АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2633/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Марченко Н. В. Доповідач - Слоквенко
Г.П. Категорія 19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Максюти Ж.І.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: - Пантелеєвій
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів,
отриманих без достатніх підстав, за
зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_7 на рішення Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області від 24 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду, уточнивши позовні вимоги, з
позовом до ОСОБА_7 про стягнення
грошових коштів, отриманих без
достатніх підстав, посилаючись на те,
що 27.05.11 року між ним та відповідачем
досягнуто згоди щодо придбання у
відповідача за 75000 грн., будинку у
АДРЕСА_1. У зв'язку із чим позивач
передав ОСОБА_7 гроші у сумі 2000 грн. в
рахунок купівлі будинку, про що
складено розписку із відповідним
підписом відповідача. Після того, як
ОСОБА_6 передав відповідачу визначені
сторонами, як завдаток кошти в розмірі
2000 грн., для оформлення
правовстановлюючих документів на
будинок та земельну ділянку, ОСОБА_7
дозволила йому вселитись у вказане
житло, на час оформлення документів.
Також, 29.06.11 року відповідач отримала
від позивача в якості завдатку грошові
кошти в сумі 18 000 грн., про що було
зроблено відповідну відмітку у
розписці від 27.05.11 року. 08.08.2011 року
відповідач повернула йому 2500 грн, про
що в розписці здійснила відповідний
запис. Згодом відповідач повідомила, що
не буде продавати будинок, а також, що
не має наміру повертати отримані
грошові кошти. Позивач вважав, що між
сторонами не було укладено договір
купівлі-продажу, а тому у відповідача
відсутні будь-які правові підстави
щодо отримання від позивача грошових
коштів в розмірі 22500 грн. Просив
стягнути з відповідача отримані без
достатньої правової підстави грошові
кошти в сумі 22500 грн., а також всі
понесені судові витрати по справі( а.с.
3-4, 96).

У квітні 2013 року ОСОБА_7 було подано
зустрічну позовну заяву до ОСОБА_6 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, обґрунтовуючи свої
позовні вимоги тим, що 27.05.11 року вони з
відповідачем досягли згоди щодо
купівлі-продажу належного їй на праві
власності будинку АДРЕСА_1, відповідно
до якої відповідач надав їй завдаток
18000 грн. та 2000 грн., а ОСОБА_7 дозволила
йому вселитись у будинок на період
оформлення документів. В період
проживання відповідач своїми діями
привів будинок у жахливий стан,
демонтував труби опалення, розібрав
цегляну піч, цегляний перестінок,
цегляний димохід, огорожу навколо
будинку, металеві сараї, металеві ручки
на всіх міжкімнатних дверях. Сума
матеріального збитку склала 25000 грн.
Крім того, відповідач не сплачував
заборгованість за комунальні послуги,
в результаті чого утворилась
заборгованість на загальну суму 2087,73
грн. Діями відповідача їй завдано
моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000
грн. Просила суд стягнути з відповідача
ОСОБА_6 на її користь 27087,73 грн. в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди та
10000 грн. в рахунок відшкодування
моральної шкоди( а.с. 25-26).

Рішенням Апостолівського
районного суду Дніпропетровської
області від 24 грудня 2013 року було
частково задоволено позовні вимоги
ОСОБА_6 Стягнуто з ОСОБА_7 на користь
ОСОБА_6 17500 грн. коштів, отриманих без
достатніх правових підстав, в іншій
частині позовних вимог відмовлено. У
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_7 відмовлено у повному обсязі( а.с.
100-103).

В апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду та ухвалення нового про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 та
задоволенні у повному обсязі позовних
вимог ОСОБА_7( а.с. 106-107).

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і заявлених
вимог, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду слід
залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції
встановлено, що 27.05.11 року між сторонами
було досягнуто згоди, щодо придбання
належного відповідачу будинку АДРЕСА_1,
за 75000 грн. Відповідно до розписки від
27.05.11 року ( а.с.6). ОСОБА_6 передав ОСОБА_7
гроші у сумі 2000 грн. в рахунок купівлі
будинку. Після того, як ОСОБА_6 передав
відповідачу визначені сторонами, як
завдаток кошти ОСОБА_7 дозволила йому
вселитись у вказане житло на час
оформлення документів. 29.06.2011 року
відповідач отримала від позивача
грошові кошти в сумі 18 000 грн., про що
було зроблено відповідну відмітку у
розписці від 27.05.11 року. 08.08.2011 року
ОСОБА_7 повернула 2500 грн, про що в
розписці здійснила запис. Таким чином,
суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7
отримала, в якості завдатку від ОСОБА_6
- 17500 грн. Сторони не досягли всіх
істотних умов, щодо укладення договору
купівлі-продажу будинку, а саме не
встановлено обовязок подавця передати
будинок у власність, не встановлено
обов'язок сплатити відповідачу грошові
кошти та не встановлені строки
передачі йому товару.

Частково задовольняючі позовні
вимоги ОСОБА_6 суд першої інстанції
вірно виходив з того, що сума надана
позивачем за розпискою від 27.05.2011 року
ОСОБА_7 є авансом, а не завдатком. При
цьому суд керувався положеннями ч.2
ст.570 ЦК України, якою передбачено, що
якщо не буде встановлено, що сума,
сплачена в рахунок належних з боржника
платежів є завдатком, вона вважається
авансом. Авансовий платіж в свою чергу
не є засобом забезпечення виконання
зобов'язання, а тому суд вірно прийшов
до висновку що передані за розпискою
грошові кошти підлягають поверненню.

Висновки суду щодо відмови у
задоволенні зустрічних позовних вимог
зроблені без порушення норм
матеріального та процесуального права:
згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода,
завдана неправомірними рішеннями,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала. Суд відмовляючи
у задоволені зустрічного позові
посилався на те, що вказані ОСОБА_7
пошкодження, здійснені на її думку
відповідачем ОСОБА_6, окрім акту огляду
будинку від 24.12 2011 року, яким
встановлено завдані збитки зі слів
свідків, нічим не підтверджуються.
Окрім того, позивачкою не надано
доказів на підтвердження розміру
вартості отриманих комунальних послуг
за період проживання в будинку
відповідача та вартості заподіяної
шкоди.

Крім того, п. 2 Постанови Пленуму
ВСУ «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» від 27 березня 1992
року №6 роз'яснено, що розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода, завдана
фізичній особі, майну фізичної чи
юридичної особи, підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її завдала, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком дії
джерела підвищеної небезпеки,
незалежно від наявності вини.

Таким чином, суд обґрунтовано
прийшов до висновку, що оскільки
завдання матеріальної шкоди саме
ОСОБА_6 доведено не було, не підлягає
відшкодуванню й моральна шкода,
заявлена ОСОБА_7, оскільки ст. 1167 ЦК
України відшкодування моральної шкоди
передбачено лише за наявності вини
особи.

Доводи апеляційної скарги про
неналежне застосування судом норм
матеріального права, а саме ст. 570,571 ЦК
України, що регулюють відносини
сторін, не можуть бути прийняті до
уваги, оскільки зводяться до
особистого тлумачення апелянтом норм
права, а порушень, які б могли потягнути
скасування правильного по суті
рішення, колегією суддів не
встановлено.

Посилання в апеляційній скарзі про
те, що суд дав неправильну оцінку
доказам по справі, а саме акту від 24.12.2011
року, необґрунтовані та зводяться до
переоцінки доказів по справі і незгоди
з висновками суду по їх оцінці, тоді як,
згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка
доказів є виключним правом суду. Тим
більш, постанова про відмову у
порушенні кримінальної справи від
16.01.2012 року, на яку як на підставу
скасування рішення суду посилається
апелянт, до матеріалів справи не
долучалась та не була предметом
розгляду у суді 1 інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, яким у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
неправильного застосування норм
матеріального права або порушень норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення не встановлено, справа
розглянута у рамках позовних вимог та
на підставі наданих доказів, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 -
відхилити.

Рішення Апостолівського районного
суду Дніпропетровської області від 24
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: