АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3898/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Спаї В. В. Доповідач - Кіктенко Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2014 року
м. Дніпропетровськ

30 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого судді: Кіктенко Л.М.

Суддів: Петешенкової М.Ю.,Осіяна О.М.

при секретарі: Нікуліній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
територіальної громади м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради на
рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 січня 2014 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_2 до Територіальної
громади м. Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради, третя
особа: Четверта Дніпропетровська
державна нотаріальна контора, про
визнання права власності в порядку
спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 січня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на
домоволодіння АДРЕСА_1, розташоване на
земельній ділянці площею 1 163 кв.м., яке в
цілому належало ОСОБА_3 на підставі
наступних правовстановлюючих
документів:

- 1/6 частина домоволодіння
належала на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 15.11.1997
року, посвідченого Четвертою
Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстровим №
2-3395, зареєстрованого 22.11.1977 року в КП
«ДМБТІ» в реєстровій книзі під № 333-93;

- ? частина домоволодіння належала
на підставі свідоцтва про право на
спадщину за законом від 15.11.1977 року,
виданого Четвертою Дніпропетровською
державною нотаріальною конторою за
реєстровим № 2-3397, зареєстрованого
22.11.1987 року в КП «ДМБТІ» в реєстровій
книзі під № 333-93;

- 1/6 частина домоволодіння
належала на підставі Договору
дарування від 11.12.1986 року, посвідченого
Четвертою Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстровим №
2-4771, зареєстрованого 26.01.1987 року в КП
«ДМБТІ» в реєстровій книзі під № 333-93;

- 1/6 частина домоволодіння
належала на підставі Договору
дарування від 15.03.1988 року, посвідченого
Четвертою Дніпропетровською державною
нотаріальною конторою за реєстровим №
1-834, зареєстрованого 17.05.1988 року в КП
«ДМБТІ» в реєстровій книзі під № 333-93;

З таким рішенням не погодилась
територіальна громада м.
Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради,
звернулась з апеляційною скаргою, в
якій просить рішення суду першої
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення, яким відмовити позивачці у
задоволенні позовних вимог,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає, що скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла ОСОБА_3. Після її смерті
відкрилася спадщина на домоволодіння
АДРЕСА_1.

19.07.2007 р. ОСОБА_3 склала на ім'я своєї
доньки заповіт, який був посвідчений
державним нотаріусом четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори Циганко О.В. та
зареєстрований в реєстрі за № 5-1123.

З домової книги та копії її паспорта
вбачається, що ОСОБА_2 проживала разом
зі спадкодавцем на час відкриття
спадщини, тому відповідно до ч. 3 ст. 1268
ЦК України вона спадщину прийняла.

Інших спадкоємців, крім позивача, після
смерті ОСОБА_3 немає, що
підтверджується довідкою з четвертої
Дніпропетровської державної
нотаріальної контори.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України,
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України
незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття, тобто з дня смерті
спадкодавця.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність
свідоцтва про право на спадщину не
позбавляє спадкоємця права на
спадщину, адже для спадкоємця, який
прийняв спадщину, строк для звернення
за свідоцтвом про право на спадщину
чинним законодавством не обмежений.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування», а
саме п. 27 закріплено, що відсутність у
спадкоємця свідоцтва про право на
спадщину не може бути підставою для
відмови у відкритті провадження у
справі.

15.11.2013 року позивач звернулася до
четвертої Дніпропетровської державної
нотаріальної контори із заявою про
видачу їй свідоцтва про право на
спадщину, проте постановою нотаріуса
від 15.11.2013 року їй було відмовлено, в
зв'язку з тим, що не збереглися
оригінали вищезазначених
правовстановлюючих документів на
спадкове домоволодіння.

Відповідно до ст. 25 ЦК України
правоздатність особи припиняється в
момент її смерті, зареєструвати на ім'я
спадкодавця дублікат
правовстановлюючого документу є
неможливим.

Відповідно наданої інформації
Комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної Ради від 23
липня 2013 року за №7860 (а.с.109), померлій
ОСОБА_3 в цілому належало домоволодіння
АДРЕСА_1.

Враховуючи наведене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку про задоволення позовних
вимог позивачки, визнавши за нею право
власності на домоволодіння АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом.

Рішення суду відповідає вимогам норм
матеріального, процесуального права,
встановленим обставинам і матеріалам
справи.

Доводи апеляційної скарги відносно
незаконності рішення суду про визнання
права власності на домоволодіння у
зв*язку з тим, що вказане домоволодіння
не було введене в експлуатацію, є
необґрунтованими, оскільки у справі
відсутні дані про самочинне
будівництво. Вказане домоволодіння
належало померлій ОСОБА_3 на підставі
договорів дарування та на підставі
свідоцтва про право власності (а.с.109), в
судовому засіданні апеляційної
інстанції представник апелянта не
надав доказів про визнання вказаних
договорів та свідоцтва про право
власності незаконними.

Що стосується земельної ділянки, то суд
відносно неї рішення не приймав,
земельна ділянка, на якій розташоване
спірне домоволодіння, виділялася на
законних підставах ОСОБА_6 (а.с.24,25) на
підставі рішення виконкому
Дніпропетровської райради від 25 квітня
1956 року(а.с.24,25).

Інші доводи скарги не спростовують
правильність висновків у рішенні суду,
протирічать вимогам законодавства, яке
регулює спірні правовідносини,
встановленим обставинам і матеріалам
справи, зводяться до переоцінки
доказів по справі.

Враховуючи викладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону щодо його
обґрунтованості та законності, а тому
апеляційну скаргу необхідно відхилити,
оскаржуване судове рішення залишити
без змін.

Керуючись ст.,ст.209,303,307,308,314 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу територіальної
громади м. Дніпропетровська в особі
Дніпропетровської міської ради
відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
27 січня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: