Справа № 422/1132/14-ц
Провадження по справі №2/422/284/2014
28 квітня 2014 року Перевальський
районний суд Луганської області
головуючого-судді:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Перевальську, Луганської області
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості, -
Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «Приватбанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості,
посилаючись на наступне.
Між ним та відповідачем ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір №LGXRRX04570154
від 30 січня 2007 року, відповідно до якого
товариство надало відповідачу кредит в
сумі 5378,39 гривня на термін 24 місяці,
тобто до 30 січня 2009 року. Проте
відповідач ОСОБА_1, умови кредитного
договору порушила, внаслідок чого
станом на 08 січня 2014 року
заборгованість по кредитному договору
заборгованості за кредитом 1026,47
гривень, заборгованість по процентам
гривень, заборгованість по комісії за
користування кредитом - 2968,84 гривень,
пеня за несвоєчасність виконання
гривень, штрафи: 500,00 гривень (фіксована
частина), 2213,72 гривень (процентна
складова). Судовим наказом
Перевальського районного суду
Луганської області з відповідачки була
стягнута сума заборгованості у
розмірі: 9062,48 гривень. Отже
і саме таку суму вони просять стягнути
з відповідачки на їх користь та
стягнути судовий збір.
В судовому засіданні позивач надав
уточнену позовну заяву, де просив
стягнути з ОСОБА_1, на підставі
укладеного кредитного договору
№LGXRRX04570154 від 30 січня 2007 року,
заборгованість, що виникла станом на 16
саме: сума заборгованості за кредитом
776,47 гривень, заборгованість по
процентам за користування кредитом -
виконання зобов'язання за договором -
комісії за користування кредитом - 2968,84
гривень, штрафи: 500,00 гривень (фіксована
частина), 2670,64 гривень (процентна
складова) та стягнути з відповідача
судові витрати.
Відповідачка ОСОБА_1 в судовому
засіданні проти позову заперечувала та
пояснила, що сплачувала
заборгованість, що стягнена з неї за
судовим наказом, крім того, вона не
згодна з нарахованими відсотками та
пенею, обґрунтований розрахунок яких
позивачем не наданий.
Суд, вислухавши представника
позивача та відповідачку, дослідивши
матеріали справи, вважає позов
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Приватбанк»
необґрунтованим та таким, що не
підлягає задоволенню.
Згідно ч.2 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивачем на підтвердження позову
надані докази: кредитний Договір
№LGXRRX04570154 від 30 січня 2007 року, укладений
між Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» і ОСОБА_1
на суму 5378,40 гривень до 30 січня 2009 року
включно (а.с.8), Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам (а.с.9-12),
судовий наказ (а.с.5), розрахунок
заборгованості за кредитним договором
(а.с.6-7), уточнені розрахунки (а.с.32-33,50),
меморіальні ордери (а.с.51-72), виписка з
рахунку (а.с.73-74), а також ксерокопія
паспорту ОСОБА_1 (а.с.4).
Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України,
предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення.
Досліджуючи надані позивачем
докази, суд дійшов висновку, що такі
доказі як Умови надання споживчого
кредиту фізичним особам (а.с.9-12),
розрахунок заборгованості за
кредитним договором (а.с.6-7) і уточнені
розрахунки (а.с.32-33,50) є неналежними і
Так, в Умовах надання споживчого
кредиту фізичним особам відсутній
підпис ОСОБА_1 про ознайомлення саме з
ними, оскільки зі слів представника
позивача, такі Умови в різній час були
різні, а ствердження представника
позивача, що ОСОБА_1 ознайомилася саме з
цими Умовами, про що поставила свою
підпис в Договорі кредиту, не може
братись до уваги, так як позивач
повинен довести, що саме з цими Умовами
та в такому вигляді була ознайомлена
відповідачка. Крім того, друкарський
шрифт в Договорі кредиту про
ознайомлення з Умовами, не дозволяє
його прочитати і зрозуміти, що є
порушенням ДСТУ 4166-2003.
Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідачка повинна
виконувати лише ті зобов'язання, що
визначені в кредитному Договорі
№LGXRRX04570154 від 30 січня 2007 року, і в якому
відсутні умови про стягнення пені,
Також позивач надав розрахунок
заборгованості за кредитним договором
(а.с.6-7), який не може бути визнаним
належним доказом, оскільки в ньому
відсутня графа про погашення чи не
погашення заборгованості ОСОБА_1, що
позбавляє суд винести законне і
обґрунтоване рішення.
Крім того, позивачем надані
уточнені розрахунки заборгованості
(а.с.32-33,50), але вони є також неналежними.
Так, відповідно до кредитного
Договору №LGXRRX04570154 від 30 січня 2007 року,
ОСОБА_1 повинна кожен місяць до 05 числа
погашати заборгованість у розмірі 382,68
гривень протягом 24 місяців. Тобто ця
сума є constanta, і складається з сум 201,61
гривня - погашення тіла кредиту, 51,99
гривня - відсотки за користування
кредитом та 129,08 гривень - комісія, що
було і підтверджено в судовому
засіданні позивачем та
підтверджується максимальним розміром
предмету застави, закріпленим в
Договорі - 9184,32 гривні (382,68 х 24 місяці).
З розрахунку (а.с.50), вбачається, що
відповідачка 05.03.2007 року сплатила 383,00
гривні, тобто на думку суду виконала
повністю свої зобов'язання перед
банком за лютий місяць 2007 року, але в
графі нарахування відсотків на поточну
заборгованість за березень місяць 2007
року стоять суми 8,97 гривні, 1,72 гривні,
41,41 гривні, що загалом дорівнює 52,10
Оскільки у разі належного
виконання зобов'язань Договором
визначений постійний розмір суми
відсотків за користування кредитом -
51,99 гривні, незалежно від кількості
днів у місяці, а з невідомих суду причин
в розрахунку стоїть сума 52,10 гривень,
суд вважає, що розрахунок невірний і не
може визнаватись належним доказом.
Перераховувати розрахунок суд не має
право, оскільки лише оцінює докази,
надані сторонами, в даному випадку
Також, в судовому засіданні,
представник позивача не зміг пояснити,
чому нарахування відсотків на
прострочену заборгованість та
загальну заборгованість відсотків
нараховувалось до 02 лютого 2009 року,
наступною датою зазначена 31 серпня 2009
року, а потім 27 грудня 2010 року, та чому
саме з цього часу припинено їх
нарахування, хоча не припинено
нарахуванні пені та комісії, крім того,
він не зміг пояснити чому розрахування
проводиться по різним датам 03.05.2007,
08.05.2007, 30.05.2007, 06.12.2007, 29.12.2007, 30.12.2007...
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.212 ЦПК
України, суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводяться мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.
Враховуючі, що сторони
користуються своїми правами на власний
розсуд, і вільні в наданні доказів, а
суд приймає рішення лише на
досліджених в судовому засіданні
доказах, суд дійшов висновку, що
позивачем надані докази - кредитний
Договір №LGXRRX04570154 від 30 січня 2007 року на
суму 5378,40 гривень, ксерокопія паспорту
ОСОБА_1, меморіальні ордери, виписка з
рахунку, які підтверджують договірні
відносини між позивачем і
відповідачем, але позивачем не надано
доказів підтверджуючих суму
заборгованості відповідача, оскільки
такі докази як Умови надання
споживчого кредиту фізичним особам,
розрахунок заборгованості за
кредитним договором і уточнені
розрахунки не можуть бути прийняти
судом як належні і допустимі докази,
тому в позові необхідно відмовити.
Крім того, кредитний Договір
№LGXRRX04570154 від 30 січня 2007 року, укладений
між Публічним акціонерним товариством
комерційний банк «Приватбанк» і ОСОБА_1
на суму 5378,40 гривень (а.с.8), але в
позовних заявах (а.с.2-3,29-30,49), зазначений
той же номер та дата Договору, але на
суму 5378,39 гривень.
А також, позивачем в уточненій
позовній заяві не врахована сума,
стягнута позивачем з ОСОБА_1 за судовим
наказом Перевальського районного суду
Луганської області за №2-н-94/08 від 14
березня 2008 року у розмірі 9062,48 гривень.
Враховуючі вищевикладене, суд
дійшов висновку про необґрунтованість
позову, заявленого Публічним
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором №LGXRRX04570154 від 30 січня 2007 року,
і необхідності відмовити в його
Оскільки судом відмовлено
позивачу в вимогах про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
то суд вважає за необхідне відмовити і
в стягненні коштів, витрачених
позивачем на сплату судового збору.
Керуючись ст.ст.10,11,60,61,213 - 215, 218 ЦПК
України, суд,-
В позові Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
№LGXRRX04570154 від 30 січня 2007 року -
відмовити за необґрунтованістю.
Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Луганської області через
Перевальський районний суд Луганської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення, а якщо особи, які
брали участь у справі, не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - з дня
отримання копії цього рішення.

Головуючий - суддя:
Е.М.Сініцин.