У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
м. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.

Суддів:Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
прокурора міста Ірпеня до Коцюбинської
селищної ради Київської області,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, як законного
представника малолітньої ОСОБА_8, третя
особа: комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство» про визнання
недійсними рішення, державного акту на
право власності на землю, визнання
права власності на земельну ділянку, за
касаційними скаргами заступника
прокурора Київської області, ОСОБА_7 на
заочне рішення Ірпінського міського
суду Київської області від 12 липня 2013
року, рішення апеляційного суду
Київської області від 11 грудня 2013 року,
-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2013 року прокурор міста Ірпеня
в інтересах держави звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
недійсним рішення Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року щодо
передачі у власність ОСОБА_5
земельної ділянки площею 0,1500 га для
будівництва і обслуговування будинку
по АДРЕСА_1; визнати недійсним, виданий
ОСОБА_5 державний акт на право
власності на земельну ділянку; визнати
недійсним, виданий ОСОБА_6 державний
акт на право власності на земельну
ділянку, з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_8 в особі ОСОБА_7 та
скасувати їх державну реєстрацію, а
також просив визнати за державою право
власності на земельну ділянку площею
0,1500 га по АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що рішенням
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2174/25-5 затверджено
проект землеустрою та передано у
власність відповідачу ОСОБА_5 земельну
ділянку площею 0,1500 га для будівництва і
обслуговування будинку по АДРЕСА_1. На
підставі даного рішення ОСОБА_5 видано
державний акт на право власності на
земельну ділянку. Передача у власність
ОСОБА_5 земельної ділянки відбулася з
порушенням низки вимог чинного
законодавства. Зокрема надана
відповідачу земельна ділянка
перебуває за межами АДРЕСА_1, яке не має
генерального плану, а отже селищна рада
не мала права розпоряджатися нею. Крім
того, спірна земельна ділянка
перебуває у постійному користуванні
комунального підприємства
«Святошинське лісопаркове
господарство» і відноситься до земель
лісогосподарського призначення.
Земельна ділянка лісового фонду
передана у власність ОСОБА_5 без її
вилучення у встановленому порядку у КП
«Святошинське лісопаркове
господарство» та без зміни її
цільового призначення. Крім того, при
передачі ділянки у власність ОСОБА_5
проект землеустрою не проходив
державну експертизу, що є порушенням
ст. 9 Закону України «Про державну
експертизу землевпорядної
документації». В подальшому ОСОБА_5
провів відчуження спірної ділянки на
підставі договору купівлі-продажу
від 2 червня 2009 року ОСОБА_6, який
отримав державний акт на право
власності на земельну ділянку.
Останній, в свою чергу, відчужив
земельну ділянку на підставі договору
купівлі-продажу, укладеного 3 вересня
2009 року з ОСОБА_7, яка діяла від
імені і в інтересах своєї малолітньої
доньки ОСОБА_8, про що на державному
акті, виданому на ім'я ОСОБА_6, зроблено
відмітку про перехід права власності
до ОСОБА_8 в особі ОСОБА_7

Позивач вважає, що укладені між
відповідачами договори
купівлі-продажу на підставі ст. 228 ЦК
України є нікчемними, оскільки
порушують публічний порядок, тому не
потребують визнання їх недійсним.
Відповідно, видані на підставі цих
договорів державні акти на ім'я ОСОБА_5,
ОСОБА_6 з відміткою про перехід права
власності до ОСОБА_8 в особі
ОСОБА_7 слід визнати недійсними, як
такі, що отримані з порушенням вимог
чинного законодавства.

Заочним рішенням Ірпінського
міського суду Київської області
від 12 липня 2013 року позов прокурора
м. Ірпеня Київської області задоволено
частково. Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2174/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачу у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1. Визнано
недійсним державний акт на право
власності на землю, виданий на ім'я
ОСОБА_5 на земельну ділянку пл. 0,15 га по
АДРЕСА_1, цільове призначення
якої для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. Визнано недійсним
державний акт на право власності на
землю, виданий на ім'я ОСОБА_6 на вказану
земельну ділянку із відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_8 в
особі ОСОБА_7 та скасовано державну
реєстрацію цього державного акту. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 11 грудня 2013 року
апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено
частково. Рішення місцевого суду
скасовано в частині визнання недійсним
виданого на ім'я ОСОБА_6
державного акту на право власності на
земельну ділянку площею 0,15 га по
АДРЕСА_1 з відміткою про перехід права
власності на ОСОБА_8 в особі ОСОБА_7 і
скасування його державної реєстрації з
ухваленням у цій частині нового
рішення про відмову у задоволенні цих
позовних вимог. В іншій частині рішення
місцевого суду залишено без змін.

Заступник прокурора Київської
області, не погоджуючись з даними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просить їх
скасувати в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
визнання права власності держави на
спірну земельну ділянку з ухваленням у
цій частині нового рішення про
задоволення даних вимог. Також просить
скасувати рішення апеляційного суду в
частині відмови у задоволенні вимог
про визнання недійсним державного
акту, виданого ОСОБА_6 з відміткою про
перехід права власності до ОСОБА_8 в
особі ОСОБА_7 і скасування його
державної реєстрації. В іншій частині
рішення судів залишити без змін.

ОСОБА_7, як законний представник
малолітньої ОСОБА_8, не погоджуючись з
даними рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій подала
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального та порушення норм
процесуального права, просить їх
скасувати з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову,
закрити провадження в частині позовних
вимог щодо визнання недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2174/25-5.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційних
скарг, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційні скарги слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позов виходив з того, що
на момент прийняття рішення
Коцюбинської селищної ради Київської
області від 25 грудня 2008 року щодо
передачі у власність ОСОБА_5 спірної
земельної ділянки межі АДРЕСА_1 у
передбаченому законом порядку не були
визначені та встановлені, генеральний
план населеного пункту відсутній.
Селищною радою не було з'ясовано чи
знаходиться виділена земельна ділянка
в межах селища, тому розпоряджатися
цією земельною ділянкою рада не мала
права, що в свою чергу, відповідно до
ст.152 ЗК України є підставою для
визнання недійсними оспорюваного
рішення і виданого на його підставі
державного акту.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками місцевого суду.

Визнаючи недійсним державний акт,
виданий на ім'я ОСОБА_6 з відміткою про
перехід права власності до наступного
покупця - ОСОБА_8 в особі ОСОБА_7
суд першої інстанції виходив з
обґрунтованості таких вимог прокурора,
оскільки рішення ради, на підставі
якого видано державний акт на земельну
ділянку ОСОБА_5, визнаний недійсним.

Скасовуючи рішення місцевого суду у
цій частині та відмовляючи у
задоволенні зазначених вимог
апеляційний суд виходив з того, що
правовою підставою набуття
громадянином права власності на
земельну ділянку є укладення ним
цивільно-правової угоди, а державний
акт, що видається на підставі такої
угоди, лише посвідчує право особи на
земельну ділянку. Отже, без
встановлення судом недійсності
(невідповідності вимогам закону)
правочину, як правової підстави
придбання громадянином земельної
ділянки, визнання недійсним державного
акту, виданого на підставі цього
правочину, в даному випадку є
необґрунтованим. З огляду на те, що
ОСОБА_6, в подальшому ОСОБА_8 набули
права власності на спірну земельну
ділянку на підставі договорів
купівлі-продажу, які не визнані судом
недійсними і не є нікчемними (їх
недійсність не встановлена законом), а
також враховуючи приписи ст. 204 ЦК
України щодо презумпції правомірності
правочину, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку про відсутність
підстав для визнання недійсним
державного акта на право власності на
земельну ділянку, виданого ОСОБА_6 з
відміткою про перехід права власності
до наступного покупця - ОСОБА_8 в особі
ОСОБА_7, на підставі вказаних договорів
з підстав, вказаних прокурором у
позові.

З такими висновками суду апеляційної
інстанції повністю погодитися не
можна, оскільки вони зроблені без
належного з'ясування дійсних обставин
справи, прав та обов'язків сторін, без
належної оцінки наявних у матеріалах
справи доказів, з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції, з яким
погодився апеляційний суд, дійшов
вірного висновку про недоведеність та
безпідставність позовних вимог в
частині визнання нікчемними договорів
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки з підстав, передбачених ст. 228
ЦК України.

Доводи, наведені у касаційній скарзі
заступником прокурора Київської
області, про необхідність скасування
ухвалених у справі судових рішень в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог про визнання права власності
держави на земельну ділянку та
визнання спірних договорів
купівлі-продажу земельної ділянки
нікчемними необґрунтовані та не
спростовують правильність висновків
судів у цих частинах.

Разом з тим, відмовляючи у
задоволенні позову в частині визнання
недійсним державного акту, виданого на
ім'я ОСОБА_6 з відміткою про перехід
права власності до наступного покупця -
ОСОБА_8 в особі ОСОБА_7, та посилаючись
на невідповідність обраного
прокурором способу захисту прав суд
апеляційної інстанції не врахував
наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
лише у разі, коли майно: було загублене
власником або особою, якій він передав
майно у володіння, або було викрадене у
власника або особи, якій він передав
майно у володіння, або вибуло з
володіння власника або особи, якій він
передав майно у володіння, не з їхньої
волі іншим шляхом.

Питання про захист права власника у
випадку відчуження його майна за плату
особою, яка не мала на це права,
вирішуються шляхом пред'явлення
власником віндикаційного позову до
набувача про витребування майна з
чужого незаконного володіння.

Суд апеляційної інстанції по суті
дійшов правильного висновку про
відсутність правових підстав для
визнання недійсним державного акту,
виданого на ім`я ОСОБА_6 з відміткою про
перехід права власності до наступного
покупця - ОСОБА_8 в особі ОСОБА_7, з
мотивів, зазначених прокурором у
позовній заяві. Разом з тим, належним
чином не визначився з підставами для
такої відмови з урахуванням
правовідносин, що виникли між
сторонами, та нормою матеріального
права, що їх регулює.

За таких обставин, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення в
частині вирішення позовних вимог про
визнання недійсним державного акту,
виданого на ім`я ОСОБА_6 з відміткою про
перехід права власності до наступного
покупця - ОСОБА_8 в особі ОСОБА_7 не може
вважатися законним і обґрунтованим, у
зв'язку із чим, відповідно до ст.ст.336, 338
ЦПК України його слід скасувати у цій
частині з передачею справи на новий
розгляд до цього ж суду.

В іншій частині рішення судів
попередніх інстанцій відповідають
вимогам щодо їх законності і
обґрунтованості. Доводи касаційної
скарги ОСОБА_7 не дають підстав
для встановлення неправильного
застосування місцевим і апеляційним
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права в
частині задоволення позову прокурора,
не спростовують висновків судів,
обґрунтовано викладених в
мотивувальній частині оскаржуваних
рішень.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу прокурора Київської
області та касаційну скаргу ОСОБА_7
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 11 грудня 2013 року в частині
вимог про визнання недійсним
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого на ім`я
ОСОБА_6 з відміткою про перехід права
власності до наступного покупця -
ОСОБА_8 в особі ОСОБА_7 скасувати.

Справу у цій частині позовних вимог
передати до суду апеляційної інстанції
на новий розгляд.

В іншій частині рішення судів першої
та апеляційної інстанції залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Колодійчук В.М. судді
Висоцька В.С. Гримич М.К. Умнова
О.В. Фаловська І.М.