Єдиний унікальний номер 0526/4093/12
Номер провадження 22-ц/775/2010/2014
Головуючий у 1 інстанції Запорожець Т.А.
Доповідач Корчиста О.І.
28 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів: Хейло
Я.В., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Кіровського районного суду м. Макіївки
Донецької області від 19 листопада 2013
року по цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Орган опіки та піклування Макіївської
міської Ради про визначення місця
проживання малолітньої дитини та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
треті особи: Орган опіки та піклування
Макіївської міської Ради, Орган опіки
та піклування Кіровської районної в м.
Донецьку Ради про визначення місця
У жовтні 2011 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2
про визначення місця проживання
малолітньої дитини. ОСОБА_2 в свою чергу
подала зустрічну позовну заяву про
визначення місця проживання їх
спільної малолітньої дитини з матір'ю.
Рішенням Кіровського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 19
листопада 2013 року у задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено,
зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено:
визначено місце проживання
малолітньої дитини ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання її
матері ОСОБА_2, яка мешкає в квартирі
АДРЕСА_1.

З таким рішенням суду не погодився
ОСОБА_1 та подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, а також, на невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, просив рішення суду скасувати
та ухвалити нове, яким задовольнити
його позовні вимоги у повному обсязі, у
задоволенні зустрічного позову просив
відмовити.

В судове засідання апеляційного суду
ОСОБА_1 не з'явився, повідомлявся
належним чином про час та місце
розгляду справи, про причини неявки суд
не повідомив.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_4 та прокурор Голубнича
О.О. просили апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін.

Інші сторони в судове засідання
апеляційного суду не з'явились,
повідомлялись належним чином про час
та місце розгляду справи.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, що з'явились, дослідивши
матеріали справи та перевіривши
наведені у скарзі доводи, апеляційний
суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1
слід відхилити за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувались вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Обґрунтованим вважається рішення,
ухвалене на основі повного всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
якій були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність та
допустимість, або обставини, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Зазначеним вимогам закону рішення суду
першої інстанції в повні мірі
відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 26 липня 2002 року по 31
березня 2010 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на праві власності ОСОБА_1 та
ОСОБА_2. В квартирі проживає ОСОБА_2 з
малолітньою дитиною ОСОБА_3. Квартира
знаходиться у задовільному стані та
може використовуватись для проживання
малолітньої дитини.

Крім цього, судом першої інстанції
встановлено, що матір'ю для дитини
створені задовільні умови проживання
та розвитку. Висновками служби зі справ
дітей рекомендовано визначити місце
проживання малолітньої дитини разом із
матір'ю.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та визначаючи місце
проживання малолітньої дитини з
матір'ю ОСОБА_2, суд першої інстанції
виходив з того, що кожен з батьків
дитини має належні умови для
проживання та виховування їх
малолітньої дитини, обидва позитивно
характеризуються, але враховуючи
малолітній вік дитини, дійшов до
висновку про неможливість розлучення
її з матір'ю.

Перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги,
апеляційний суд визнає, що суд першої
інстанції вірно встановив обставини
справи та визначив матеріальні норми,
якими регулюються спірні
правовідносини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
керувався положеннями Сімейного
Кодексу України, Положеннями Конвенції
ООН про права дітей від 20 листопада 1989
року (ратифікованою Україною згідно
Постанови Верховної Ради України від 27
лютого 1991 року №789-ХІІ ).

Частина 1 ст. 161 СК України
встановлює, що якщо мати та батько, які
проживають окремо, не дійшли згоди щодо
того, з ким із них буде проживати
малолітня дитина, спір між ними може
вирішуватися органом опіки та
піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо
місця проживання малолітньої дитини
необхідно враховувати ставлення
батьків до виконання своїх
батьківських обов'язків, особиста
прихильність дитини до кожного з них,
вік дитини, стан її здоров'я та інші
обставини, що мають істотне значення.

У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України
чітко визначено, що орган опіки та
піклування або суд не можуть передати
дитину для проживання з тим із батьків,
хто не має самостійного доходу,
зловживає спиртними напоями або
наркотичними засобами, своєю
аморальною поведінкою може зашкодити
розвиткові дитини.

На рівні національного законодавства
встановлено перелік обставин, за
наявності яких малолітню дитину не
можуть передати для проживання разом з
матір'ю. Такими є: відсутність у матері
самостійного доходу; зловживання
матір'ю спиртними напоями або
наркотичними речовинами; аморальна
поведінка матері, яка може зашкодити
розвиткові дитини.

З наданих сторонами доказів
вбачається, що житлові умови та рівень
матеріального забезпечення як батька
дитини, так і матері є рівним.

Відповідно до принципу 6 Декларації
прав дитини, прийнятій Генеральною
Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння. Вона має, коли це
можливо, рости під опікою і
відповідальністю своїх батьків і в
усякому випадку в атмосфері любові і
моральної та матеріальної
забезпеченості; малолітня дитина не
повинна, крім тих випадків, коли є
виняткові обставини, бути розлучена зі
своєю матір'ю.

Тобто для розлучення малолітньої
дитини, якою є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з
матір'ю необхідна наявність виняткових
обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК
України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
дотримуючись визначених наведеною
вище нормою матеріального права вимог,
а також, вимог статей 214, 215 ЦПК України
належним чином перевірив пояснення
сторін, у достатньому обсязі
визначився з наявністю чи відсутністю
обставин, на які вони посилались,
вмотивував свій висновок про
можливість забезпечення матір'ю
виховання дитини, дав оцінку
обставинам справи та поясненням сторін
у їх сукупності, визначив місце
проживання малолітньої доньки з
матір'ю. При цьому, суд взяв до уваги вік
дитини, дотримавшись принципу
Декларації прав дитини, встановив та
зазначив у рішенні відсутність
передбачених ч. 2 ст. 161 СК України
виняткових обставин, які б зумовили
необхідність розлучення малолітньої
дитини з її матір'ю.

Враховуючи викладене та юридичну
природу спірних правовідносин, під час
вирішення питання, суд повно встановив
всі обставини, якими обґрунтовувались
вимоги й заперечення сторін.

Доводи апеляційної скарги фактично
зводяться до переоцінки доказів, які
були досліджені судом першої
інстанції, проте переконливих доказів,
які б спростовували висновки суду,
апелянтом не надано.

Таким чином, вирішуючи спір, суд
першої інстанції встановив права і
обов`язки сторін, що брали участь у
справі, обставини справи, перевірив
доводи і заперечення сторін, дав їм
належну правову оцінку і зробив вірний
правовий висновок. Рішення ухвалене з
дотриманням судом норм матеріального і
процесуального права.

За таких обставин, оскільки судом
апеляційної інстанції не встановлено
порушень норм матеріального або
процесуального закону, які могли б
потягти за собою скасування
правильного по суті і справедливого
рішення суду, апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України,
апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 19
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді