Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/6016/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді Широкової
Л.В.,

суддів
Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання
Ходаківській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 31 березня 2014
року

по цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до Житомирської обласної ради,
третя особа без самостійних вимог -
Житомирська обласна дитяча лікарня про
визнання права власності на майно за
набувальною давністю,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року ОСОБА_2
звернулася до суду з даним позовом,
мотивуючи його тим, що з 1992 року працює
в Житомирській обласній дитячій
лікарні. 19 травня 1995 року на підставі
рішення адміністрації та
профспілкового комітету дитячої
обласної лікарні її сім'ї було видано
ордер №20 на право заселення в кімнату
АДРЕСА_1. А тому, позивачка просила
визнати право власності на
вищезазначену кімнату за набувальною
давністю.

Рішенням Житомирського районного
суду Житомирської області від 31
березня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове по суті
позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що рішення суду є
незаконним, необґрунтованим та таким,
що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Судом не встановлено усіх обставин, що
мають значення для справи, не
досліджено та не надано належної
оцінки доказам по справі, висновки суду
не відповідають обставинам справи.
Апелянт зазначає, що неодноразово
зверталася до Станишівської сільської
ради, Житомирської обласної державної
адміністрації, щодо приватизації
вказаної кімнати, проте останні
відмовляли їй, не обґрунтовуючи своє
рішення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову
суд першої інстанції на підставі ч. 3
ст.344 ЦК України прийшов до правильного
висновку, що відсутні підстави для
визнання за позивачкою права власності
за набувальною давністю.

Так, відповідно до частин 1 та 3
ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно
заволоділа чужим майном і продовжує
відкрито, безперервно володіти
нерухомим майном протягом десяти років
або рухомим майном - протягом п'яти
років, набуває право власності на це
майно (набувальна давність), якщо інше
не встановлено цим Кодексом, а якщо
особа заволоділа майном на підставі
договору з його власником, який після
закінчення строку договору не
пред'явив вимоги про його повернення,
вона набуває право власності за
набувальною давністю на нерухоме майно
через п'ятнадцять, а на рухоме майно
через п'ять років з часу спливу
позовної давності.

Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та
перехідних положень зазначеного
Кодексу він набирає чинності з 1 січня
2004 року. Правила ст.344 Цивільного
кодексу України про набувальну
давність поширюються також на випадки,
коли володіння майном почалося за три
роки до набрання чинності цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів
справи, у зв'язку з роботою в
Житомирському обласному
паталогічному бюро позивачу для
проживання в 1995 році на підставі
спільного рішення адміністрації і
профспілкового комітету лікарні був
наданий ордер на заселення із сином до
кімнати АДРЕСА_1. Цей гуртожиток
перебуває на балансі Житомирської
обласної дитячої лікарні Житомирської
обласної ради. З вказаного часу позивач
із своєю сім'єю проживає у
вищезазначеному житловому приміщенні.

Законодавець визначив, що
набувальна давність поширюється на
випадки фактичного володіння чужим
майном. Наявність у володільця,
наприклад, договору оренди, наймання,
зберігання тощо, виключає застосування
набувальної давності.

Відтак, для задоволення позовних
вимог відсутні правові підстави.

Доводи апелянта про те, що власник
жилого приміщення відмовляє йому у
приватизації вказаного житла, не може
бути підставою для задоволення вимог
про визнання права власності на житло
за набувальною давністю.

Інші доводи апеляційної скарги
також є безпідставні та ґрунтуються на
помилковому тлумаченні закону.

Враховуючи викладене, колегія
суддів вважає, що рішення суду є
законним та обґрунтованим, а тому
підстави для задоволення апеляційної
скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308,
313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 31 березня 2014 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: