Єдиний унікальний номер 249/3144/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/242/2014
Головуючий у 1 інстанції Дністрян О.М.
Доповідач Корчиста О.І.
10 січня 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів:
Корчистої О.І., Хейло Я.В.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області від 12 листопада 2013
року по цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на утримання неповнолітньої
Рішенням Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
від 12 листопада 2013 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення
аліментів на неповнолітню дитину
задоволені: стягнуто з відповідача на
користь позивачки аліменти на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини
доходів відповідача щомісячно, але не
менше 30% прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку до повноліття
дитини, починаючи з 29 травня 2013 року.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
зазначаючи, що рішення суду першої
інстанції є незаконним,
необґрунтованим, посилаючись на
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам по справі,
просить рішення Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2.

В обґрунтування доводів
апеляційної скарги зазначає, що
підстав для стягнення з нього
аліментів немає, оскільки він
матеріально забезпечує дитину: купує у
необхідній кількості одяг, взуття,
канцелярське приладдя, сплачує витрати
на додаткові заняття, харчування в
школі, за необхідності несе витрати на
потреби школи, дає дитині гроші на
дрібні витрати. Вважає, що позивач
ОСОБА_2 повинна нести однаковий з ним
обов`язок по утриманню дитини.

В судове засідання апеляційного
суду сторони не з`явились, про час та
місце розгляду справи повідомлені
належним чином, про причини неявки суд
не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в скарзі доводи,
апеляційний суд вважає, що скарга
ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно із роз'ясненням Пленуму
Верховного Суду України, що міститься в
п.2 постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009
року, рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК,
вирішив справу згідно з нормами
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин
відповідно до ст.8 ЦПК, а також
правильно витлумачив ці норми. Якщо
спірні правовідносини не врегульовані
законом, суд застосовує закон, що
регулює подібні за змістом відносини
(аналогія закону), а за відсутності
такого - суд виходить із загальних
засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставинах, на які
сторони посилаються, як на підставу
своїх вимог та
заперечень,підтверджених доказами, які
були досліджені у судовому засіданні і
які відповідають вимогам закону про їх
належність та допустимість, або
обставин, що не підлягають доказуванню,
а також, якщо рішення містить вичерпні
висновки суду, що відповідають
встановленим на підставі достовірних
доказів обставинам, які мають значення
для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони з 16 липня 1988 року перебували в
зареєстрованому шлюбі. Від даного
шлюбу вони мають неповнолітню дитину
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про
народження НОМЕР_1, видане Шахтарським
міським відділом реєстрації актів
цивільного стану від 28 квітня 2004 року,
актовий запис за № 444). Відповідно до
свідоцтва про народження батьком
дитини зазначений відповідач ОСОБА_1,
матір`ю - позивачка ОСОБА_2.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив з того, що
відповідач добровільно в повному
обсязі не виконує своїх обов`язків по
утриманню дитини, які передбачені
статтею 180 СК України, чим порушує
охоронювані законом інтереси
неповнолітньої дитини, хоча має
реальну можливість надавати
матеріальну допомогу, так як отримує
пенсію та регресні виплати, інших
утриманців не має.

Колегія суддів погоджується з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони відповідають
вимогам закону та фактичним
обставинам.

Статтею 180 СК України, визначено, що
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів, суд
повинен враховувати обставини
зазначені у положеннях ст.182 СК України,
а саме: стан здоров'я та матеріальне
становище дитини; стан здоров'я та
матеріальне становище платника
аліментів; наявність у платника
аліментів інших дітей, непрацездатних
чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
інші обставини, що мають істотне
значення.

Апеляційний суд вважає, що суд вірно
оцінив докази, що надані сторонами, та
дав їм належну правову оцінку.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він здійснює
матеріальну допомогу дитині не може
бути прийнято судом до уваги, оскільки
дані факти не підтверджуються наявними
в матеріалах справи доказами
(квитанціями, поясненнями свідків,
тощо).

З огляду на викладене, доводи
апеляційної скарги про те, що підстав
для стягнення аліментів з ОСОБА_1 немає,
є необґрунтованими.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України, передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Таким чином, обговоривши доводи
апеляційної скарги, перевіривши
юридичну оцінку обставин справи та
повноту їх встановлення, апеляційний
суд вважає, що судом першої інстанції
правильно встановлені правовідносини,
що склалися між сторонами і їм надана
належна оцінка, в судовому рішенні
повно відображені обставини, що мають
значення для справи, висновки суду про
встановлені обставини і правові
наслідки є вичерпними, відповідають
дійсності і підтверджуються
достовірними доказами, дослідженими в
судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що
апеляційним судом не встановлено
порушень судом першої інстанції при
розгляді цієї справи вимог
матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги і скасування судового рішення
немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК
України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Шахтарського
міськрайонного суду Донецької області
від 12 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення. Касаційна
скарга на неї може бути подана протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий

Судді