Справа № 2/463/761/13
Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/1589/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

за участю
представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 26 грудня 2013 року у справі за позовом
Львівського державного університету
фізичної культури до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - Орган
опіки та піклування Личаківської
районної адміністрації Львівської
міської ради про виселення зі
студентського гуртожитку без надання
іншого житлового приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду
м. Львова від 26 грудня 2013 року
вищезазначений позов задоволено.

Суд виселив ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з кімнати АДРЕСА_1 без надання
іншого житлового приміщення.

Суд вирішив питання розподілу судових
витрат.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі апелянти
посилаються на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянти зазначають, що в
мотивувальній частині судового
рішення не зазначено жодної норми
матеріального права.

Апелянти стверджують, що позивач є лише
балансоутримувачем спірних приміщень,
а не власником, тому в нього відсутні
правові підстави для звернення із
позовом про виселення.

Апелянти просять рішення суду першої
інстанції скасувати та постановити
нове про відмову у задоволенні позову.

В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_2 доводи апеляційної
скарги заперечив.

Інші учасники судового розгляду в
судове засідання не з'явилися, хоча про
час і місце розгляду справи були
повідомлені у відповідності до вимог
ст.74 ЦПК України (а.с.145,146), а тому
колегія суддів вважає за можливе
відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України
розглянути апеляційну скаргу у
відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасника процесу, перевіривши
відповідно до ст.303 ЦПК України
законність та обґрунтованість
оскарженого рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд вважає, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення
залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Встановлено, що згідно з рішенням
виконкому Львівської міської ради № 493
від 20.06.1962 року Львівському інституту
фізичної культури було передано на
баланс зданий в експулатацію будинок
АДРЕСА_1, який з 1969 року має статус
студентського гуртожитку № 2, що
підтверджується також листом
Міністерства України у справах сім'ї,
молоді та спорту від 20.02.2007 року.

Відповідно до п.1.1. Положення про
студентський гуртожиток АДРЕСА_1, такий
призначений для проживання студентів,
аспірантів, слухачів підготовчого
відділення та факультету підвищення
кваліфікації на період навчання.
Вільні місця можуть використовуватись
для поселення працівників
університету, які потребують житла,
використовуватись для надання
тимчасового проживання іншим
мешканцям з компенсацією комунальних
послуг та витрат на утримання
приміщень.

Матеріалами справи встановлено, що між
сторонами 01.07.2010 року була укладена
угода № 13/2-10 «Про компенсацію
комунальних послуг та фактичних витрат
на утримання приміщень», за якою
позивач надав для проживання
відповідачів кімнату АДРЕСА_1 для
тимчасового проживання строком до
31.05.2011 року. Розпорядженням № 2/12 від
24.01.2011 року відповідачів попереджено
про необхідність звільнення
приміщення кімнати № 28 в гуртожитку в
зв'язку зі спливом строку дії угоди з
31.05.2011 року, з яким вони ознайомлені, що
підтверджується підписом на
розпорядженні (а.с.10).

Відповідно до ст.127 ЖК України та п.2
Примірного положення про гуртожитку,
затвердженого постановою Ради
Міністрів УРСР від 03.06.1986 року № 208,
гуртожитки призначаються лише для
проживання робітників, службовців,
студентів, учнів, а також інших
громадян у період їх роботи або
навчання.

Згідно з частиною другою статті 128,
статті 129 ЖК України, частини першої
пункту 10 Примірного положення про
гуртожитки, єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу в
гуртожитку є спеціальний ордер, який
видає адміністрація підприємства,
установи, організації на підставі
спільного рішення з профспілковим
комітетом про надання жилої площі в
гуртожитку.

Задовольняючи позовні вимоги про
виселення відповідачів із кімнати
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення, суд правильно виходив з
того, що відповідачі не перебували у
трудових відносинах з позивачем, ордер
на поселення в гуртожиток, який видає
адміністрація університету на
підставі спільного із профспілковим
комітетом рішення про надання жилої
площі в гуртожитку їм не видавався, а
відтак, їх проживання було тимчасовим
на визначений угодою «Про компенсацію
комунальних послуг та фактичних витрат
на утримання приміщень» строк, який
закінчився 31.05.2011 року.

Не заслуговують на увагу посилання
відповідачів в апеляційній скарзі на
те, що спірне приміщення ними
звільнено і в такому зберігаються лише
їх речі, а відтак, позивачем обрано
неналежний спосіб захисту, оскільки як
вбачається з матеріалів справи
відповідачі на час виникнення спору та
розгляду справи судом першої
інстанції, продовжували проживати в
спірному приміщенні гуртожитку і саме
таке місце проживання зазначали у
своїх клопотаннях.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

За наведених вище обставин, колегія
суддів доходить висновку, що суд першої
інстанції дав належну оцінку всім
обставинам і доказам у справі в їх
сукупності та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстави
для його скасування відсутні й
апеляційну скаргу на оскаржене рішення
необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 26 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.