60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Приписами ч.1 ст.61 СК україни визначено,
що об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна
власність двох або більше осіб без
визначення часток кожного з них у праві
власності є спільною сумісною
власністю. Майно, набуте подружжям за
час шлюбу, є їхньою спільною сумісною
власністю, якщо інше не встановлено
договором або законом.

На разі сторони не можуть спільно
користуватись спірним, спільно нажитим
майном під час шлюбу, тому виникло
питання його поділу.

Статтею 69 СК України визначено, що
дружина і чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу.

За змістом ст.70 СК України, у разі
поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті,
при вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема, якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї.

Відповідно до ч. 3 ст.70 СК України, за
рішенням суду частка майна дружини,
чоловіка може бути збільшена, якщо з
нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Частинами 1, 2 статті 71 СК України
передбачено, що майно, яке є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення. Неподільні
речі присуджуються одному з подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними.

Частиною 4 та 5 цієї ж статті, визначено,
що присудження одному з подружжя
грошової компенсації замість його
частки у праві спільної сумісної
власності на майно, допускається лише
за його згодою, крім випадків,
передбачених Цивільним кодексом
України. Присудження одному з подружжя
грошової компенсації можливе за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Так, позивачка у судовому засіданні не
заперечувала можливості (надання своєї
згоди) на отримання грошової
компенсаціїї від відповідача за її 1/2
частки у спільному сумісному
нерухомому майні (магазину-кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_3», магазину-кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_4») та 1/2 частки спірних
транспортних засобів, однак відповідач
у судовому засіданні залишив бажання
позивачки поза увагою.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», роз'яснено,
що вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5 ст.71
СК щодо обов'язкової згоди одного з
подружжя на отримання грошової
компенсації та попереднього внесення
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду. За відсутності такої згоди
присудження грошової компенсації може
мати місце з підстав, передбачених ст.365
ЦК, за умови звернення подружжя (одного
з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК)
та попереднього внесення на депозитний
рахунок суду відповідної грошової
суми. У разі коли жоден із подружжя не
вчинив таких дій, а неподільні речі не
можуть бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

Вирішуючи спір між позивачкою та
відповідачем, як колишнім подружжям,
суд встановив також обсяг спільно
нажитого майна, а саме: побутової
техніки та меблів, наявних на час
припинення спільного ведення
господарства та час його придбання, що
зазначені, як у клопотанні позивачки
так і у клопотанні відповідача
(а.с.197,214,215), згідно до яких сторони не
заперечували у судовому засіданні
наявний перелік майна, що наведений у
клопотанні обох сторін, час його
придбання, а також мисливської зброї,
марки ІЖ-27 НОМЕР_10 та марки ТОЗ-63 НОМЕР_11
(а.с.216), яке придбано за час перебування
у шлюбі.

Разом із тим, вирішуючи питання щодо
іншого спільного майна, яке просить суд
поділити позивачка, а саме:

вантажний автомобіль, марки «Камаз»,
державний номерний знак НОМЕР_3;
магазин-кафе «ІНФОРМАЦІЯ_4», що
розташований АДРЕСА_3; базу по здачі
металобрухту, що розташована в АДРЕСА_4;
вартість проданого хмелекомплексу, що
розташований в с.Жеревці Лугинського
району Житомирської області в сумі 32
000.00 грн.; легковий автомобіль, марки
«Джип Мітсубісі пажеро», державний
номерний знак НОМЕР_4; автомобіль, марки
«УАЗ», д.н.з. НОМЕР_5; автомобіль, марки
«Газель», д.н.з. НОМЕР_9, слід зазначити
про те, що сторони у судовому засіданні
не довели суду той факт, що вказане
майно є їхньою спільною сумісною
власністю та перебуває у третіх осіб,
що є єдиною необхідною умовою для
поділу між сторонами майна. У справі
неподано до суду жодних доказів щодо
джерела, часу його придбання і
належності на праві спільної сумісної
власності даного майна, клопотань щодо
витребування відповідних і належних
доказів з приводу його наявності та
належності колишньому подружжю та (або)
перебуванні у третіх осіб до суду не
заявлено (не подано). Суд не бере до
уваги відповідь № 33 від 08.02.2013 року
(а.с.84) селищного голови смт.Нові
Білокоровичі Олевського району
Житомирської області, надану на
звернення позивачки ОСОБА_1, щодо
торгового об'єкту «ІНФОРМАЦІЯ_4», який
росташований в АДРЕСА_3, оскільки
вказана відповідь не є належним
доказом по справі і не містить
інформації джерела і часу придбання
зазначеного об'єкту сторонами та, що
саме цей об'єкт є спільною сумісною
власністю сторін. Інших доказів не
подано.

Відповідно до п.п. 23, 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», роз'яснено, що вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя, що підлягає поділу
(ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до
частини 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які
види майна, за винятком тих, які згідно
із законом не можуть їм належати
(виключені з цивільного обороту),
незалежно від того, на ім'я кого з
подружжя вони були придбані чи внесені
грошовими коштами, якщо інше не
встановлено шлюбним договором чи
законом. До складу майна, що підлягає
поділу, включається загальне майно
подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених Цивільним процесуальним
Кодексом України.

Статтею 60 ЦПК України крім того
покладено обов'язок доказування і
подання доказів сторонами. Із
зазначеної статті слідує, що кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних осіб, поданими
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції
України однією із засад судочинства є
змагальність сторін та свобода в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості. Виходячи із цього
принципу, суд не може за власною
ініціативою збирати докази або робити
інші процесуальні дії, направлені на
збирання доказів, а лише оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із ч.1 ст.88 ЦПК України на користь
позивачки підлягає стягненню 110.00 грн.,
частини витрат, які вона понесла при
сплаті судового збору, а саме
пропорційно до розміру задоволених
вимог.

На підставі наведеного та керуючись:
ст.ст.21, 41, 55, 129 Конституції України,
Законом України «Про державний бюджет
України на 2012 рік», Законом України
«Про судовий збір»,
ст.ст.3,10,11,15,57-61,88,179,209,212-215,217 ЦПК України,
ст.ст.368, 372 ЦК України та ст.ст. 60, 61, 69, 70,
71, 72 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя - задовольнити частково.

Визнати ідеальними частки позивачки
ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 у
неподільних речах, а саме:
магазину-кафе, що розташований АДРЕСА_1;
автомобіля, марки «ВМW- 735і», державний
номерний знак НОМЕР_1; автомобіля, марки
«Камаз-53208», державний номерний знак
НОМЕР_7, при цьому виділивши:

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, жительці АДРЕСА_2:

- 1/2 частки магазину-кафе, що
розташований АДРЕСА_1, без його
реального поділу і залишити його у
спільній частковій власності;

- 1/2 частки автомобіля, марки «ВМW- 735і»,
державний номерний знак НОМЕР_1, без
його реального поділу і залишити його у
спільній частковій власності;

- 1/2 частки автомобіля, марки «Камаз -
53208», державний номерний знак НОМЕР_7,
без його реального поділу і залишити
його у спільній частковій власності.

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителю АДРЕСА_2:

- 1/2 частки магазину-кафе, що
розташований АДРЕСА_1, без його
реального поділу і залишити його у
спільній частковій власності;

- 1/2 частки автомобіля, марки «ВМW- 735і»,
державний номерний знак НОМЕР_1, без
його реального поділу і залишити його у
спільній частковій власності;

- 1/2 частки автомобіля, марки «Камаз -
53208», державний номерний знак НОМЕР_7,
без його реального поділу і залишити
його у спільній частковій власності.

Поділити спільну сумісну власність
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка знаходиться в
АДРЕСА_2, виділивши позивачці ОСОБА_1:

- мебельний гарнітур-стінка, придбаний
в 1997 році; - стіл кухонний з кутовою
м'якою канапою, придбаний в 2004 році; -
холодильник, марки «Атлант», придбаний
в 1998 році; - м'який кутовий диван
(вітальня), придбана в 2005 році; -
мікрохвильову піч, придбану в 2008 році; -
кухонний гарнітур, придбаний в 1998 році;
- кольоровий телевізор бувший у
використанні, придбаний в 1998 році; -
комп'ютерний гарнітур (стіл, пенал,
тумба), придбані в 2003 році; - м'який
канаповий комплект (три+два+один),
придбані в 2001 році; - стінка-прихожа,
придбана в 2001 році.

виділивши відповідачу ОСОБА_1:

- телерадіоприймач, 2 шт., придбаний в 2005
році; - стіл кухонний з кутовою м'якою
канапою, придбаний в 2006 році; -
морозильну камеру, придбану в 2009 році; -
мікрохвильову піч, придбану в 2006 році; -
спальний меблевий гарнітур (ліжко,
шафа, трюмо, столик під телевізор
кутовий, дві тумбочки), придбані в 2003
році; - кольоровий телевізор, придбаний
в 1996 році; - софу, придбана в 2006 році;
пральну машину-автомат, придбану в 2005
році; - кондиціонер, придбаний в 2006 році;
- комод, придбаний в 2003 році; -
мисливську зброю, марки ІЖ-27 НОМЕР_10; -
мисливську зброю, марки ТОЗ-63 НОМЕР_11.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 110
(сто десять) грн., 00 коп., частини витрат
понесених при сплаті судового збору,
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог.

В решті позову ОСОБА_1, до ОСОБА_1, про
поділ майна відмовити за
безпідставністю.

Рішення може бути оскарженим до
Апеляційного суду Житомирської
області через Олевський районний суд
Житомирської області протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя: В. В. Волощук