Номер провадження: 22-ц/785/4428/14
Номер справи місцевого суду: 501/3966/13-ц
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова
О.А.

- Станкевича
В.А.

при секретарі -
Стадніченко А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 20.02.2014 року по справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи -
Одеська філія ПАТ «Українська страхова
компанія «Гарант-Авто», ПрАТ «Міська
страхова компанія», страхова компанія
«Уніка» про відшкодування шкоди
завданої особі внаслідок ДТП,
стягнення упущеної вигоди та
матеріальної шкоди,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом
до суду (а. с. 3-5), який неодноразово
уточнював в ході розгляду справи (а. с.
55-61, 88-90, 104-108) та просив стягнути з
відповідача на його користь в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої майну фізичної особи грошові
кошти у розмірі 8 218,77 грн., в рахунок
відшкодування упущеної вигоди кошти у
розмірі 6 228 грн., в рахунок
відшкодування моральної шкоди 4 000 грн.
та витрати на правову допомогу у
розмірі 5 100 грн. і судові витрати.

Свої позовні вимоги позивач, як
зазначено в рішенні суду,
обґрунтовував тим, що 27.09.2011 року о 09
годині 15 хвилин на 19 км. автодороги Н-04
ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки
«Вольво» держ. номер НОМЕР_1, не
впевнився у безпеці руху та не вибрав
безпечну дистанцію, в результаті чого
допустив зіткнення з автомобілем марки
«Опель», держ. номер НОМЕР_2 під його
(позивача) керуванням.

Постановою Іллічівського міського
суду Одеської області від 31.10.2011 року
відповідач визнаний винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП з
накладенням на нього
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 340 грн.

Позивач вказував, що розмір шкоди,
пов'язаної з пошкодженням його
автомобіля в результаті ДТП,
встановлений експертизою проведеною
ПАТ «Міська страхова компанія» у
розмірі 8 218 грн. 77 коп., яка на даний час
у порушення строку для виплат суми
страхового відшкодування, виплачена не
була.

Також позивач зазначав, що на даний час
автомобіль, яким він користується на
відповідній правовій основі, досі не
відремонтований, а оскільки він
необхідний йому для роботи, він
(позивач вимушений користуватися ним у
такому стані, що вкрай небезпечно для
нього і оточуючих його осіб.

Крім того, позивач зазначав, що він
працює продавцем у приватному магазині
у м. Одесі по продажу риболовних
приладів та не може доставляти товар до
магазину, у зв'язку з чим він втратив
покупців. Також позивач вказує, що він
не зміг здійснити свій намір щодо
продажу спірного автомобілю, через
його пошкодження та повернув завдаток
покупцю у сумі 3 000 грн.

У зв'язку з цим позивач звернувся до
суду з даним позовом та стверджував, що
його права порушені та, він зазнав
моральної шкоди через вказані
обставини, яка полягає у фізичних і
психічних стражданнях.

В судовому засіданні в суді першої
інстанції, як зазначено в рішенні суду,
представник позивача просила суд
задовольнити позов в повному обсязі з
врахуванням уточнень. Представник
відповідача заперечувала проти
задоволення позову, мотивуючи тим, що
позовні вимоги не доведені позивачем.

Рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 20.02.2014 року позов
ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої майну фізичної особи грошові
кошти у розмірі 8 218,77 грн., в рахунок
відшкодування упущеної вигоди кошти у
розмірі 3 000 грн., в рахунок
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
відбулася 27.09.2011 року, кошти у розмірі 3
000 грн., витрати на правову допомогу у
розмірі 2 500 грн. та судові витрати у
розмірі 458,81 грн.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4
через свого представника подав
апеляційну скаргу на рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 20.02.2014 року, в якій просить
рішення суду від 20.02.2014 року скасувати,
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_5 залишити без
задоволення, посилаючись на те, що не
згоден з оскаржуваним рішенням суду,
так як воно прийнято з порушенням норм
діючого законодавства, суперечить
принципам справедливості та
обґрунтованості рішень судів України.

Іншими учасниками процесу рішення суду
не оскаржується.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу.
Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явилися, про час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином (ПрАТ «Міська страхова компанія»
з урахуванням вимог ст. 77 ЦПК України)
причини неявки суду не повідомили,
клопотання про відкладення розгляду
справи від них на адресу суду не
надходили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника ОСОБА_4, дослідивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду скасуванню,
в частині стягнення з відповідача на
користь позивача матеріальної шкоди в
розмірі 8 218,77 грн., упущеної вигоди в
розмірі 3 000 грн. та витрат на правову
допомогу в розмірі 2 500 грн. з ухваленням
нового рішення, в цій частині, та зміні,
в частині розміру стягнутих судових
витрат з відповідача на користь
позивача з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміні рішення є, зокрема:
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_5,
суд першої інстанції виходив з
наступного.

Судом встановлено, що постановою
Іллічівського міського суду Одеської
області від 31.10.2011 року відповідач
визнаний винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 КУпАП з
накладенням на нього
адміністративного стягнення у вигляді
штрафу у розмірі 340 грн. (а. с. 7).

Згідно вказаної постанови,
зазначається, що 27.09.2011 року о 09 годині 15
хвилин на 19 км. автодороги Н-04 ОСОБА_4,
керуючи автомобілем марки «Вольво»
держ. номер НОМЕР_1, не впевнився у
безпеці руху та не вибрав безпечну
дистанцію, в результаті чого допустив
зіткнення з автомобілем марки «Опель»,
держ. номер НОМЕР_2, чим порушив п. 10.1.
правил дорожнього руху та спричинив
пошкодження транспортного засобу (а. с.
6).

Відповідно до копії заочного рішення
Іллічівського міського суду Одеської
області від 08 червня 2012 року (а. с. 46-48),
стягнуто з Приватного акціонерного
товариства «Міська страхова компанія»
на користь ОСОБА_5 в рахунок
відшкодування матеріальної шкоди,
завданої майну фізичної особи, грошові
кошти в сумі 8 218,77 грн. та судові витрати
в розмірі 214,60 грн.

Згідно копії постанови державного
виконавця ДВС Будьонівського
районного управління юстиції у м.
Донецьку від 30.08.2012 року (а. с. 51),
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа № 1511/1717/12,
виданого 06.07.2012 року Іллічівським
міським судом Одеської області (а. с. 44).

Відповідно до копії постанови
державного виконавця ДВС
Будьонівського районного управління
юстиції у м. Донецьку від 05.02.2013 року (а.
с. 42-43), повернуто виконавчий документ
стягувачеві у зв'язку з тим, що за
боржником автотранспортних засобів та
нерухомого майна не встановлено та
грошові кошти для виконання
виконавчого документу відсутні.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

За змістом положень зазначеного Закону
та ст. 1194 ЦК України питання про
відшкодування шкоди самою особою,
відповідальність якої застрахована,
вирішується залежно від висловленої
нею згоди на таке відшкодування; у разі
відсутності такої згоди за її заявою до
субсидіарної відповідальності
залучається страховик (МТСБУ).

Згідно із п. 11 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про
деякі питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки», за вибором
потерпілого вимога про відшкодування
шкоди може бути пред'явлена
безпосередньо до винної особи,
оскільки за змістом статті 1191 ЦК особа,
яка відповідає за шкоду, завдану з вини
іншої особи, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи, якщо за
законом межі відповідальності
останньої та особи, яка за неї
відповідає, однакові.

З винної особи за регресною вимогою
стягується розмір визначеного
відшкодування за зобов'язанням з
відшкодування шкоди, а якщо законом
встановлено межі відшкодування або
межі відповідальності винної особи, то
витрати з такої особи стягуються у цих
межах.

Також, згідно до п. 18 вказаної
Постанови, якщо за договором
страхування визначений вигодонабувач,
він повинен бути залучений до участі у
справі (стаття 985 ЦК, стаття 3 Закону
України «Про страхування»).

Відповідно до наведених положень
закону договір страхування надає право
третій особі (вигодонабувачу) вимагати
від страховика здійснити страхову
виплату на свою користь, тобто наділяє
вигодонабувача правами
страхувальника, хоча і не покладає на
нього обов'язків останнього.

При розгляді таких справ суди повинні
враховувати положення статей 636, 985 ЦК,
статтю 3 Закону України «Про
страхування», і у разі якщо буде
встановлено, що вигодонабувач
відмовився від пред'явлення позову до
страховика або сума страхової виплати
більша, ніж має отримати вигодонабувач,
страхувальник/потерпілий не
позбавлений права на пред'явлення
позову про виплату страхового
відшкодування на свою користь на
загальних підставах.

Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України,
майнова шкода, нанесена неправомірними
діями майну фізичної особи повинна
бути відшкодована у повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодується особою, яка на
відповідній правовій основі (право
власності, повного господарського
відання, оперативного управління або з
інших підстав) володіє транспортним
засобом, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Підпунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК
України встановлено, що шкода, завдана
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки, відшкодовується
на загальних підставах, а саме шкода,
завдана одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Отже, враховуючи те, що до цього часу
позивачу не відшкодовано шкоду,
завдану внаслідок ДТП, норми ст. ст. 1166,
1187 ЦК України, суд першої інстанції
дійшов висновку про задоволення вимоги
позивача, в частині відшкодування з
відповідача на його користь
матеріальної шкоди, завданої майну
фізичної особи у розмірі 8 218,77 грн.

Крім того, задовольняючи частково
вимогу про стягнення з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування
упущеної вигоди кошти у розмірі 3 000
грн., суд першої інстанції керувався
наступним.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є: 1)
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Таким чином, коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому
відшкодовуються в повному обсязі
збитки відповідно до реальної вартості
на час розгляду справи втраченого
майна, робіт, які необхідно провести,
щоб виправити пошкоджену річ, усунути
інші негативні наслідки неправомірних
дій заподіювача шкоди.

Згідно попереднього договору про намір
продажу автомобіля «Опель» Аксона, 1983
року випуску (а. с. 109-110), продавець
ОСОБА_5 уклав із покупцем ОСОБА_7
договір про намір продажу автомобілю
«Опель» Аскона за 18 000 грн. та сума
завдатку у розмірі 3 000 грн. була
передана покупцем продавцю до
підписання цього договору. У зв'язку з
пошкодження даного автомобілю
внаслідок ДТП, позивач повернув
відповідачу вказаний завдаток.

Отже, суд дійшов висновку, що розмір
збитків, які реально зазнав позивач та
підтверджуються договором мають
складати 3 000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України,
розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається залежно
від характеру правопорушення, глибини
фізичних і душевних страждань,
погіршення здібностей особи.

Згідно з постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 року № 4 (зі
змінами до пункту 9 внесеними
постановою від 25.05.2001 р. № 5), розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру -
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин, а також
враховується стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
При цьому, суд має виходити із засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Отже, враховуючи факт заподіяння
потерпілому моральної шкоди,
протиправність дій відповідача,
причинний зв'язок між такими діями та
їх наслідками, а також вину відповідача
в завданій моральній шкоді, суд дійшов
висновку про необхідність у рахунок її
відшкодування стягнути з відповідача
на користь позивача грошову
компенсацію.

Визнаючи частково розмір моральної
шкоди в розмірі 3 000 грн. з врахуванням
виваженості, розумності та
справедливості, який підлягає
стягненню з відповідача, суд взяв до
уваги те, що через пошкодження
автомобіля внаслідок ДТП, позивач
змушений був добиратися до місця свого
роботи в м. Одеса, що підтверджується
довідкою (а. с. 117) громадським
транспортом, що також підтверджується
квитанціями (а. с. 112-116). Вказані
обставини призвели до вимушених змін у
житті позивача та стосунках із своєю
родиною, яку він не міг забезпечувати
на належному рівні та із сторонніми
особами, у яких він позичав кошти для
задоволення нагальних потреб.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України,
підлягають стягненню з відповідача на
користь позивача витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору, які
підтверджуються квитанціями у розмірі
458,81 грн. (а. с. 2, 54).

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до
судових витрат серед іншого належать і
витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. ст. 84, 88 ЦПК України, та
ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та
адвокатську діяльність», судові
витрати на правову допомогу - це
фактично понесені стороною і
документально підтверджені витрати,
пов'язані з наданням цій стороні
правової допомоги адвокатом або іншим
спеціалістом в галузі права при
вирішенні цивільної справи в розумному
розмірі з урахуванням витраченого
адвокатом часу.

З матеріалів справи вбачається, що
31.10.2013 року ОСОБА_5 уклав з адвокатом
ОСОБА_8 договір про надання правової
допомоги (а. с. 122), згідно якого останній
зобов'язався представляти інтереси
ОСОБА_5

Відповідно до квитанції № 08/2013 року (а.
с. 121) позивач ОСОБА_5 здійснив оплату
послуг адвоката у розмірі 2 500 грн.

У рішенні Конституційного Суду України
від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009
висловлена правова позиція щодо
правової допомоги, згідно з якою
правова допомога є багатоаспектною і
включає, крім інших її видів, також
представництво в судах. Вибір форми та
суб'єкта надання такої допомоги
залежить від волі особи, яка бажає її
отримати.

Таким чином, враховуючи вищевказане та
те, що в матеріалах справи є договір з
надання правової допомоги від 31.10.2013
року, довіреність від 31.10.2013 року (а. с.
76), в якій вказано, що ОСОБА_8 є адвокатом
на підставі свідоцтва про право
заняття адвокатською діяльністю
НОМЕР_3, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що підлягають
стягненню частково судові витрати на
правову допомогу в сумі 2 500 грн., які
підтверджуються квитанцією.

За таких обставин, суд першої інстанції
частково задовольнив позовні вимоги
позивача.

Судова колегія погоджується з
висновками суду першої інстанції, в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача моральної шкоди та з
визначеним судом розміром моральної
шкоди.

Оскільки, згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її завдала,
за наявності її вини, крім випадків,
встановлених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК
України, особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав;
моральна шкода полягає, зокрема у
душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
в результаті порушень правил
дорожнього руху відповідачем, останній
допустив зіткнення з автомобілем під
керуванням позивача (а. с. 6-7) та
пошкодив належний позивачеві
автомобіль, що встановлено також
рішенням Іллічівського міського суду
Одеської області від 08.06.2012 року (а. с.
46-48) та не підлягає доведенню
відповідно до ст. 61 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції
правомірно стягнув з відповідача на
користь позивача завдану моральну
шкоду, враховуючи обставини, якими
позивач обґрунтовував позовні вимоги,
в цій частині, та визначив розмір
моральної шкоди відповідно до вимог ст.
23 ЦК України, з урахуванням засад
розумності і справедливості.

Однак, судова колегія не погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно стягнення з відповідача на
користь позивача матеріальної шкоди в
розмірі 8 218,77 грн., упущеної вигоди в
розмірі 3 000 грн. та витрат на правову
допомогу в розмірі 2 500 грн., оскільки
суд першої інстанції дійшов таких
висновків, неповно з'ясувавши
обставини, що мають значення для
справи, на підставі недоведених
обставин, що мають значення для справи
та з порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Оскільки, в судовому засіданні
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що 27 вересня 2011
року о 15.00 год. на 19 км. автодороги Н-04
Одеса-Іллічівськ ОСОБА_4 (відповідач),
керуючи автомобілем «Вольво», номерний
знак НОМЕР_1, в порушення п. 10.1. Правил
дорожнього руху, не впевнився в безпеці
руху та не вибрав безпечну дистанцію,
внаслідок чого допустив зіткнення з
автомобілем «Опель», номерний знак
НОМЕР_2, який належить ОСОБА_5 (позивач).
В результаті ДТП автомобілю позивача
заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 8
218,77 грн., що встановлено рішенням
Іллічівського міського суду Одеської
області від 08.06.2012 року (а. с. 46-48) та не
підлягає доведенню відповідно до ч. 3
ст. 61 ЦПК України.

Цим же рішенням Іллічівського міського
суду Одеської області від 08.06.2012 року з
ПрАТ «Міська страхова компанія» на
користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування
матеріальної шкоди, завданої майну
фізичної особи стягнуто грошові кошти
сумі 8 218,77 грн., оскільки
цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_4 (відповідача) була застрахована
ПрАТ «Міська страхова компанія».

Тобто, на користь позивача уже стягнуто
зазначеним рішенням суду матеріальну
шкоду, завдану йому відповідачем, із
страхової компанії, в якій
застрахована цивільно-правова
відповідальність відповідача.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Проте, відповідно до позовної заяви,
позивач просить повторно стягнути на
його користь завдану йому відповідачем
матеріальну шкоду в розмірі 8 218,77 грн.,
яка уже стягнута на його користь із
страхової компанії, що не передбачено
вимогами чинного законодавства, а тому
позовні вимоги позивача, в цій частині,
не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України
збитки є доходи, які особа могла б
реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушено (упущена вигода).

Задовольняючи частково позовні
вимоги позивача, щодо стягнення з
відповідача на його користь упущеної
вигоди в розмірі 3 000 грн., суд першої
інстанції виходив з того, що маючи
намір продати автомобіль, позивач
отримав від покупця завдаток в розмірі
3 000 грн., однак, у зв'язку з пошкодженням
автомобіля в ДТП позивач повернув
покупцю завдаток. Тому суд першої
інстанції вважав, що ці збитки є
упущеною вигодою та стягнув їх з
відповідача на користь позивача
(позивачем рішення не оскаржується).

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, в матеріалах справи
відсутні докази повернення позивачем
покупцеві автомобіля завдатку в
розмірі 3 000 грн., такі докази не
представлені і суду апеляційної
інстанції.

В матеріалах справи також
відсутні докази і інших обставин, якими
позивач обґрунтовував свої вимоги, в
частині упущеної вигоди, однак суд
першої інстанції при частковому
задоволенні цих позовних вимог,
виходив лише з повернення позивачем
завдатку, тому враховуючи, що позивачем
рішення суду не оскаржується, судова
колегія не робить висновків стосовно
інших обставин.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, позовні вимоги
позивача, в цій частині, також не
підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню і вимоги
позивача стосовно стягання з
відповідача на його користь витрат на
правову допомогу. Оскільки, в
матеріалах справи відсутній будь-який
розрахунок понесених позивачем витрат
на правову допомогу, а лише додана
квитанція про сплату (а. с. 121).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги.

В матеріалах справи, крім договору про
надання правової допомоги (а. с. 122)
позивачеві адвокатом ОСОБА_8,
знаходиться також копія довіреності на
представлення інтересів позивача
адвокатом ОСОБА_8 (а. с. 30, 68), яка також
вказана і в квитанції про витрати на
правову допомогу (а. с. 121), якою позивач
обгрунтовував свої вимоги стосовно
витрат на правову допомогу.

Проте, відшкодування витрат, пов'язаних
з представництвом чинним ЦПК України
не передбачено.

Тому, за таких обставин, судова колегія
вважає, що позивачеві необхідно
відмовити в стягнені з відповідача на
його користь витрат на правову
допомогу, в зв'язку з недоведеністю цих
вимог (що понесені позивачем витрати є
саме витратами на правову допомогу та
розрахунок цих витрат).

В зв'язку з відмовою в задоволенні
вищезазначених позовних вимог
позивача, підлягає зменшенню і розмір
стягнутих з відповідача понесених
позивачем судових витрат.

Оскільки, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, стороні, на користь якої
ухвалено рішення, суд присуджує з
другої сторони понесені нею і
документально підтверджені судові
витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи розмір понесених позивачем
і документально підтверджених судових
витрат (а. с. 2, 54) та те, що позовні вимоги
позивача задоволено частково лише, в
частині моральної шкоди, то розмір
стягнутих з відповідача на користь
позивача судових витрат підлягає
зменшенню до 114 грн. 70 коп.

Таким чином, на підставі наведеного,
судова колегія, частково погоджується
з доводами апеляційної скарги та
вважає, що рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від
20.02.2014 року, в частині стягнення з
відповідача на користь позивача
матеріальної шкоди в розмірі 8 218,77 грн.,
упущеної вигоди в розмірі 3 000 грн. та
витрат на правову допомогу в розмірі 2
500 грн., підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні цих позовних вимог
позивача, а також зміні, в частині
розміру стягнутих судових витрат,
стягнувши з відповідача на користь
позивача судові витрати в розмірі 114
грн. 70 коп. В іншій частині рішення
підлягає залишенню без змін.

Доводи апеляційної скарги, в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача моральної шкоди, судова
колегія не приймає до уваги, враховуючи
вищевикладене.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
представника ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від
20.02.2014 року по справі за позовом ОСОБА_5
до ОСОБА_4, треті особи - Одеська філія
ПАТ «Українська страхова компанія
«Гарант-Авто», ПрАТ «Міська страхова
компанія», страхова компанія «Уніка»
про відшкодування шкоди завданої особі
внаслідок ДТП, стягнення упущеної
вигоди та матеріальної шкоди
скасувати, в частині стягнення з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_5 матеріальної шкоди в
розмірі 8 218,77 грн., упущеної вигоди в
розмірі 3 000 грн. та витрат на правову
допомогу в розмірі 2 500 грн.

Ухвалити нове рішення, в цій
частині, яким відмовити в задоволенні
цих позовних вимог ОСОБА_5.

Рішення Іллічівського міського
суду Одеської області від 20.02.2014 року
змінити, в частині розміру стягнутих
судових витрат, стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_5 судові витрати в
розмірі 114 грн. 70 коп.

В іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили до суду
касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської
області О.Д.
Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич