справа № 361/816/14-ц
провадження № 2/361/768/14
РІШЕННЯ

Іменем України

02 червня 2014 року
м.
Бровари

Броварський міськрайонний суд
Київської області у складі:

головуючого-судді Телепенька А.Д.,при
секретаріБалабан І.М.,розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3
до Рожівської сільської ради
Броварського району Київської області,
треті особи: ОСОБА_4 в інтересах якого
діє опікун ОСОБА_3, Садівниче
товариство «Академік» про визнання
права власності на спадкове майно та за
позовом ОСОБА_4 в інтересах якого діє
опікун ОСОБА_3 до Рожівської сільської
ради Броварського району Київської
області, ОСОБА_3, третя особа Садівниче
товариство «Академік» про визнання
права власності на частину спадкового
майна,

в с т а н о в и в :

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом, у якому зазначала, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її чоловік ОСОБА_5.
Після його смерті відкрилася спадщина
на все належне йому майно, зокрема, на
сад?овий будинок з господарським?и
будівлями і спорудами, які розташовані
за адресою: АДРЕСА_1.

Ще за життя, а с?аме 20 жовтня 1977 року, її
чоловік на випадок своєї смерті зробив
заповітне розпоряджен?ня, згідно
якого?, все своє майно, де б воно не було
і з чого б воно не складалося і взагалі
все т?е, що належатиме йому за законом
на день смерті і на що він за з?аконом
матиме право заповів їй - ОСОБА_3

В установлений закон?ом строк, вона
звернулася до Другої Київської
державної нотаріальної контори, із
заявою про прийняття спадщини за
заповітом після смерті свого чоловіка
ОСОБА_5

27 квітня 2004 р. от?римала свідоцтво про
право на? спадщину за заповітом.
Спадко?ве майно на яке видано це
свідоцтво складається із земельної
ділян?ки площею 0.113 га., яка розташована
за адресою: Київська область,
Броварський район, СТ «Академік», що на
території Рожівської сільської ради,
та яка належ?ала померлому ОСОБА_5 на
підставі державного акту на право
приватної власності на землю серії КВ,
виданого 18 червня 2003 року Рожівською
сільською Радою Броварського району
Київської області, на підставі рішення
цієї ж сільської Ради народних
депутатів III сесії, II скликання від 15
грудня 1994 року, зареєстрованого в книзі
записів державних актів на право
приватної власності на землю за № 45.

Зазначена земельна д?ілянка перейшла у
її власність, що підтверджується
отриманим нею державний актом на право
власності на з?емельну ділянку серії ЯД
№ 653748 від

28 вересня 2006 р?.

Крім того зазначала, що на вказаній?
земельній ділянці у 1970 році її
ч?оловіком було розпочато будівництво
садового будинку з господарськими
будівлями та спорудами. В період її
перебування у шлюбі з померлим ОСОБА_5,
а саме у 1987 році, будівництво садового
будинку було закінчено, що
підтверджується довідкою СТ
«Академік».

За життя спадкодавець ОСОБА_5, не
отримав правоустановлю?ючий документ
на вищевказаний садовий будин?ок з
надвірними будівлями, із заявою д?о
Рожівської сільської ради про визнання
за ним пр?ава власності на вказане
неру?хоме майно не звертався, тому таке
рішення сільською радою не приймалос?я.

Броварське бюро техн?ічної
інвентаризації відмовило їй в
р?еєстрації права власності на об'єкт
нерухомого майна та в? наданні витягу з
реєстру прав? власності на нерухоме
майно на ім'я померлого ОСОБА_5

У зв'язку із відсутністю свідоцтва про
право власності на садовий будинок, чи
інших документів, які б свідчили про
належність спадкового майна на праві
власності померлому ОСОБА_5, постановою
про відмову у? вчиненні нотаріальни?х
дій № 5019/02-31 від

10 грудня 2013 року державни?м нотаріусом
Другої Київсько?ї державної
нотаріаль?ної контори їй було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на? спадщину за заповітом на
спірний садов?ий будинок та
рекомендовано звернутис?я до суду за
захистом своїх спадкових прав.

Іншим спадкоємцем за законом є їхній
син ОСОБА_4, який має право на
обов'язкову частку у спадщині
відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України,
оскільки на час смерті батька ОСОБА_5
він являвся непрацездатним сином
спадкодавця, так як є інвалідом
дитинства, інвалідом першої групи,
безстроково.

25 вересня 1990 року рішенням
Московського районного суду м. Києва

ОСОБА_4 визнано недієздатним.

24 грудня 1990 року рішенням виконавчого
комітету Московської районної ради
народних депутатів м. Києва за № 1212 її,
ОСОБА_3 призначено опікуном над
недієздатним ОСОБА_4

У зв'язку з вказаними обставинами,
незалежно від змісту заповіту,
складеного померлим батьком, ОСОБА_4
повинен успадкувати половину частки,
яка належала б кожному із спадкоємців
за законом (обов'язкова частка).

Обов'яз?кова частка від ? частка
спадкового ма?йна після см?ерті батька
ОСОБА_5, а саме садового
будинку з господарськими будівлями та
спорудами, що розташований на
земельній ділянці АДРЕСА_1 становить 1/8
части?ну спадкового майна.

Інші 7/8 часток, а саме 1/2 частки (спільне
сумісне майно подружжя) та 3/8 часток
(успадкова?не майно після смерті
чоловік?а ОСОБА_5), що становить разом 7/8
часток повинно належати їй - ОСОБА_3

З урахуванням уточнення позовних вимог
просила визнати за нею право власності
на 7/8 часток садового будинку «А-1»,
загальною площею 68,4 м.2, житловою площею
40,3 м.2, підсобною площею - 28,1 м.2, з
господарськими будівлями та спорудами:
сарай - «Б», гараж - «В», сарай - «Г»,
вбиральня - «Д», огорожа - «N», що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, у
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

У травні 2014 року в ході розгляду даної
цивільної справи, третьою особою з
самостійними вимогами - ОСОБА_4 в
інтересах якого діє опікун ОСОБА_3, до
суду подано позовну заяву, у якій він
просив визнати за ним право власності
на 1/8 частку садового будинку «А-1»,
загальною площею 68,4 м.2, житловою площею
40,3 м.2, підсобною площею - 28,1 м.2, з
господарськими будівлями та спорудами:
сарай - «Б», гараж - «В», сарай - «Г»,
вбиральня - «Д», огорожа - «N», що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, у
порядку спадкування за законом
(обов'язкова частка) після смерті
батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

В обґрунтування позову зазначав, що
після смерті батька ОСОБА_4 він прийняв
спадщину шляхом фактичного вступу в
управління спадковим майном
відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР
(редакції 1963 р.).

Крім цього, після смерті батька він має
право на обов'язкову частку у спадщині
відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України,
оскільки на час смерті батька ОСОБА_5,
він являвся непрацездатн?им сином
спадкодавця, оскільки 25 вересня 1990 року
рішенням Московського район?ного суду
м. Києв?а його визнано недієздатним.

24 грудня 1990 року рішенням Виконавчого
комітету Мо?сковської районної ради
наро?дних депутатів міста Києва за №
1212, позивача ОСОБА_3 призначено його
опікуном.

У зв'язку із вказаними обставинами
незалежно від змісту заповіту, він має
пра?во на обов'язкову частку у
спадковому майні та повинен спадкувати
половину частки, яка належала б кожному
з спадкоємців за законом.

Його обов'язкова частка від ? частки
спадково?го майна, а саме садового
будинку, який розташований за адресою:
АДРЕСА_1 становить 1/8 части?ну
спадкового майна після сме?рті батька
ОСОБА_5

Інші 7/8 часток, а саме 1/2+1/4+1/8=7/8 повинно
належати його матері ОСОБА_3

Спірний садовий будинок був збудований
його батьками у 1987 році.

З огляду на викладене, просив визнати
за ним право власності на 1/8 частку
садового будинку «А-1», загальною
площею 68,4 м.2, житловою площею 40,3 м.2,
підсобною площею - 28,1 м.2, з
господарськими будівлями та спорудами:
сарай - «Б», гараж - «В», сарай - «Г»,
вбиральня - «Д», огорожа - «N», що
розташований за адресою: АДРЕСА_1,

у порядку спадкування за законом
(обов'язкова частка) після смерті його
батька

ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 у
судовому засіданні позов підтримала,
надала пояснення аналогічні
викладеному вище, просила суд
задовольнити позов.

Проти задоволення позовних вимог
третьої особи ОСОБА_4 в інтересах якого
діє опікун ОСОБА_3 не заперечувала.

Відповідач: Рожівська сільська рада
Броварського району Київської області
до суду не з'явилася, направила до суду
листа, у якому позовні вимоги ОСОБА_3 та

ОСОБА_4 визнала та просила розглянути
справу без участі її представника.

Третя особа: СТ «Академік» до суду не
з'явилося, направило до суду листа, в
якому позов визнало і просило
розглянути справу у відсутність його
представника.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд встановив такі факти та відповідні
їм правовідносини.

У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданими відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України
кожна особа має право звернутися до
суду

за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

За змістом положень ч. 4 ст. 60 ЦПК
України доказування не може
ґрунтуватися

на припущеннях.

У ч. 1 ст. 61 ЦПК України визначено, що
обставини, визнані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі, не
підлягають доказуванню.

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1,
вбачається, що ОСОБА_5, помер
ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_5 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб

28 лютого 1974 року, що підтверджується
свідоцтвом про укладення шлюбу серії
І-БК

№ 341933, виданого ЗАГСом Ленінського
району м. Києва.

Відповідно до заповіту, посвідченого 20
жовтня 1977 року державним нотаріусом
8-ої Київської державної
нотаріальної контори, зареєстрованого
в реєстрі за № 122063, ОСОБА_5 все своє
майно, де б воно не було і з чого б воно
не складалося, і взагалі все те, що буде
йому належати на день смерті, і на що
він матиме право за законом заповів
ОСОБА_3

Із спадкової справи № 369 до майна
померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5
вбачається, що після його смерті із
заявою про прийняття спадщини та про
видачу свідоцтва про право власності
на спадкове майно за заповітом до
Другої Київської державної
нотаріальної контори 27 квітня 2004 року,
тобто у встановлений законом строк,
звернулася ОСОБА_3

Згідно із свідоцтвом про право на
спадщину за заповітом від 27 квітня 2004
року, спадкове майно на яке видано це
свідоцтво складається із земельної
ді?лянки площею

0.113 г?а., що розташована у СТ «Академік»
в адміністративних межах Рожівської
сільської ра?ди, Б?роварського району
Київській області, що належала на праві
приватної власності померлому ОСОБА_5
н?а підставі держ?авного акту на право
приватної власності на землю, серії КВ?,
виданого 18 червня 2003 року Рожівською
сільською радою Броварського району
Київської області, на підставі рішення
цієї ж сільської ради III сесії, II
скликання від 15 грудня 1994 року,
зареєстровано в Книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за № 45.

Судом встановлено, що будівництво
спірного садового будинку із
господарськими будівлями та спорудами
розташованого по АДРЕСА_1, закінчено
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 під час перебування їх
у шлюбі у 1970 році.

Цей факт підтверджується довідкою №
11385 від 29 березня 2010 року, виданою
Комунальним підприємством Київської
обласної ради «Броварське міжміське
бюро технічної інвентаризації».

Із довідки від 10 грудня 2013 року, виданої
ОСОБА_3 головою правління СТ
«Академік» видно, що її чоловік ОСОБА_5
був членом СТ «Акедемік» з моменту
заснування товариства у 1958 році і до
дня його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3.

Крім того у довідці зазначено, що
будинок на ділянці НОМЕР_3 побудовано
власноручно покійним господарем
ділянки ОСОБА_5 та його дружиною ОСОБА_3
Будівництво здійснювалося без участі
офіційно зареєстрованих будівельних
організацій,

у зв'язку із чим проектна документація
на будинок відсутня і не може бути
надана правлінням СТ «Академік», але
розташування будинку і його габарити
узгоджені з правлінням і не
протирічать нормам, прийнятим в СТ
«Академік».

Відповідно до технічного паспорту
виготовленого на ім'я ОСОБА_3 садовий
будинок - «А-1», загальною площею 68,4 м.2,
житловою площею 40,3 м.2, підсобною площею
- 28,1 м.2, з господарськими будівлями та
спорудами: сарай - «Б», гараж - «В», сарай
- «Г», вбиральня - «Д», огорожа - «N», що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Із свідоцтва про народження серії
НОМЕР_2 виданого 13 вересня 1973 року
видно, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1,
його батьками є: ОСОБА_5 та ОСОБА_3

У судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 27 липня 1989 року є
інвалідом з дитинства та інвалідом
першої групи, безстроково, що
підтверджується пенсійним
посвідченням, виданим Московським
районним управлінням Пенсійного фонду
України у місті Києві.

Рішенням Московського районного суду
міста К?иєва від 25 вересня 1990 року
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано
недієздатним.

24 грудня 1990 року рішенням Виконавчого
комітету Мо?сковської районної ради
наро?дних депутатів м. Києва № 1212
ОСОБА_3 визначено опікуном над
недієздатним сином ОСОБА_4

Оскільки правовідносини виникли до 1963
року та продовжують існувати на даний
час, при вирішенні цього спору
застосуванню підлягають ЦК України (1963
року), КпШС України (1969 року) та чинний
ЦК України (2003 року).

Згідно із ч. 1 ст. 22 КпШС України (1969
року), майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном.

У ч. 2 цієї статті зазначалося, що
подружжя користується рівними правами
на майно і в тому разі, якщо один з них
був зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом

за дітьми або з інших поважних причин
не мав самостійного заробітку.

Аналогічні положення містить і ч. 1 ст. 60
СК України, чинна з 01 січня 2004 року,

у якій визначено, що майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав

з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

За змістом положень ч. 1 ст. 28 КпШС
України (1969 року), ч. 1 ст. 70 СК України

та ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу
майна, що є об'єктом спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними.

Оскільки зазначений садовий будинок із
господарськими будівлями та спорудами
було збудовано подружжям ОСОБА_5 та
ОСОБА_3 у шлюбі, тому він є спільною
сумісною власністю подружжя, у зв'язку
з чим кожному із них у цьому нерухомому
майні належить по ? частці.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться у
п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику у справах
про спадкування» від 30 травня 2008 року №
7, при визначенні розміру обов'язкової
частки в спадщині враховуються всі
спадкоємці за законом першої черги та
увесь склад спадщини.

Після смерті ОСОБА_5 спадкоємцями
першої черги за законом є його дружина
ОСОБА_3 та їхній син ОСОБА_4

Оскільки після смерті ОСОБА_5 є два
спадкоємця першої черги за законом,
спадщина після смерті останнього
відкрилася на належну йому 1/2 частку
садового будинку

із господарськими будівлями та
спорудами, розмір обов'язкової частки
третьої особи ОСОБА_4 як непрацездатної
особи, складає 1/8 частку спірного
садового будинку із господарськими
будівлями і спорудами.

Відповідно, позивач ОСОБА_3, має право
на отримання у власність в порядку
спадкування за заповітом на 3/8 частки
вказаного садового будинку із
господарськими будівлями та спорудами.

За таких обставин, суд вважає, що з
урахуванням уточнення позовних вимог
ОСОБА_3, її позов про визнання за нею у
порядку спадкування за заповітом права
власності на 7/8 часток (1/2 +3/8) садового
будинку підлягають задоволенню.

У ст. 1216 ЦК України визначено, що
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217, 1218 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. До складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Згідно із ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені

у заповіті.

У ч. 1 ст. 1241 ЦК України встановлено, що
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них

у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу
чергу право на спадкування за законом
мають діти спадкодавця, у тому числі
зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України
спадкоємець за заповітом чи за законом
має право прийняти спадщину або не
прийняти її. Спадкоємець, який постійно
проживав разом із спадкодавцем на час
відкриття спадщини, вважається таким,
що прийняв спадщину, якщо протягом
строку, встановленого ст. 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

У ч. 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що
спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати нотаріусу заяву про
прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для
прийняття спадщини встановлюється
строк у шість місяців, який починається
з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1241 ЦК України ОСОБА_4 як
непрацездатна повнолітня дитина

має право на обов'язкову частку у
спадщині після смерті батька.

Крім того, як спадкоємець першої черги
за законом на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК
України вважається таким, що прийняв
спадщину після смерті батька ОСОБА_5,
так як про свою відмову від спадщини не
заявляв.

Пленум Верховного Суду України у п. 19
постанови «Про судову практику у
справах про спадкування» від 30 травня
2008 року № 7 роз'яснив, що перелік осіб,
які мають право

на обов'язкову частку, що визначений ст.
1241 ЦК, є вичерпним і розширеного
тлумачення не потребує. При визначенні
розміру обов'язкової частки в спадщині
враховуються всі спадкоємці за законом
першої черги, увесь склад спадщини. Той
зі спадкоємців, який має право на
обов'язкову частку у спадщині та
проживав разом із спадкодавцем на день
його смерті, вважається таким, що
прийняв спадщину, якщо у визначеному
законом порядку

не відмовився від неї.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах,

що не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

У ст. 392 ЦК України передбачено, що
власник майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Оцінивши досліджені у судовому
засіданні докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов ОСОБА_4 в
інтересах якого діє опікун ОСОБА_3 про
визнання за ним права власності на 1/8
частку житлового будинку із
господарськими будівлями та спорудами
за законом після смерті його батька
ОСОБА_5, що розташовані за адресою:
АДРЕСА_1, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 16, 58-61, 174, 212 - 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 7/8
часток садового будинку «А-1»,
загальною площею 68,4 м.2, житловою площею
40,3 м.2, підсобною площею - 28,1 м.2, з
господарськими будівлями та спорудами:
сарай - «Б», гараж - «В», сарай - «Г»,
вбиральня - «Д», огорожа - «N», що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, у
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позов ОСОБА_4 в інтересах якого діє
опікун ОСОБА_3 про визнання права
власності на частку спадкового майна
задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/8
частку садового будинку «А-1»,
загальною площею 68,4 м.2, житловою площею
40,3 м.2, підсобною площею - 28,1 м.2, з
господарськими будівлями та спорудами:
сарай - «Б», гараж - «В», сарай - «Г»,
вбиральня - «Д», огорожа - «N», що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, у
порядку спадкування за законом
(обов'язкова частка) після смерті
батька ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Телепенько А. Д.