Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2014 року Справа №2-9327/11

Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області в складі:

головуючого судді: Дзюбановського Ю.І.

при секретарі: Борисевич І.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особи Йосипівська
сільська рада, Управління
Держкомземагенства в Тернопільському
районі, ОСОБА_3, про усунення перешкод
та звільнення захопленої частини
земельної ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, надалі позивач, звернулися в
суд з позовом до ОСОБА_2, третя особи
Йосипівська сільська рада, Управління
Держкомземагенства в Тернопільському
районі, ОСОБА_3, в якому просить усунути
перешкоди в користуванні земельною
ділянкою шляхом звільнення частини
земельної ділянки площею 42,0 кв.м.
згідно із Додатком №3 до Висновку
експерта від 17.09.2013р. №4381/13-22.

Представники позивача позовні вимоги
підтримують, в їх обґрунтування
зазначають, що померлий ОСОБА_4, якому
була виділена земельна ділянка,
самовільно зайняв частину ділянки,
належну ОСОБА_1, чинить перешкоди в її
користуванні, чим порушується право
позивача як землекористувача. Після
смерті ОСОБА_5 спадкоємцем його прав та
обов'язків щодо користування земельної
ділянки є ОСОБА_2, яка проживає в
будинку та користується земельною
ділянкою і не звільняє самовільно
захоплену ОСОБА_5 частину земельної
ділянки.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2
та її представники не з'явилися, в
попередньому засіданні позовні вимоги
не визнають, мотивуючи тим, що
матеріалами справи не доведено факту
самовільного захоплення земельної
ділянки, оскільки межі земельних
ділянок сторін по справі не
встановлені.

Сільський голова в судовому засідання
пояснила, що довідки про розмір
земельних ділянок, які були видані
відповідають дійсності, комісія щодо
встановлення меж та розв'язання спору
неодноразово виїжджала, однак через
відсутність домовленостей сторін та
постійних сварок не могла прийняти
відповідне рішення.

ОСОБА_3 та представник Управління
Держкомземагенства в Тернопільському
районі в судове засідання не з'явилися.

Дослідивши та оцінивши зібрані по
справі докази, суд встановив наступні
обставини справи.

Згідно довідки Йосипівської сільської
ради від 26.12.2012р. №219 за ОСОБА_6 по
АДРЕСА_1 згідно кадастрової книги
рахується присадибна неприватизована
земельна ділянка в розмірі 0,33 га., з
яких земельна ділянка 0,25 га для
обслуговування жилого будинку і
земельна ділянка площею 0,08 га для
ведення особистого селянського
господарства.

Згідно довідки Йосипівської сільської
ради від 26.12.2012р. №220 за ОСОБА_4 по
АДРЕСА_2 згідно земельно-кадастрової
книги рахується присадибна
неприватизована земельна ділянка
розміром 0,65 га, з них земельна ділянка
0,25 га для обслуговування жилого
будинку і земельна ділянка площею 0,40 га
для ведення особистого селянського
господарства.

Із наданої Йосипівською сільською
радою довідки від 11.12.2013р. №294 свідчить,
що за ОСОБА_4 рахується 1/2 частина
житлового будинку по АДРЕСА_2. Разом з
ним в 1/2 частині будинку проживала та
перебувала на реєстраційному обліку
його дружина ОСОБА_7

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Як вбачається
із матеріалів спадкової справи №504/2013
до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4,
його дружина ОСОБА_8 відмовилася від
обов'язкової частки у майні. Згідно
заяви від 09.10.2013р. спадкоємцем по
заповіту від 04.08.2011р. по реєстру за №35
після померлого ОСОБА_4 є ОСОБА_2.

Таким чином, до спадкоємця по заповіту
ОСОБА_2 перейшли усі права та обов'язки,
що належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті, зокрема,
успадкування 1/2 частини житлового
будинку по АДРЕСА_2 та присадибної
неприватизованої земельної ділянки
розміром 0,65 га, з них земельна ділянка
0,25 га для обслуговування жилого
будинку і земельна ділянка 0,40 га для
ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_2.

Пунктом 1 статті 153 Земельного кодексу
України передбачено, що власник не може
бути позбавлений права власності на
земельну ділянку, крім випадків,
передбачених цим Кодексом та іншими
законами України.

Згідно ст. 158 Земельного кодексу
України виключно судом вирішуються
земельні спори з приводу володіння,
користування і розпорядження
земельними ділянками, що перебувають у
власності громадян і юридичних осіб, а
також спори щодо розмежування
територій сіл, селищ, міст, районів та
областей.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

На клопотання представників позивача у
справі була призначена
земельно-технічна експертиза,
результати проведення якої викладенні
у Висновку від 17.09.2013р. №4381/13-22.

Експертом встановлено, що згідно
фактичних обмірів, які були проведення
у присутності експерта та сторін по
справі, площа земельної ділянки, якою
фактично користується ОСОБА_1 складає
0,3789 га, а фактична площа земельної
ділянки, якою користується ОСОБА_4
складає 0,5077 га. Згідно довідки
Йосипівської сільської ради від
26.12.2012р. за ОСОБА_6 згідно кадастрової
книги рахується присадибна
неприватизована земельна ділянка в
розмірі 0,33 га., за ОСОБА_4 згідно
кадастрової книги рахується
присадибна неприватизована земельна
ділянка в розмірі 0,65 га.

При порівнянні фактичних обмірів
земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з
Абрисом межових знаків граничних норм
по вул. Шевченка встановлено, що
різниця розмірів 31м та 31,89м вказує на
те, що фактичний розмір задньої частини
земельної ділянки ОСОБА_1 більший за
документальний. Різниця розмірів 31м та
29,37м вказує на те, що фактичний розмір
передньої частини земельної ділянки
ОСОБА_1 менший за документальний.
Різниця розмірів 41,5м та 42,11м і 41,5м та
42,64м вказує на те, що фактичні розміри
передньої та задньої частини земельної
ділянки ОСОБА_4 більші за
документальні. Фактичні довжини
земельних ділянок значно більші за
документальні.

Фактичні межі земельних ділянок ОСОБА_1
та ОСОБА_4 суттєво відрізняються від
меж, що визначені в картографічних
матеріалах с. Йосипівка 1964 року.
Частина земельної ділянки, якою
фактично користується ОСОБА_1 згідно
картографічних матеріалів с. Йосипівка
1964 року, має відноситися до земель
ОСОБА_4 (14 кв.м.). Частина земельної
ділянки, якою фактично користується
ОСОБА_4 згідно картографічних
матеріалів с. Йосипівка 1964 року, має
відноситися до земель ОСОБА_1 (42 кв.м.)
(Додаток 2 і 3 до Висновку).

Експертом встановлено, що діючі межові
знаки не відповідають раніше існуючим,
а саме тим, що зазначені в Абрисі
межових знаків граничних норм по вул.
Шевченка та картографічних матеріалів
с. Йосипівка 1964 року.

Враховуючи вищенаведені обставини,
проаналізувавши докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що в даному випадку ОСОБА_4, якому
виділялася земельна ділянка, а тепер
відповідач ОСОБА_2, яка нею
користується, зайняла частину
земельної ділянки площею 42,0 кв.м.
суміжного землекористувача, якому
сільською радою виділялася земельна
ділянка, а саме ОСОБА_6, як це казано в
Додатках 2 і 3 до Висновку експерта
№4381/13-22 від 17.09.2013р.

Відповідно до п. 2 ст. 152 Земельного
кодексу України власник земельної
ділянки або землекористувач може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення не пов'язані з позбавленням
права володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, не визнання або
оспорювання і статтею 3 ЦПК України
надано право на звернення до суду за їх
захистом.

Однак, як вбачається із матеріалів
справи, з позовом про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою та
її звільнення звернулася ОСОБА_1.
Будь-яких доказів, які б підтверджували
надання їй в користування земельної
ділянки по АДРЕСА_1, чи встановлену
експертом площу зайнятої відповідачем
земельну ділянку матеріали справи не
містять, а також не подано доказів
користування нею спірною земельною
ділянкою на правових підставах.

Відтак суд вважає, що позивачем не
доведено порушення її прав чи
інтересів зайняттям відповідачем
земельної ділянки, яка виділена в
користування ОСОБА_9, що змусило її
звернутися до суду.

Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати
позивачу не відшкодовуються.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 152, 153, 198 Земельного кодексу
України, ст.ст. 3, 60, 212, 218, 223, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою та
звільнення частини земельної ділянки -
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо апеляційної скарги не було
подано. У разі подання апеляційної
скарги рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом. Апеляційна
скарга на рішення суду подається
протягом десяти днів з дня його
проголошення до Апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Дзюбановський Ю.І.