Справа № 442/7590/13
Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/783/1470/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 51
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М і Крайник Н.П.,

при секретарі Данилик І.І.,

з участю позивача ОСОБА_3, представника
відповідача Козій Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 26 грудня 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ
"Сантехмонтаж-539" про стягнення
середнього заробітку за весь час
затримки оплати проходження медичного
огляду з 18.02.2002 року по теперішній час,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 26 грудня 2013 року у позові
ОСОБА_3 до ТзОВ "Сантехмонтаж-539" про
стягнення середнього заробітку за весь
час затримки оплати проходження огляду
за період з 18.02.2002 року по теперішній
час відмовлено у зв"язку з пропуском
строку.

Вищезгадане рішення в
апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3.
Апелянт просить рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Льівської області
від 26 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог. Вважає, що рішення суду
є незаконним. Звертає, що судом не взято
до уваги Рішення Конституційного суду
України від 15 жовтня 2013 року №8 у справі
щодо офіційного тлумачення положень
статті 233 Кодексу законів про працю
України, статей 1,12 Закону України «Про
оплату праці» яке є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.
Також звертає увагу, що законодавства
про оплату праці не обмежується
будь-яким строком звернення працівника
до суду з позовом про стягнення
заробітної плати, яка йому належить,
тобто усіх виплат, на які працівник має
право згідно з умовами трудового
договору і відповідно до державних
гарантій, встановлених
законодавством».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_3 про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки оплати
проходження медичного огляду за період
з 18.02.2002 року по теперішній час, у
зв»язку з пропуском строку звернення
до суду, районний суд виходив з того, що
відповідно до вимог ст.123 КЗпП України
кошти, які позивачу не були виплачені,
не відносяться до структури заробітної
плати і на них розповсюджується дія ч. 1
ст. 233 КЗпП України, яка передбачає, що з
подібним позовом працівник може
звернутися до суду в 3-х місячний строк
з дня, коли він дізнався, або повинен
був дізнатися про порушення свого
права.

Як вбачається з матеріалів справи, про
порушення свого права ОСОБА_3 дізнався
ще в листопаді 2010 року, оскільки саме за
його зверненням проводилась перевірка
додержання законодавства про працю у
ЛСУ «Сантехмонтаж-539» ДП ВАТ
«Промхімсантехмонтаж», а тому на думку
колегії суддів позивачем не пропущений
строк на звернення до суду із даним
позовом у відповідності до вимог ст.233
ч.1 КЗпП України і саме в тій частині
колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції.

За результатами вищевказаної
перевірки складено акт №13-01-129/1752 від
20.10.2010 року /а.с. 39 - 40/.

04.11.2010 року інспектором підприємства
видано припис №13-01-029/1885-1259, яким
зобов»язано усунути порушення вимог
ст.123 КЗпП України та п.1.10 Положення про
порядок проведення медичних оглядів
працівників певних категорій, оплатити
час проходження медогляду працівників
певних категорій відповідно до вимог
чинного законодавства.

Згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна
плата - це винагорода , обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану
роботу.

Згідно п.19 Постанови Кабінету
Міністрів України № 473 від. 26.04.1996 року
«Про затвердження Типового положення з
планування обліку та калькулювання
собівартості продукції (робіт, послуг)
у промисловості», яка діяла на той час,
виплата середнього заробітку не
відносилася ні до основної, ні до
додаткової заробітної плати.

Статтею 94 глави УІІ „Оплата праці" КЗпП
України встановлено, що заробітна
плата - це винагорода, обчислена, як
правило, у грошовому виразі, яку
власник або уповноважений ним орган
виплачує працівникові за виконану ним
роботу (ч.1), і що питання регулювання
оплати праці, прав працівників на
оплату праці та їх захисту
визначається цим Кодексом, Законом
України „Про оплату праці" та іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 2 Закону України „Про оплату
праці" встановлено структуру
заробітної плати.

П.19 Постанови Кабінету Міністрів
України № 473 від 26.04.1996 року «Про
затвердження Типового положення з
планування обліку та калькулювання
собівартості продукції (робіт, послуг)
у промисловості», яка діяла на той час,
виплата середнього заробітку не
відносилася ні до основної, ні до
додаткової заробітної плати.

На думку колегії суддів системний
аналіз вище згаданих законодавчих
актів свідчить про те, що невиплата
позивачу середнього заробітку за час
час затримки оплати проходження
медичного огляду з 18.02.2002 року по
тепершній час не може бути правовою
підставою для притягнення відповідача
по справі ТзОВ «Сантехмонтаж - 539» до
відповідальності, передбаченої
вимогами ст.117 КЗпП України та
стягнення зі згаданого відповідача на
користь позивача 38 795 грн. 68 коп.
середнього заробітку за час затримки
цих виплат.

Також слід зауважити, що на момент
ухвалення рішення суду першої
інстанції, відповідачем по справі
проведено виплату 371 грн. 41 коп.
зазначених коштів, в тому числі 55 грн. 27
коп. середнього заробітку за 4 дні
медичного огляду, а також 95 грн. 06 коп.
індексації цих грошових доходів у
відповідності до Закону України «Про
індексацію грошових доходів
населення» - 172% індексу інфляції та 121
грн. 08 коп. страхового ризику
пропорційно до коефіцієнту зростання
мінімальної заробітної плати.

За наведеного, колегія суддів вважає,
що відмова судом першої інстанції у
позові за строком позовної давності не
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки середній
заробіток, який зберігався за
позивачем на час проходження медогляду
не є складовою частиною заробітної
плати, а відтак, до них не даних вимог не
можуть бути застосовано положення ст.117
КЗпП України, а тому в задоволенні
вимог про стягнення середнього
заробітку за весь час затримки оплати
проходження медичного огляду слід
відмовити.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі,
жодним чином висновків суду не
спростовують, а тому колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу ОСОБА_3 слід відхилити, а рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 25 грудня 2013 року
слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1
ст.308, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325 ЦПК
України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 26 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення яким у задоволенні позову
ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою
відповідальність /ТзОВ/ «Сантехмонтаж
539» про стягнення середнього заробітку
за весь час затримки оплати
проходження медичного огляду з 18.02.1002
року по теперішній час -відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання рішення законної сили

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.П. Крайник

Н.М. Курій