АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2014 року. Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Нежури В.А., Соколової В.В.

при секретарі - Меєчко Д.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1, діючого за довіреністю в
інтересах ОСОБА_2 на ухвалу
Солом'янського районного суду м. Києва
від 18 березня 2014 року за заявою про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_3 до Відділу державної
виконавчої служби Солом'янського
районного управління юстиції у м.
Києві, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрспецторг Групп»,
треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
визнання прилюдних торгів,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із заявою про забезпечення позову
шляхом накладення арешту на Ѕ частини
двокімнатної квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 42,83 кв.м. та заборони
ОСОБА_2 у будь-який спосіб вчиняти дії
щодо відчуження зазначеної квартири.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що
невжиття цих заходів може в подальшому,
у разі задоволення позову, ускладнити
або взагалі зробити неможливим
виконання рішення суду в частині
повернення майна.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 18.03.2014 р. заяву задоволено
частково.

Накладено арешт на Ѕ частини
двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі
представник ОСОБА_2 просить зазначену
ухвалу скасувати та постановити нову,
посилаючись на те, що вона постановлена
з порушенням норм процесуального
права, оскільки суд при вирішенні
даного питання, не урахував, що майно,
на яке накладено арешт належить на
праві власності третій особі ОСОБА_2,
тоді як позивач втратив право
власності на зазначену квартиру,
оскільки на неї було звернуто
стягнення за невиконаними ним
зобов'язаннями.

Крім того вказував на
помилковість висновку суду в частині
застосування виду забезпечення позову
з огляду на те, що відповідно до ст.152
ЦПК України накладенням арешту
дозволяється забезпечувати лише позов
майнового характеру за умови, що таке
майно належить відповідачеві.

Справа №760/5418/14-ц № апеляційного
провадження:22-ц/796/7775/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Лозинська
М.І.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Усик Г.І. Також
посилався на не співмірність виду
забезпечення позову заявленим вимогам,
оскільки позивач не заявляв вимог
майнового характеру.

Інші особи, які приймали участь у
справі в судове засідання не з'явилися,
про час та місце розгляду справи були
повідомлені.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення осіб, які приймали участь в
судовому засіданні, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів виходить з
наступного.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення позову
може утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про
забезпечення позову, суд першої
інстанції виходив з того, що невжиття
таких заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

З таким висновком погодитись не можна,
виходячи з наступних підстав.

Суд не звернув увагу на відсутність
доказів які б підтверджували вимоги
ОСОБА_3 про забезпечення позову у
обраний ним спосіб, не прийняв до уваги
положення ч.3 ст.151 ЦПК України та
роз'яснення викладені в п.4 постанови
Пленуму Верховного Суду України №9 від
22.12.2006 р. «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», а саме: не
пересвідчився, що існує реальна
загроза невиконання чи утруднення
виконання можливого рішення суду про
задоволення позову, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення цього питання.

Так, суд не з'ясував у позивача і не
мотивував в ухвалі, яким чином не
забезпечення позову у наведений
ОСОБА_3 спосіб, може утруднити чи
зробити неможливим виконання рішення
суду, та залишив поза увагою
неспівмірність позовних вимог з видом
забезпечення позову, оскільки позивач
не ставив питання про визнання права
власності на спірне майно, та про
повернення йому цього майна, і не був
стороною продажу майна з прилюдних
торгів.

Крім того, накладено арешт на майно, що
належить ОСОБА_2, яка не є відповідачем
у справі, а залучена до участі у справі
як третя особа.

Зважаючи на викладене,
оскаржувану ухвалу не можна визнати
законною та обґрунтованою, а тому вона
підлягає скасуванню з постановленням у
справі нової ухвали про відмову в
задоволенні заяви ОСОБА_3 про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на Ѕ частини двокімнатної
квартири АДРЕСА_1, загальною площею 42,83
кв.м., що належить на праві власності
ОСОБА_2, за відсутності для цього
правових підстав.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 303, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого за
довіреністю в інтересах ОСОБА_2,
задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м.
Києва від 18 березня 2014 року скасувати
та постановити нову ухвалу.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про
забезпечення позову у спосіб
накладення арешту на Ѕ частину
квартири АДРЕСА_1, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:
Судді: