Справа № 165/910/14-ц
Провадження № 4-с/165/5/14
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Нововолинський міський суд
Волинської області в складі :
головуючого судді
за участю представника скаржника
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Нововолинську скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Райффайзен Банк Аваль» в особі
Волинської обласної дирекції на
бездіяльність державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції Волинської області,-
01 квітня 2014 року ПАТ "Райффайзен
Банк Аваль" в особі Волинської обласної
дирекції звернулося до суду з скаргою
на бездіяльність державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції Волинської області.
В скарзі посилається на те, що 20 травня
2013 року державним виконавцем ВДВС
Нововолинського МУЮ було повідомлено
ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про те, що 21
березня 2013 року виконавчий комітет
Нововолинської міської ради виніс
рішення, яким відмовив ВДВС у наданні
дозволу на реалізацію квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Така
відмова була обґрунтована тим, що право
власності у даному житлі має
неповнолітня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
іншого житла не має, проживає та
зареєстрована за цією адресою.
Посилання державного виконавця на п.4.5.9
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України №512/5 від
02.04.12 р. (далі Інструкція) є
безпідставним, оскільки 21 липня 2006 року
рішенням виконкому Нововолинської
міськради вже надавався дозвіл ОСОБА_6
та ОСОБА_7 від імені малолітньої ОСОБА_5
надати в іпотеку належну дитині 1/2
частину спірної квартири. З цих підстав
вважає, що саме бездіяльністю
державного виконавця були порушені
права банку при виконанні судового
рішення від 27 лютого 2012 року щодо
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

В судовому засіданні представник ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" Марченко І.І.
скаргу підтримала з підстав викладеній
у ній. Вважає, що є всі підстави для
задоволення скарги, оскільки
державному виконавцю було відомо про
наявне рішення виконавчого комітету
Нововолинської міської ради від 21
липня 2006 року, а тому немає жодних
підстав для того щоб не проводити
реалізацію квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник ВДВС
Гальчик С.М. пояснив, що дійсно на
виконання в Нововолинський ВДВС
надійшло рішення суду від 27 лютого 2012
року, за яким 04 липня 2012 року було
відкрито виконавче провадження і
проведено всі необхідні виконавчі дії.
Відповідно до п.4.5.9 Інструкції ВДВС
Нововолинського МУЮ звернувся в
виконком Нововолинської міської ради з
запитом про надання дозволу на
реалізацію житла, належного малолітній
ОСОБА_5 У зв'язку з винесенням 21 березня
2013 року рішення виконавчим комітетом
Нововолинської міської ради №84 про
відмову ВДВС у наданні дозволу на
реалізацію квартири за адресою:
АДРЕСА_1 державний виконавець не мав
права передати дане майно на торги.
Вважає, що при реалізації майна, що
перебуває у власності малолітньої
особи повинен бути дозвіл органу опіки
піклування. Про рішення виконкому
Нововолинської міської ради від 21
липня 2006 року йому стало відомо лише 05
червня 2013 року. Жодних письмових
підтверджень того, що державним
виконавцем проводилися дії з
реалізації майна суду не надав. Просить
відмовити у задоволенні скарги.

Суд, заслухавши пояснення представника
скаржника Марченко І.І., представника
ВДВС Гальчика С.М., дослідивши
матеріали скарги прийшов до висновку,
що скарга підставна і підлягає до
задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що
між АППБ «Аваль» та ОСОБА_4 укладено
кредитний договір №014/1135/28373, за яким
банк надано кредит в сумі 20000 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 14%
річних на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення 26.06.2013 року (а.с.5-6).

26 липня 2006 року в якості забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором від 27 червня 2006 року був
укладений договір іпотеки між банком
та ОСОБА_6 яка діяла в своїх інтересах
та інтересах неповнолітньої дочки
ОСОБА_5, за яким передано банку в
іпотеку нерухоме майно, а саме
квартиру, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.7-9).

Рішенням Нововолинського міського
суду від 27 лютого 2012 року у цивільній
справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» в особі Волинської обласної
дирекції до ОСОБА_6, яка діє від свого
імені та від імені малолітньої ОСОБА_5,
третьої особи на стороні позивача
виконавчого комітету Нововолинської
міської ради як органу опіки та
піклування, третьої особи на стороні
відповідача ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки в рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором звернуто стягнення в користь
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі
Волинської обласної дирекції на
предмет іпотеки - квартиру, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та
належить ОСОБА_6 та неповнолітній
ОСОБА_5, шляхом продажу цієї квартири з
прилюдних торгів.

21 березня 2013 року виконавчим комітетом
Нововолинської міської ради прийнято
рішення про відмову ВДВС
Нововолинського МУЮ у наданні дозволу
на реалізацію приватизованої квартири,
що знаходиться за адресою АДРЕСА_1
(а.с.3).

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про
місцеве самоврядування» до відання
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад належать,
зокрема, вирішення відповідно до
законодавства питань про надання пільг
і допомоги, пов'язаних з охороною
материнства і дитинства, вирішення у
встановленому законодавством порядку
питань опіки і піклування.

Згідно з ст. 52 Закону України «Про
місцеве самоврядування» виконавчий
комітет сільської, селищної, міської,
районної у місті (у разі її створення)
ради може розглядати і вирішувати
питання, віднесені цим Законом до
відання виконавчих органів ради.

З цих підстав рішення виконавчого
комітету Нововолинської міської ради
від 21 березня 2013 року було прийнято в
межах його компетенції та відповідає
вимогам Закону.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про
виконавче провадження» № 606-XIV (зі
змінами та доповненнями) (далі - Закон №
606) виконавче провадження, як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, зазначених у цьому Законі,
спрямованих на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які здійснюються на
підставах, у спосіб та в межах
повноважень, визначених цим Законом,
іншими нормативно-правовими актами,
виданими відповідно до цього Закону та
інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Частинами 1, 2 статті 11 Закону №606
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Главою 4 Закону № 606 визначено
загальний порядок звернення стягнення
на майно боржника, в тому числі і на
нерухоме майно.

Згідно з ч.1 ст.52 Закону № 606 звернення
стягнення на майно боржника полягає в
його арешті, вилученні та примусовій
реалізації.

Статями 54, 63 Закону № 606 визначений
порядок звернення стягнення на
нерухоме майно, у тому числі яке є
предметом застави (іпотеки).

При цьому, в частині восьмій статті 54
Закону № 606 зазначено, що примусове
звернення стягнення на предмет іпотеки
здійснюється державним виконавцем з
урахуванням положень Закону України
«Про іпотеку».

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до цього, звернення
стягнення на нерухоме майно боржника,
як предмета іпотеки в порядку
примусового виконання чітко визначено
статтями 41-49 Закону України «Про
іпотеку».

Згідно з ст.41 Закону України «Про
іпотеку», реалізація предмета іпотеки,
на який звертається стягнення за
рішенням суду або за виконавчим
написом нотаріуса, проводиться, якщо
інше не передбачено рішенням суду,
шляхом продажу на прилюдних торгах у
межах процедури виконавчого
провадження, передбаченої Законом
України «Про виконавче провадження», з
дотриманням вимог цього Закону.

З врахуванням наведеного, суд зазначає,
що ні Законом України «Про виконавче
провадження», ні Законом України «Про
іпотеку» не передбачено обов'язку
державного виконавця на отримання
дозволу органу опіки та піклування на
здійснення відчуження нерухомого
майна боржника, право власності на яке
або право користування яким мають
неповнолітні діти, та реалізація
такого майна не ставиться в залежність
від отримання/неотримання такого
дозволу.

Щодо застосування до спірних
правовідносин положень п.4.5.9
Інструкції з організації примусового
виконання рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.12 р., слід зазначити наступне.

Згідно п.4.5.9 Інструкції у разі передачі
на реалізацію нерухомого майна, право
власності на яке або право
користування яким мають неповнолітні,
необхідний попередній дозвіл органів
опіки та піклування, що надається
відповідно до закону. Якщо такий дозвіл
не надано, державний виконавець
звертається до суду, який видав
виконавчий документ, із заявою про
встановлення або зміну способу і
порядку виконання. Якщо судом не
встановлено (змінено) спосіб і порядок
виконання, державний виконавець
продовжує виконання рішення за рахунок
іншого майна боржника, а в разі
відсутності такого майна повертає
виконавчий документ стягувачу з
підстави, передбаченої пунктом 2
частини першої статті 47 Закону.

В судовому засіданні встановлено, що на
час розгляду справи виконавче
провадження продовжується, не
зупинене, не закінчене, виконавчий
документ не повернуто, однак,
передбачені Законом України "Про
виконавче провадження" виконавчі дії
не проводяться, тобто до теперішнього
часу ВДВС Нововолинського МУЮ не
направлено до спеціалізованої
організації заявку на реалізацію
предмета іпотеки, на яке було звернуте
стягнення. Підставою для відмови в
проведенні виконавчих дій з боку ВДВС
Нововолинського МУЮ є посилання на
порушення ч.3 ст.17 Закону України "Про
охорону дитинства", згідно з якою
батьки або особи, які їх замінюють, не
мають права без дозволу органів опіки
та піклування укладати договори, які
підлягають нотаріальному посвідченню
або спеціальній реєстрації,
відмовлятися від належних
неповнолітній дитині майнових прав,
здійснювати розподіл, обмін,
відчуження житла, зобов'язуватися від
імені дитини порукою, видавати
письмові зобов'язання. Посилаючись на
зазначену норму та п.4.5.9 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень ВДВС Нововолинського МУЮ до
теперішнього часу не здійснюються
заходи щодо направлення до
спеціалізованої організації заявки на
реалізацію предмета іпотеки з
прилюдних торгів.

В судовому засіданні встановлено, що на
момент укладання іпотечного договору у
іпотекодавця ОСОБА_6 була малолітня
дитина ОСОБА_5, 21 липня 2006 року рішенням
виконавчого комітету Нововолинської
міської ради надано дозвіл ОСОБА_6 від
імені малолітньої ОСОБА_5 надати в
іпотеку належну дитині 1/2 частину
приватизованої квартири за адресою:
Тобто на момент укладення договору
іпотеки в 2006 році згода органів опіки і
піклування була надана.

Відповідно ст.12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей»,
відповідно до якої держава охороняє і
захищає права та інтереси дітей при
вчиненні правочинів щодо нерухомого
майна. Для здійснення будь-яких
правочинів стосовно нерухомого майна,
право власності на яке або право
користування яким мають діти, потрібна
попередня згода органів опіки та
піклування. Посадові особи органів
опіки та піклування несуть персональну
відповідальність за захист прав і
охоронюваних законом інтересів дітей
при наданні згоди на вчинення
правочинів щодо належного дітям
нерухомого майна.

Суд зазначає, що відповідно до ст.202
Цивільного кодексу України, правочином
є дія особи, спрямована на набуття,
зміну або припинення цивільних прав та
обов'язків. Виконавчі дії в розумінні
цієї норми не є правочином, оскільки
відповідно до ст.1 Закону України "ІІро
виконавче провадження" виконавче
провадження - це сукупність дій органів
і посадових осіб, зазначених у цьому
Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб).

Крім того, відповідно до ст.109 Житлового
кодексу України звернення стягнення на
передане в іпотеку жиле приміщення є
підставою для виселення всіх громадян,
що мешкають в ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передане в іпотеку жиле
приміщення всі громадяни, що мешкають у
ньому, зобов'язані на письмову вимогу
кредитора або нового власника цього
жилого приміщення добровільно
звільнити його протягом одного місяця
з дня отримання цієї вимоги. Якщо
громадяни не звільняють жилого
приміщення, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Отже, суд приходить до висновку про те,
що саме під час виконання судового
рішення державним виконавцем були
порушені права стягувача - ПАТ
"Райффайзен Банк Аваль" щодо звернення
стягнення на користь останнього
предмета іпотеки - житлової квартири, а
тому скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.388 ЦПК України, суд
стягує з ВДВС Нововолинського МУЮ в
дохід держави 243,60 грн. судового збору.

Керуючись ст.386, ст.387, ст.388 ЦПК України,
на підставі Закону України "ІІро
виконавче провадження", Закону України
«Про іпотеку», Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, затвердженої наказом
Міністерства юстиції України № 512/5 від
02.04.12 р., суд, -

ухвалив:

Скаргу задоволити.

Визнати неправомірною бездіяльність
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції у Волинській області при
здійсненні виконавчого провадження
№33309416.

Усунути порушення прав Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Волинської
обласної дирекції, допущені відділом
державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції Волинської області при
здійсненні виконавчого провадження
№33309416, а саме: зобов'язати державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Нововолинського
міського управління юстиції
Волинської області вжити негайні
заходи щодо примусової реалізації
заставного (іпотечного) майна,
визначеного рішенням Нововолинського
міського суду Волинської області від 27
лютого 2012 року - квартири, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, щодо
передачі цього майна на торги та
проведення подальших, необхідних
виконавчих дій, спрямованих на
виконання вищезгаданого рішення суду.

Стягнути з відділу державної
виконавчої служби Нововолинського
міського управління юстиції
Волинської області в дохід держави 243
(двісті сорок три) грн. 60 коп. судового
збору.

Ухвала може бути оскаржена шляхом
подачі апеляційної скарги до
апеляційного суду Волинської області
через Нововолинський міський суд
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя
А.В. Василюк