Справа № 136/2581/13-ц Провадження №
22-ц/772/1046/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Кривенко Д. Т.Категорія:
45Доповідач: Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Шемети Т.М.,
Матківської М.В.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: відповідача
ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, -

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до
Липовецької міської ради Липовецького
району Вінницької області, ОСОБА_2, 3-я
особа приватне підприємство
«Геовектор» про визнання рішення та
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно недійсним, визнання
недійсним акта погодження
(встановлення) та закріплення меж
земельної ділянки та передачі межових
знаків на зберігання від 02 березня 2012
року на замовника ОСОБА_2, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 21 лютого 2014
року, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд
з позовом до Липовецької міської ради
Липовецького району Вінницької
області, ОСОБА_2 про визнання рішення та
свідоцтва недійсним.

В лютому 2014 році ОСОБА_4 подав заяву про
збільшення позовних вимог, позов
мотивував тим, що рішенням Липовецької
міської ради №391 від 11.09.2012 року ОСОБА_2
було затверджено технічну
документацію із землеустрою, в тому
числі на земельну ділянку 0,10 га для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд, що розташована в
АДРЕСА_1. На підставі даного рішення
16.03.2013 року ОСОБА_2 отримав свідоцтво
про право власності на вищевказану
земельну ділянку, кадастровий номер
якої :003:1478 та встановив паркан.
Однак частина подвір»я, яка
знаходиться перед будинком та якою
користується ОСОБА_4, відійшла у
власність відповідачу ОСОБА_2 на
підставі рішення міської ради. При
складанні технічної документації,
зокрема Акту погодження (встановлення)
та закріплення меж, допущено порушення
п.2.8 Інструкції про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженої Наказом Держкомзему від
18.05.2010 року за №376, а саме: не було його
згоди, як суміжного землекористування,
щодо меж земельної ділянки, а в Акті від
02.03.2012 року підпис замість нього
виконала його дружина, яка не є
землекористувачем. Вважає, що за таких
обставин п.12 рішення Липовецької
міської ради від 11 вересня 2012 року №391
«Про затвердження технічної
документації… » в частині
затвердження технічної документації
із землеустрою, щодо складання
документів, що посвідчують право
власності ОСОБА_2 на земельну ділянку,
площею 0,10 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
кадастровий номер :003:1478 слід
визнати недійсним та визнати недійсним
Свідоцтво про право власності на
нерухоме майно серії САС « 165009, що
видане ОСОБА_2 16.03.2013 року, виключивши
запис про право власності, внесений до
Державного реєстру речових прав за
№367363, оскільки воно видане на підставі
рішення Липовецької міської ради №391
від 11.09.2012 року, а також Акт погодження
та закріплення меж земельної ділянки
та передачі межових знаків на
зберігання, який датований 02.03.2012 року,
позов задовольнити.

Рішенням Липовецького районного суду
Вінницької області від 21 лютого 2014 року
в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаються на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просив
скасувати рішення Липовецького
районного суду Вінницької області від
21 лютого 2014 року та постановити нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

17.03.2014 року ОСОБА_4 подав заяву про
залишення позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів, дослідивши матеріали
справи, проаналізувавши докази,
перевіривши законність та
обґрунтованість заяви про залишення
позову без розгляду та рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, прийшла до
висновку, що вони задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Згідно ст..304 ЦПК України справа
розглядається апеляційним судом за
правилами, встановленими для розгляду
справи судом першої інстанції, з
винятками і доповненнями.

Відповідно до ст..306 ЦПК України в
апеляційному суді позивач має право
відмовитися від позову, а сторони -
укласти мирову угоду відповідно до
загальних правил про ці процесуальні
дії незалежно від того, хто подав
апеляційну скаргу.

Враховуючи викладене вказана заява не
підлягає задоволенню, оскільки вимога
про залишення позову без розгляду
подана вже після ухвалення судового
рішення, яким закінчено розгляд справи
в суді першої інстанції. Тому положення
ч.1 ст.310 та п.5ч.1 ст.207 ЦПК України у
даному випадку застосованими бути не
можуть.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішенням,
ухвалене на основі повно і всебічно
з`ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що
з метою отримання у власність
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд по АДРЕСА_1,
площею 0,10 га, ОСОБА_2 на підставі
рішення міської ради 23 сесії 6
скликання від 28.12.2011 р. №246 було
замовлено виготовлення документації
із землеустрою.

Виготовлена та погоджена у
встановленому законом порядку
технічна документація із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельну ділянку, була передана на
розгляд та затверджена рішенням 35
сесії 6 скликання від 11.09.2012 року №391 та
передано ОСОБА_2 у власність земельну
ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд по АДРЕСА_1,
площею 0,10 га.

На момент виготовлення технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1, ОСОБА_4 та його дружина -
ОСОБА_5, що проживають за адресою
АДРЕСА_2, були лише користувачами
суміжної земельної ділянки, і як
подружжя мали рівні права щодо
користування земельною ділянкою по
АДРЕСА_2, яка була надана для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд і ведення особистого
селянського господарства. Тому ОСОБА_5,
як дружина та рівноправний користувач
мала повне право погодити суміжну межу
земельної ділянки.

Відповідно до ст..116 ЗК України
визначені підстави набуття права на
землю із земель державної та
комунальної власності серед яких є: -
приватизація земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян; -
одержання земельних ділянок із земель
державної і комунальної власності в
межах норм безоплатної приватизації,
визначених цим Кодексом. Передача
земельних ділянок безоплатно у
власність громадян у межах норм,
визначених цим Кодексом, провадиться
один раз по кожному виду використання.
Рішення щодо приватизації земельної
ділянки приймається на підставі
технічних матеріалів та документів, що
підтверджують розмір земельної
ділянки

Згідно ст.198 ЗК України при оформленні
права власності на земельну ділянку
проводиться комплекс робіт (кадастрові
зйомки), виконуваних для визначення меж
земельних ділянок, які - включають, у
тому числі, погодження меж земельної
ділянки з суміжними власниками та
землекористувачами.

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що право на безоплатну
передачу земельної ділянки із земель
комунальної власності в межах норм
безоплатної передачі ОСОБА_4 не
порушено, тому що відповідно до п.40
рішення 38 сесії 6 скликання від 02
листопада 2012 року №422 йому затверджено
технічну документацію із землеустрою
щодо складання документів, що
посвідчують право власності на
земельні ділянки по АДРЕСА_2, а саме - 0,10
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
будівель і споруд та 0,0476 га ведення
особистого селянського господарства.

Затвердивши технічну документацію із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчують право власності на
земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 0,10
га, для будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд та передачу її у власність
ОСОБА_2, міська рада діяла відповідно до
вимог та в межах, визначених
Конституцією України, та ст. 12, 81, 116, 118,
121, 122 Земельного кодексу України.

Відповідно ст..21 ЦК України,
передбачено спосіб захисту цивільних
прав шляхом визнання недійсними та
скасування актів органів державної
влади, органів влади Автономної
республіки Крим, органів місцевого
самоврядування.

Акти зазначених органів в розумінні
вказаної статті поділяються на
нормативно-правові акти та акти
індивідуальної дії, які можуть бути
визнані недійсними та скасовані в
судовому порядку.

Свою правову позицію з даного питання
було висловлено Конституційним Судом
України у рішенні від 16 квітня 2009 року
Справа N 1-9/2009, де зазначено що зі змісту
частини другої статті 144 Конституції
України та частини десятої статті 59
Закону вбачається, що рішення органів
місцевого самоврядування та їх
посадових осіб з мотивів
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними з ініціативи
заінтересованих осіб судом загальної
юрисдикції, тобто в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з
висновком районного суду відносно
того, що позивачем не надано жодних
доказів, які б підтверджували, що
прийняте міською радою рішення про
затвердження технічної документації
із землеустрою та передача
вищезазначеної земельної ділянки у
власність ОСОБА_2, прийнято з
порушенням вимог чинного
законодавства, що порушує його
особисті права на право власності чи
право користування належною йому
земельною ділянкою, а тому правомірно
залишив без задоволення вказану
вимогу.

Що ж стосується вимог позивача про
визнання недійсним акта погодження
(встановлення) та закріплення меж
земельної ділянки та передачі межових
знаків на зберігання від 02 березня 2012
року на замовника ОСОБА_2, то вказаний
акт не є локальним, а відтак не тягне
зміну прав та обов'язків щодо його
сторін, а тому у відповідності до вимог
чинного законодавства не може бути
скасований судом.

Доводи апелянта відносно того, що
вищезазначене рішення є недійсним,
оскільки він, як землекористувач
суміжної земельної ділянки, своєї
згоди не надавав і не ставив свого
підпису у Акті погодження
(встановлення) та закріплення меж
земельної ділянки та передачі межових
знаків на зберігання, не є підставою
для визнання рішення міської ради та
свідоцтва про право власності
недійсними. Оскільки на момент
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну по АДРЕСА_1,
ОСОБА_4 та його дружина - ОСОБА_5, що
проживають за адресою АДРЕСА_2, були
лише користувачами суміжної земельної
ділянки, і як подружжя мали рівні права
щодо користування земельною ділянкою
по АДРЕСА_2, яка була надана для
будівництва та обслуговування
житлового будинку та господарських
споруд і ведення особистого
селянського господарства. Тому вона, як
дружина та рівноправний
землекористувач мала повне право
погодити суміжну межу земельної
ділянки.

Відповідно до ст..308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції повно з'ясовано фактичні
обставини справи, дано належну оцінку
зібраним доказам. Рішення суду
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону і підстав для його
скасування немає.

Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_4 безпідставні, необґрунтовані і
висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313- 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про
залишення позову без розгляду -
відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Липовецького районного суду
Вінницької області від 21 лютого 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис
Сопрун В.В.

Судді: підписи
Матківська М.В.

Шемета Т.М.

З оригіналом вірно:
Сопрун В.В.