Справа № 192/2294/13-ц
Провадження № 2/192/66/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року Солонянський районний
суд Дніпропетровської області в
складі:

головуючої - судді Омелюх
В.М.

при секретарі - Короті Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у смт. Солоне
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач з урахуванням доповнень та
уточнень до позовних вимог від 23 квітня
2014 року звернулася до суду з позовом до
відповідача про стягнення коштів за
борговим зобов'язанням.

На обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що в результаті як
позики коштів, так і взяття в борг
продуктів харчування в магазині та
розтрати коштів з магазину, який
належить на праві власності позивачці
та де працювала в якості продавця
відповідач ОСОБА_2, у останньої виник
борг перед позивачкою, в зв'язку з чим
за домовленістю сторін в присутності
свідків ОСОБА_2 15 січня 2011 року написала
власноручно письмову розписку про
наявність у неї боргу перед позивачкою
в сумі 70 000 гривень, які вона
зобов'язалась згодом повернути, але
свого зобов'язання не виконувала.
Оскільки розписка не містила строку
повернення боргу, а відповідач
добровільно не повертала взяті в борг
грошові кошти, позивач направила їй
письмову вимогу, за якою прохала
повернути борг протягом 30 днів з дня
отримання цієї вимоги. Відповідач,
отримавши 26 червня 2013 року письмову
вимогу про повернення боргу, взяті в
борг грошові кошти не повернула.
Вважала, виходячи із зазначених
обставин та вільного волевиявлення
сторін щодо написання боргової
розписки з посиланням на ч. 2 ст. 604, ст.1053
ЦК України, що є підстави стверджувати,
що дані цивільно-правові відносини є
нічим іншим, як новацією боргу, а,
оскільки відповідачка своїх
зобов'язань за борговим зобов'язанням
не виконала і в добровільному порядку
не повертає грошові кошти на протязі,
змушена звернутися з позовом до суду
про стягнення грошових коштів в
примусовому порядку, при цьому
зменшила розмір позовних вимог до 60 000
гривень, які прохала стягнути з
відповідача в рахунок погашення боргу
за рішенням суду.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_3, які належним чином повідомлені
про час та місце розгляду справи (а.с.42),
в судове засідання не з'явились,
надавши письмову заяву, згідно якої
просили проводити розгляд справи у їх
відсутність, позов підтримали та
прохали його задовольнити з
урахуванням поданих до суду уточнених
позовних вимог, стягнувши борг з
відповідача за рішенням суду (а.с.46). В
судовому засіданні 25 березня 2014 року
позивач та її представник позов
підтримали та пояснили, що
відповідачка тривалий час працювала
продавцем в магазині позивача, в
зв'язку з чим між ними складися
довірливі відносини, внаслідок чого
контроль за діяльністю магазину
здійснювала саме відповідачка ОСОБА_2,
яка мала ключі від приміщення магазину,
а коли в 2011 році провели ревізію в
магазині виявили недостачу на суму
більше, ніж 140000 гривень. Відповідачка
ОСОБА_2 в присутності свідків борг
визнала та прохала не звертатись до
міліцію, при цьому власноруч написала
письмову боргову розписку на суму 70000
гривень 00 копійок, пообіцявши
повертати борг частинами, а на іншу
частину недостачі видала розписку на
ім'я свого чоловіка. До даного часу
фактично борг повернула лише в
незначному розмірі, в зв'язку з чим були
змушені звернутися з позовом до суду
для примусового стягнення боргу.

Відповідач ОСОБА_2, яка належним чином
повідомлена про час та місце розгляду
справи (а.с.42), в судове засідання
з'явилась, надавши суду письмову заяву,
за якою підтвердила отримання нею
копії уточненої позовної заяви,
позовні вимоги визнала в повному
обсязі в розмірі 60 000 гривень та
просила розглядати справи за її
відсутності (а.с.45). В судовому
засіданні 25 березня 2014 року позов
визнала в повному обсязі та пояснила,
що з 2002 року по 2011 рік працювала
продавцем в магазині позивачки, де при
проведенні ревізії в 2011 році була
виявлена недостача, вона та її чоловік
написали боргові розписки щодо
повернення суми боргу, але до дня
розгляду справи судом борг не
повернуто.

В зв'язку з неявкою у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, суд у відповідності з ч.2 ст.197
ЦПК України ухвалив здійснювати
розгляд справи у відсутність сторін,
які належним чином повідомлені про час
та місце розгляду справи, без
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу по наявних у справі
доказах.

Суд, дослідивши докази, що маються у
справі, приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Відповідно ст.10,11,60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості, а суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом, а
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язується вчинити на користь
другої сторони (кредитора) певну дію
(передати майно, виконати роботу,
надати послугу, сплатити гроші тощо)
або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку, при
цьому відповідно до вимог ст. 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно ставляться
та згідно ст.ст. 527-530 ЦК України
належними сторонами і у визначений
зобов'язанням строк. Якщо строк(термін)
виконання боржником обов'язку не
встановлений або визначений моментом
пред'явлення вимоги, кредитор має право
вимагати його виконання у будь-який
час, а боржник повинен виконати такий
обов'язок у семиденний строк від дня
пред'явлення вимоги, якщо обов'язок
негайного виконання не випливає із
договору або актів цивільного
законодавства.

За договором позики відповідно до
вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦК України одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж саму суму
грошових коштів(суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості, при цьому договір позики є
укладеним з моменту передання грошей
або інших речей, визначених родовими
ознаками, договір позики укладається у
письмовій формі, якщо його сума не менш
як у десять разів перевищує
встановлений законом розмір
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян, а на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей, а
відповідно до вимог ч.2 ст.604, ст.1053 цього
Кодексу передбачено, що за
домовленістю сторін борг, що виник із
договорів купівлі-продажу, найму майна
або з іншої підстави, може бути
замінений позиковим зобов'язанням, при
цьому така заміна провадиться з
додержанням вимог про новацію і
здійснюється у формі, встановлені для
договору позики (ст.1047 ЦК України).

У судовому засіданні встановлено, що
позивачка ОСОБА_1 здійснює
підприємницьку діяльність у виді
роздрібної торгівлі, в зв'язку з чим має
магазин по вул.Широка, 20 в селі Перше
Травня Солонянського району
Дніпропетровської області, де
відповідачка ОСОБА_2 працювала
продавцем продовольчих товарів в
період 2002-2011років, що підтвердили в
судовому засіданні 25 березня 2014 року
обидві сторони. Судом встановлено, що в
період 2008-2009 років у зв'язку з сімейними
проблемами позивач не могла самостійно
контролювати роботу магазину і
довірила це робити відповідачці
ОСОБА_2, при цьому цей період ревізія в
магазині не проводилася, а за
результатами її проведення в 2011 році
було виявлено недостачу товарів на
суму більш, ніж 140 000 гривень, в тому
числі за товари, які відповідач брала в
магазині без оплати (в борг), в зв'язку з
чим вона на пропозицію позивача видала
їй письмову боргову розписку від 15
січня 2011 року та зобов'язалась
повертати борг в сумі 70000 гривень
частинами, при цьому строк повернення
боргу зазначено не було (а.с.4), а факт
написання такої розписки підтвердили в
судовому засіданні 25 березня 2014 року як
позивач, так і відповідач.

Згідно ст.1049- 1050 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що було
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором,
якщо договором не встановлено строк,
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Оскільки в розписці від 15 січня 2011 року
дата повернення боргу зазначена не
була, то позивач направила на ім'я
ОСОБА_2 письмову вимогу від 21 червня 2013
року про необхідність сплатити суму
боргу в 30-денний строк з дня отримання
цієї вимоги (а.с.5), яку відповідач
згідно рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення
отримала 25 червня 2013 року (а.с.6,7), проте
до дати розгляду справи судом не
погасила заборгованість, що свідчить
про порушення нею свого зобов'язання.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що в судовому засіданні було
достовірно встановлено, що
відповідачка ОСОБА_2, працюючи
продавцем, брала без оплати грошовими
коштами, тобто в борг, у магазині
позивачки ОСОБА_1, в тому числі з
дозволу останньої, товари, внаслідок
чого виник борг в сумі 70 000 гривень, при
цьому зобов'язання по оплаті товарів
було замінено на боргове зобов'язання,
що не суперечить вимогам ч.2 ст.604 та
ст.1053 ЦК України, оскільки така заміна
проведена з додержанням вимог про
новацію і здійснена у формі,
встановленому для договору позики
(ст.1047 ЦК України).

Боргова розписка в установленому
законом порядку сторонами не
оспорювалась та не була визнана
недійсною, а боргове зобов'язання
укладено між сторонами у встановленому
законом порядку як за його змістом, так
і його формою.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України,
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі. Якщо боржник видав кредиторові
борговий документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджується виконанням ним свого
обов'язку. У разі відмови кредитора
повернути борговий документ або видати
розписку боржник має право затримати
виконання зобов'язання. У цьому разі
настає простроченні кредитора.

В судовому засіданні встановлено, що
борговий документ знаходиться у
позивача, а відповідачем не надано будь
- яких визначених законом письмових
доказів на підтвердження повернення
боргу позивачеві, при цьому не можуть
бути враховані покази свідків на
підтвердження факту повернення
грошових коштів.

Статтею 31 ЦПК України передбачено, що
позивач має право протягом усього часу
розгляду справи збільшити або зменшити
розмір позовних вимог, а позивач 24
квітня 2014 року зменшила розмір своїх
вимог з 70 000 до 60 000 гривень, проти чого
не заперечувала відповідач.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що в судовому
засіданні було належними та
допустимими доказами безспірно
встановлено, що відповідач свого
зобов'язання по сплаті коштів, в тому
числі після отримання письмової вимоги
позивача про повернення боргу, в
повному обсязі не виконала, в зв'язку з
чим підлягає стягненню з відповідача в
примусовому порядку, оскільки
відповідно до ст.ст. 526,527,629 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином, в строки та порядку,
визначеному законом чи договором,
оскільки відповідно до ч.1 ст.625 ЦК
України боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання, в
зв'язку з чим з відповідача необхідно
стягнути на користь позивача борг в
розмірі 60 000 гривень.

Крім цього, в зв'язку з задоволенням
позову з відповідача необхідно
стягнути на користь позивача понесені
ним судові витрати при зверненні з
позовом до суду у вигляді оплати
судового збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.509, 526, 527-530, 536, 545, 546, 547, 549, 550, 577, 610-611,
625, 626, 628, 635, 638-639, 1046-1048, 1051ЦК України;
ст.ст. 10, 11, 57, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
грошові кошти в сумі 60 000 (шістдесят
тисяч) гривень та судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 600
(шістсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Солонянський районний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення, а особами, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

ГОЛОВУЮЧА: суддя