Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/1740/14
Головуючий у 1 інстанції: Турбіна Т.Ф.
Суддя-доповідач: Каракуша К.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бєлки В.Ю.

суддів: Каракуші К.В.

Глазкової О.Г.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 15 січня 2014 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа: Перша Запорізька державна
нотаріальна контора, про визнання
договору довічного утримання
недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом до ОСОБА_4
Позивач, зазначав що договір довічного
утримання, укладений його матір'ю
ОСОБА_5 на користь його брата -
відповідача ОСОБА_4 на підставі ст.48,59,
425 ЦК України (1963 року) та ст.81 КпШС
України підлягає визнанню недійсним,
оскільки на момент укладання цього
договору його мати була
працевлаштована та мала достатній
дохід, а відповідач ОСОБА_4 в силу ст.81
КпШС України повинен був утримувати
матір. Крім того, зазначав, що
відповідач не надавав матері
відповідного утримання. Позивач
дізнався про існування оспорюванного
договору лише після смерті матері і
тому цей договір порушує його права, як
спадкоємця.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд визнати договір
довічного утримання, укладений між
ОСОБА_5 та відповідачем, посвідчений
17.02.2000 року Першою Запорізькою
державною нотаріальною конторою за
реєстровим № 3-146 недійсним.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 15 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким задовольнити
позов.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду суддю - доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом встановлено, що сторони по справі
є рідними синами ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5 померла. Позивач ОСОБА_3, як
спадкоємець першої черги звернувся до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини після смерті матері (а.с.41) та
отримав свідоцтво на право на спадщину
на 1/2 частину банківських вкладів
(а.с.90). Відповідач ОСОБА_4 також набув
таку ж долю у спадковому майні (а.с.81).

За життя ОСОБА_5 розпорядилась належною
їй квартирою АДРЕСА_1, уклавши договір
довічного утримання, посвідчений
Першою Запорізькою державною
нотаріальною конторою 17 лютого 2000 року
за реєстровим № 3-146(а.с.8). Відповідно до
умов цього договору ОСОБА_4
зобов'язався довічно утримувати
ОСОБА_5, а остання передала у власність
ОСОБА_4 вказану квартиру і відповідна
державна реєстрація права власності на
вказану квартиру відбулась за ОСОБА_4
(а.с.52).

Позивач вважає, що суд першої інстанції
неправильно відмовив у задоволенні
його позову про визнання цього
договору недійсним, оскільки укладання
такого договору між матір'ю та сином не
відповідає вимогам ст.81 КпШС України та
ОСОБА_5 на момент укладання цього
договору була працездатною і не
потребувала стороннього догляду.

Колегія суддів вважає, що такі доводи
апеляційної скарги є неприйнятними з
огляду на таке.

Судом першої інстанції правильно
застосовані до спірних правовідносин з
визнання недійсним договору норми ЦК
України (1963 року).

Відповідно до ст. 48 ЦК України (1963 року)
недійсною є та угода, що не відповідає
вимогам закону.

Відповідно до ст. 425 ЦК України (1963 року)
за договором довічного утримання одна
сторона, що є непрацездатною особою за
віком або станом здоров'я (відчужувач)
передає у власність другій стороні
(набувачеві майна) будинок або частину
його, взамін чого набувач майна
зобов'язується надавати відчужувачеві
довічно матеріальне забезпечення в
натурі у вигляді житла, харчування,
догляду і необхідної допомоги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
правомірно дійшов висновку, що за
змістом ст.426 ЦК України (1963 року)
суб'єктний склад набувачів за вказаним
правочином законом не обмежений, а
відчужувачами можуть бути лише
непрацездатні особи за віком або
станом здоров'я. Судом встановлено і не
оспрюється апелянтом, що ОСОБА_5, 1937
року народження, на момент укладання
договору довічного утримання, була
пенсіонеркою за віком, тобто
непрацездатною особою в розумінні
Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Твердження апелянта про те, що вказаний
договір є удаваним, оскільки має на
меті приховати іншу угоду, а саме
заповіт, не впливає на правильність
вирішення справи, оскільки, по-перше,
така підстава не заявлялась у позові і
вона не була предметом судового
розгляду суду першої інстанції і в силу
ст.303 ЦПК України виходить за межі
апеляційного дослідження, по-друге,
навіть в разі ймовірного встановлення
заповіту замість договору довічного
утримання, спадкові права позивача не
порушуються.

Доводи апеляційної скарги є такими, що
не спростовують висновків суду першої
інстанції, а лише відображують позицію,
висловлену в ході розгляду справи і
полягають лише в переоцінці доказів,
які належним чином перевірені і
оцінені судом першої інстанції і не
доводять порушення судом першої
інстанції норм процесуального і
матеріального права.

Таким чином, встановивши обставини
справи, суд першої інстанції дав
належну оцінку зібраним доказам,
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, та дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для визнання
недійсним договору довічного
утримання.

За таких обставин рішення суду є
законним і обґрунтованим і підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 15 січня 2014 року по
цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: