Справа № 2-2796/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2014смт. Комінтернівське

Комінтернівський районний суд
Одеської області у складі:

Головуючого судді
-Барвенка В.К.,

при секретарі
-Мельниковій В.М.,-

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду № 9, цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ПП
«Рефтранс» про встановлення факту
проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з
ОСОБА_3 як чоловіка та жінки понад п'ять
років, починаючи з 2000 року по 30 червня
2011 року; визнання ОСОБА_1 спадкоємицею
четвертої черги за законом, зміну
черговості спадкування, визнання за
нею права на спадкування за законом
після смерті ОСОБА_3 разом із
спадкоємцем першої черги; визнання
права власності на одну другу частину
майнових прав ПП «Рефтранс», які були
спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3;
визнання права власності в розмірі
однієї другої частини майнових прав ПП
«Рефтранс» в порядку спадкування від
спадкового майна спадкодавця ОСОБА_3;
визнання права власності на одну другу
частину спадкового майна, що належало
спадкодавцю на праві власності, а саме
на квартиру АДРЕСА_1, три одиниці
вогнепальної зброї, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у грудні 2011 року
звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_2, ПП «Рефтранс», яким, з
урахуванням неодноразових уточнень
предмету, просила суд встановити факт
проживання однією сім'єю, як чоловіка
та жінки без шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
починаючи з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1,
тобто по день смерті ОСОБА_3; визнати
ОСОБА_1 спадкоємицею четвертої черги за
законом до спадщини, що залишилась
після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1; змінити черговість
спадкування спадщини, що залишилась
після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, і надати ОСОБА_1 право на
спадкування спадщини, що залишилась
після смерті ОСОБА_3, разом зі
спадкоємцями першої черги спадкування
за законом; визнати за ОСОБА_1 право
власності на одну другу частину майна
та майнових прав ПП «Рефтранс»;
визнати право власності на одну другу
частину статутного капіталу ПП
«Рефтранс»; визнати право власності на
одну другу частину майнових прав та
статутного капіталу ПП «Рефтранс»,
визнати право власності на одну другу
частину квартири АДРЕСА_1, одну другу
частину трьох одиниць вогнепальної
зброї; одну другу частину простих
іменних акцій ВАТ «Північтранс» в
кількості 912 штук, в порядку
спадкування за законом, після смерті
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивачка
та її представники позовні вимоги
підтримали та просили їх задовольнити
з наступних підстав:

Як стверджує позивач, вона з осені
2000 року почала проживати зі ОСОБА_3 як
чоловік та жінка без шлюбу, і фактично
проживали однією сім'єю по день смерті
спадкодавця.

Влітку 2000 року ОСОБА_3 тяжко
захворів, у нього було виявлено гепатит
«С».

Крім того, ОСОБА_3 за життя хворів
на сукупність тяжких хвороб, і в 2011 році
за загальним захворюванням, за
наявністю у нього декількох супутніх
тяжких захворювань, йому було надано ІІ
групу інвалідності.

В зв'язку із тяжкою хворобою чоловіка
вона піклувалась про нього, доставляла
до медичних закладів, доглядала за ним,
організовувала нормальні умови
життєдіяльності.

Як стверджує позивач, за життя в
1999 році ОСОБА_3 заснував ПП «Рефтранс»,
і його частка в статутному капіталі
становила 100 %.

В 2004 році розмір статутного капіталу
ПП «Рефтранс», за участі позивачки,
суттєво був збільшений, та становив 600
000 грн.

Таким чином, на думку позивачки,
вона має право на частку майна та
статутного капіталу ПП «Рефтранс», що
за життя належали спадкодавцеві, а
також на відповідну частку іншого
майна, що за життя належало ОСОБА_3

Крім того, позивачка просила
змінити черговість спадкування, в
силу ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

В судове засідання ОСОБА_2, його
представник адвокат ОСОБА_4 повторно не
з'явились, сповіщались судом про дату,
час та місце проведення судового
засідання, доказів поважності причин
своєї неявки суду не повідомили, в
зв'язку із чим, суд, заслухавши думки
з'явившихся учасників процесу,
виходячи з приписів ст. 169 ЦПК України,
вважав за можливе розглядати справу в
їх відсутність.

В раніше проведених судових
засіданнях ОСОБА_2 та його адвокат
ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали в
повному обсязі, надали суду вичерпні
заперечення з приводу заявленого
позову, детально пояснили суду правову
позицію своїх заперечень.

Представник ПП «Рефтранс» в
судовому засіданні повністю підтримав
позицію ОСОБА_2 та його представника.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши думки та правові
обгрунтування сторін, суд встановив
наступні правовідносини:

За життя ОСОБА_3 22.02.1999 року
заснував ПП «Рефтранс», і його частка в
статутному капіталі становила 100 %. (т.1
а.с 23,24).

ПП «Рефтранс» на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, виданого 08.11.2004 року
Крижанівською сільською радою
Комінтернівського району Одеської
області, на підставі договору купівлі-
продажу земельної ділянки для
здійснення підприємницької діяльності
від 29.12.2003 року, посвідченого ОСОБА_5,
приватним нотаріусом
Комінтернівського районного
нотаріального округу Одеської області,
належить на праві власності земельна
ділянка, площею 2,1616 га, що розташована
на АДРЕСА_2, «цільова призначення для
комерційного використання,
будівництва та експлуатації
автомобільної стоянки». (т.1 а.с 60-63)

Крім того, ПП «Рефтранс» на праві
власності належать будівлі,
розташовані на АДРЕСА_2, що встановлено
судом зі змісту витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
15.09.2010 року № 27333781. (т.1 а.с 64)

За життя, ОСОБА_3 належали на праві
власності прості іменні акції ВАТ
«Північтранс», в кількості 912 штук,
загальною вартістю 228 грн., що
встановлено судом зі змісту
сертифікату серії НОМЕР_3 від 02.10.2000
року. (т.1 а.с. 220)

За життя, ОСОБА_3 на праві
власності належала квартира АДРЕСА_1,
що встановлено судом зі змісту
свідоцтва № 1296/02 про право власності на
квартиру, що видано 04.12.2002 року
Управлінням з питань розподілу та
реалізації житла виконавчого комітету
міської ради. (т.2 а.с. 35)

За життя, ОСОБА_3 на праві
власності належали причеп марки ОДАЗ
8144 Одісей, номерний знак НОМЕР_1, та
причеп марки Бастай, номерний знак
НОМЕР_2, що встановлено судом зі змісту
довідки № 7/9-369 від 21.03.2012 року РЕВ 9 при
УДАІ ГУМВС України в Одеській області.
(т.2 а.с. 51)

Також, за життя ОСОБА_3 на праві
власності належало три одиниці
вогнепальної зброї - СК, калібру 157.62,
серії НОМЕР_4; ИЖ -27Е, калібру 12, серії
НОМЕР_5, вінчестер, калібру 12, серії
НОМЕР_6, що в судовому засіданні не
заперечувалось сторонами, і в силу ст. 61
ЦПК України, доказуванню не підлягає.

ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3, що
встановлено судом зі змісту свідоцтва
про народження, серії НОМЕР_7, виданого
23.06.1987 року відділом ЗАГС Суворовського
РВК м. Одеси, актовий запис про
народження № 1052 від 06.07.1985 року. (т. 2 а.с.
32 (зворот))

ОСОБА_6 є донькою ОСОБА_3, що
встановлено судом зі змісту свідоцтва
про народження серії НОМЕР_8, виданого
24.11.1979 року відділом ЗАГС Ленінського
РВК м.Одеси, актовий запис про
народження № 2589 від 24.11.1979 року. (т. 2 а.с.
118)

За життя, ОСОБА_3 у період часу з
01.01.2000 року по 30.06.2011 року не перебував
у шлюбі, що встановлено судом зі змісту
довідки відділу державної реєстрації
актів цивільного стану Головного
управління юстиції в Одеській області
від 21.10.2011 № 5080/08-21. (т.1 а.с. 39)

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер, що
встановлено судом зі змісту свідоцтва
про смерть, серії НОМЕР_9, виданого
30.06.2011 року Першим Суворовським
відділом державної реєстрації актів
цивільного стану Одеського міського
управління юстиції, актовий запис про
смерть № 1030. (т. 2 а.с 24)

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась
спадщина.

З матеріалів спадкової справи №
1325/2011, заведеної Четвертою одеською
державною нотаріальною конторою до
майна ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року, спадщину прийняли ОСОБА_2, та
ОСОБА_1 ( т.2 а.с. 21, 22, 27 (зворот), 28)

В теперішній час видача свідоцтв
про право на спадщину призупинена у
зв'язку зі спором спадкоємців щодо
права на спадкування, що знаходиться на
вирішенні в суді.

Вирішуючи позовні вимоги про
встановлення факту проживання однією
сім'єю з особою, яка померла після 1
січня 2004 р., суд застосовує норми ЦК
України, що набрав чинності на час
відкриття спадщини, тобто ЦК України 2003
р.

Відповідно до ст. 256 ч. 2 ЦПК
України, у судовому порядку можуть бути
встановлені також інші факти (крім
визначених у ч.1 ст. 256 ЦПК України), від
яких залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
фізичних осіб, якщо законом не
визначено іншого порядку їх
встановлення.

За змістом ст. 1264 ЦК України, у четверту
чергу право на спадкування за законом
мають особи, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на
спадщину осіб, які проживали зі
спадкодавцем однією сім'єю не менш як
п'ять років до часу відкриття спадщини,
слід враховувати те, що сім'ю складають
особи, які спільно проживають,
пов'язані спільним побутом, мають
взаємні права та обов'язки.

Таким чином, законодавцем імперативно
визначено, що п'ятирічний строк повинен
виповнитися на момент відкриття
спадщини і його необхідно обчислювати
з урахуванням часу спільного
проживання зі спадкодавцем однією
сім'єю до набрання чинності СК України.

До спадкоємців четвертої черги
належать жінка (чоловік), які проживали
однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу
(п. 21 абз. 1,2 постанови Пленуму
Верховного Суду України №7 від 30.05.2008
року «Про судову практику у справах про
спадкування»).

Отже, встановлення юридичного факту
проживання однією сім'єю зі
спадкодавцем без шлюбу для позивачки
має юридичне значення, оскільки від
цього залежить виникнення у позивачки
права на спадкування за законом у
четверту чергу.

Суд приймає до уваги, що порядок
встановлення зазначеного юридичного
факту іншим шляхом, ніж на підставі
рішення суду, законодавцем не
визначений.

Зі змісту довідки відділу
державної реєстрації актів цивільного
стану Головного управління юстиції в
Одеській області від 21.10.2011 № 5079/08-21
ОСОБА_1 за період з 18.05.1999 року по час
надання відовіді у зареєстрованому
шлюбі не перебувала. (т.1 а.с. 38)

Факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3
однією сім'єю як чоловіка та жінки без
шлюбу у період з жовтня 2000 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по день смерті
ОСОБА_3 суд вважає повністю доведеним,
що підтверджується наступними
доказами:

- довідкою ПП «Ерідан», що є
орендарем ПП «Рефтранс», за змістом
якої працівники цього підприємства
підтверджують факт проживання ОСОБА_3
та ОСОБА_1 однією сім'єю. (т.1 а.с. 80)

- договором про надання послуг № 338
від 06.05.2007 року (т.1 а.с. 95-96)

- договором про надання послуг від
18.12.2007 року № 330/07 (т.1 а.с. 97).

- запрошенням ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на
церемонію укладення шлюбу (т.1 а.с. 98)

- сімейними фотографіями, на яких
зображені моменти життя ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, а також зображені моменти
поховання ОСОБА_3 (т.1 а.с. 99-107)

- довідкою про замовлення
поминального обіду (т.1 а.с 108)

- разовим дорученням № 1801 від
09.09.2011 року на ім'я ОСОБА_1 на отримання
допомоги на поховання ОСОБА_3 (т.1
а.с 109)

- квитанцією до прибуткового
касового ордеру № 2119 на ім'я ОСОБА_1 на
замовлення ритуальних послуг (т.1 а.с 110)

- довідкою Громадської
організації «Водно-моторного
спортивно- оздоровчого товариства
рибалок-любителів» «Причал № 195
«Ярмарочна», з підписами ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20,
ОСОБА_21, ОСОБА_22, засвідчених головою
товариства, про те, що з 2000 року по день
смерті ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_3
проживали однією сім'єю як чоловік та
жінка, мали спільний побут, спільне
господарство (т.1 а.с.111)

- письмовими поясненнями лікаря
ОСОБА_23, який спостерігав ОСОБА_3 як
лікар з 2000 року по день смерті, і ОСОБА_1
він знав як дружину померлого (т.1 а.с. 112)

- довідкою директора ПП «Рефтранс»
від 03.08.2011 року № 119, про те, що директор
ОСОБА_25, заст. директора ОСОБА_26,
головний інженер -ОСОБА_27, нач. відділу
експлуатації - ОСОБА_28, головний
бухгалтер - ОСОБА_29, підтвержують той
факт, що у житловому будинку, що
знаходиться на території підприємства,
одніє сім'єю, як чоловік та жінка,
проживали ОСОБА_1 та ОСОБА_3, вели
спільне господарство. (т.1 а.с. 113)

- довідкою від 31.01.2012 року № 5
медичної компанії «Теком» про виклик
швидкої хворому ОСОБА_3 жінкою - ОСОБА_1
(т.1 а.с. 167)

- письмовими показами ОСОБА_30 (т.1
а.с. 249)

- свідченнями свідка ОСОБА_23, який
пояснив суду, що дружив зі ОСОБА_3, і
знав ОСОБА_1 за його дружину, яка
фактично почала з ним проживати з 2000
року, і проживала по день смерті ОСОБА_3

- свідченнями свідка ОСОБА_31, яка
пояснила, що дізналась про те, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не чоловік та жінка
лише після смерті останнього,
підтвердила суду факт проживання
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 однією сім'єю як
чоловіка та жінки з 2000 року.

- такі самі свідчення надані суду
свідками - ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34,
ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_28, ОСОБА_37,
ОСОБА_38

- на конкретно поставлене
запитання суду до свідка ОСОБА_25, чи
може він підтвердити факт проживання
ОСОБА_1 зі ОСОБА_3 однією сім'єю як
чоловік та жінка, ОСОБА_25 затруднився
відповісти, до чого суд ставиться
критично, оскільки раніше ОСОБА_25
підписався під письмовим свідченням
проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_3 однією
сім'єю як чоловік та жінка, а в
теперішній час, на переконання суду,
діє в інтересах іншого спадкоємця. (т.1
а.с. 113)

Таким чином, суд знаходить повністю
доведеним юридичний факт проживання
однією сім'єю, як чоловіка та жінки без
шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_3, починаючи з
жовтня 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по
день смерті ОСОБА_3, в зв'язку із чим ці
позовні вимоги підлягають задоволенню
в повному обсязі.

Доводи ОСОБА_2, якими він обгрунтовує
свої заперечення даного факту, зокрема,
що ОСОБА_1 не була жінкою ОСОБА_3, та з
ним не проживала однією сім'єю, а лише
допомогала йому по господарству, суд
вважає неспроможними, оскільки вони
повністю спростовуються зібраними по
справі матеріалами.

Інші докази, які б спростовували даний
юридичний факт матеріали справи не
містять.

В силу положення ст. 1264 Цивільного
Кодексу України ОСОБА_1 відноситься до
четвертої черги спадкоємців за
законом.

Судом встановлено, що позасудовим
порядком особи, які прийняли спадщину,
що залишилась після смерті ОСОБА_3, не
дійшли згоди щодо зміни черговості
одержання права на спадкування.

Частиною 2 ст. 1259 Цивільного
Кодексу України встановлено, що
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом зі спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Абзацом 3 пункту 6 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у
справах про спадкування» визначено, що
під безпорадним слід розуміти стан
особи, зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

Як встановлено матерілами справи,
ОСОБА_3 за життя був єдиним засновником
ПП «Рефтранс», якому присвятив майже
весь останній час свого життя.

Зі змісту витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб -підприємців № 11113042 від
13.09.2011 року, судом встановлено, що з
дати державної реєстрації (22.02.1999 року)
на момент формування витягу,
директором підприємства є ОСОБА_25
(відповідно до статуту) (т. 2 а.с. 26-27, 130-131)

З 25.08.2010 року ОСОБА_3 був
призначений на посаду комерційного
директора (т.2 а.с. 67), і був звільнений з
даної посади 30.06.2011 року у зв'язку зі
смертю (т.2 а.с. 69).

В матеріалах справи містяться
відомості про нарахування працівникам
ПП «Рефтранс» (в тому числі ОСОБА_3)
заробітної плати. (т. 2. а.с 70-80, 132-157)

Разом із тим, ухвалою
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 08.06.2012 року з ПП
«Рефтранс» витребувано трудову книжку
на ім'я ОСОБА_3, заяву ОСОБА_3 про
звільнення з посади директора ПП
«Рефтранс» та призначення на посаду
комерційного директора, відомості про
нарахування заробітної плати.

Суду були надані лише відомості про
нарахування заробітної плати, інші
витребувані докази суду надані не були,
в зв'язку із чим суд позбавлений
можливості перевірити достовірність
офіційного оформлення ОСОБА_3 на
посаду комерційного директора ПП
«Рефтранс».

Свідок ОСОБА_36 пояснила суду, що ОСОБА_3
лише контролював роботу ПП «Рефтранс»,
а всім на підприємстві фактично
керував ОСОБА_25.

Свідок ОСОБА_28 пояснила суду, що ОСОБА_3
також все контролював на ПП «Рефтранс»,
активно приймав участь у
життєдіяльності підприємства, був
трудоголіком.

Аналогічні свідчення надали свідки
ОСОБА_37, ОСОБА_25, ОСОБА_38

Разом із тим, матеріали справи містять
достатньо доказів, що останній час,
приблизно десять років, ОСОБА_3 тяжко
хворів.

Зокрема, лікар ОСОБА_23 надав письмові
пояснення, що вперше у ОСОБА_3 у 2000
році виявлено гепатит «С», знаходився
під наглядом лікарів 18 поліклініки м.
Одеси, протягом періоду 2006-2007 року
ОСОБА_3 переніс гострий інфаркт
міокарда, знаходився на стаціонарному
лікуванні кардіологічного відділення
ОКБ, в серпні 2009 року переніс повторний
інфаркт міокарда.

Цими ж поясненнями, лікар ОСОБА_23
підтвердив суду, що весь цей час
необхідного медичного лікування, зі
ОСОБА_3 перебувала його жінка- ОСОБА_1
(т.1 а.с. 112)

Згідно виписки -епікризу від 08.10.2010 року
№ 21616 ООКЛ ОСОБА_3 на цей час мав основні
та супутні захворювання та ускладення:

сечокам'яна хвороба, камінь правого
сечоточника (відходження),
правостороння почечна коліка,
макрогематурія, цукровий діабет 2 типу,
середньої важкості, субкомпенсація,
ішемічна хвороба сердця, стабільна
стенокардія, ЗФК, постінфарктний та
атеросклеротичний кардіосклероз,
атеросклероз аорти, гипертонічна
хвороба 2 ступеня, прогресуючий
перебіг, 3 ступеня ризику,
дисциркуляторна енцефалопатія, 2
ступеня, змішаного генезу
(гипертензивна, атерослкеротична,
диабетична), з цефалгічним і
астено-іпохондриальним синдромом,
діабетична ангио-полинейропатія, більш
виражена у нижніх кінцівках, сенсорна
форма, вегето -трофичні появи,
хронічний вірусний гепатит «С» з
мінімальним ступеням активності,
хронічний панкреатит у фазі нестійкої
ремісії, ГЕРБ, пупочна грижа. (т.1 а.с. 137,
т.2 а.с. 47)

Наявність у ОСОБА_3 сукупності тяжких
захворювань підтверджується:

-показаннями свідків ОСОБА_23, ОСОБА_25,
ОСОБА_37, ОСОБА_28, ОСОБА_36,

-медичною карткою хворого (т.1 а.с 138-163);

-випискою з історії хвороби № 1505 від
07.07.2007 року (т.1 а.с 164);

-випискою- епікризом № 1110 від 31.01.2008 (т.1
а.с. 165-166, т. 2 а.с. 48-49);

-випискою з історії хвороби № 12456 від
14.06.2007 року ООКЛ (т.2 а.с. 44-45);

-випискою з історії хвороби № 26213 від
07.12.2006 року (т.2 а.с. 46);

-випискою -епікризом № 13335/604 від 13.06.2008
року (т.2 а.с 57);

-показаннями спеціалістів-
лікарів:

так, в судовому засіданні
спеціаліст- кардіолог вищої категорії
ОСОБА_39 пояснила суду, що ОСОБА_3, в силу
наявних у нього кардіологічного та
супутніх захворювань, не міг
самостійно надавати собі необхідну
медичну допомогу, потребував
стороннього догляду. Лікування такого
захворювання є дорогим, оскільки
ОСОБА_3 мав приймати ліки від набряку
та сердцеві ліки пожиттєво, і, на
конкретно поставлене запитання
адвокатом ОСОБА_4, спеціаліст
відповіла, що на її думку, ОСОБА_3 за
сукупністю його захворювань та їх
тяжкості, ІІ групи інвалідності, був у
безпорадному стані, і, однозначно,
потребував сторонньої допомоги. Термін
безпорадного стану не є медичним
терміном, а є оціночним поняттям.

Даний спеціаліст підтвердив суду,
що ОСОБА_3 потребував відповідної
дієти (що окремо підтверджується
рекомендаціями у численних
виписках-епікризах), самостійно
готувати відповідну їжу він собі не
міг.

Спеціаліст- ендокринолог ОСОБА_40
пояснив суду, що ОСОБА_3 страждав на
важке захворювання- цукровий діабет, 2
типу, середньої важкості,
субкомпенсація, в зв'язку із чим був
змушений приймати великі дози
інсуліну, не менше 5 разі на добу,
потребував стороннього догляду та
допомоги, і, з урахуванням ваги,
комплекції, характеру захворювань, їх
сукупності, ОСОБА_3 в повній мірі не міг
себе обслуговувати.

Спеціаліст- уролог ОСОБА_41 надав
суду аналогічні пояснення.

Зі змісту довідки до акта огляду
МСЕК серії 2-18 ОД № 067456 від 03.11.2010 року
ОСОБА_3 у листопаді 2010 року присвоєно
другу групу інвалідності за загальним
захворюванням, протипоказаний труд з
фізичним навантаженням (т.1 а.с. 29).

За життя, ОСОБА_3 у зв'язку із загальним
захворюванням, та присвоєнням другої
групи інвалідності, визначена
індивідуальна програма реабілітації
інваліда № 2199 від 03.11.2010 року, і
встановлені обмеження
життєдіяльності:

- 13.1 до самообслуговування;

- 13.2 до пересування;

- 13.3 до трудової діяльності.

Встановлений середній реабілітаційний
потенціал, метою реабілітації
інваліда встановлено часткове
відновлення обмеження
життєдіяльності; часткове відновлення
соціально- побутового стану; часткове
відновлення професійної та трудової
діяльності.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про
встановлення груп інвалідності,
затвердженої наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 07.04.2004 року
№ 183 (далі - Інструкція) інвалідність -
соціальна недостатність (дезадаптація)
внаслідок обмеження життєдіяльності
людини, яка викликана порушенням
здоров'я зі стійким розладом функцій
організму, що призводить до
необхідності соціального захисту і
допомоги.

Обмеження життєдіяльності -
неможливість виконувати повсякденну
діяльність способом та в об'ємі,
звичайних для людини, що створює
перешкоди у соціальному середовищі,
ставить її в незручне становище
порівняно зі здоровими і проявляється
частковою або повною втратою здатності
до самообслуговування, пересування,
орієнтації, спілкування, навчання,
контролю за поведінкою, а також значним
обмеженням обсягу трудової діяльності,
зниженням кваліфікації і призводить до
соціальної дезадаптації.

Категорії (критерії)
життєдіяльності- це здатність до
самообслуговування, пересування,
орієнтації, контролю своєї поведінки,
спілкування, навчання, виконання
трудової діяльності.

Здатність до самообслуговування-
можливість ефективно виконувати
повсякденну побутову діяльність і
задовольняти потреби без допомоги
інших осіб.

Здатність до пересування-
можливість ефективно пересуватися у
своєму оточенні (ходити, бігати, долати
перепони, користуватися особистим та
громадським транспортом).

Здатність до трудової діяльності-
сукупність фізичних та духовних
можливостей людини, яка визначається
станом здоров'я, що дозволяє йому
займатися різного роду трудовою
діяльністю.

Судом приймається до уваги, що ОСОБА_3
встановлений другий ступінь обмеження
самообслуговування - за яким, він був
здатний до самообслуговування з
використанням допоміжних засобів та за
допомогою інших осіб; встановлений
другий ступінь обмеження до
пересування- за яким, він був здатний
самостійно пересуватися з
використанням допоміжних засобів та
(чи) за допомогою інших осіб;
встановлений другий ступінь обмеження
до трудової діяльності- за яким, він був
здатний до виконання трудової
діяльності у спеціально створених
умовах з використанням допоміжних
засобів та (чи) спеціально обладнаного
робочого місця, за допомогою інших
осіб.

Саме ОСОБА_1 весь час фактичного
проживання однією сім'єю зі ОСОБА_3,
фактично піклувалась по нього,
допомогала йому у здійсненні
повсякденних умов його
життєдіяльності, прала, готувала їжу, в
решті решт, стригла ногті, які
померлий, за життя, не був здатний сам
собі пістригти в силу своєї ваги,
комплекції, захворювань, опікувалась
щодо його лікування, що
підтверджується зібраними по справі
матеріалами.

Таким чином, суд вважає повністю
доведеною сукупність тих умов, за якими
суд може надати право на спадкування
спадкоємцеві наступної черги, зокрема,
безпорадність стану спадкодавця,
внаслідок наявності у нього сукупності
тяжких захворювань, потребування
сторонньої допомоги у забезпеченні
умов своєї життєдіяльності, та
тривалість часу, близько десяти років,
надання такої допомоги,
систематичність надання допомоги,
віднесення особи до кола спадкоємців
за законом, наявність спору між
спадкоємцями щодо зміни черговості
одержання права на спадкування.

Твердження адвоката ОСОБА_4 про те, що
ОСОБА_3 міг самостійно себе утримувати,
оскільки був забезпеченою людиною, що
також підтверджується свідченнями
свідків ОСОБА_37, ОСОБА_25, ОСОБА_38, у
сукупній оцінці з іншими встановленими
обставинами справи, та зібраними
доказами, суд знаходить неспроможними,
оскільки законодавець не пов'язує
неможливість зміни черговості
спадкування з забезпеченістю особи,
яка перебуває у безпорадному стані та
отримує сторонню допомогу.

Суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги в частині зміни черговості
спадкування спадщини, що залишилась
після смерті ОСОБА_3, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, є обгрунтованими,
доведені відповідними належними та
допустими доказами, засновані на нормі
матеріального закону, в зв'язку із чим
ОСОБА_1 слід надати право на
спадкування спадщини, що залишилась
після смерті ОСОБА_3, разом зі
спадкоємцями першої черги спадкування
за законом.

Що стосується позовних вимог в
частині визнання за ОСОБА_1 право
власності на одну другу частину майна
та майнових прав ПП «Рефтранс»,
визнання права власності на одну другу
частину статутного капіталу ПП
«Рефтранс», суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 22 КпШС України
майно, нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном. Подружжя
користується рівними правами на майно
і в тому разі, якщо один з них був
зайнятий веденням домашнього
господарства, доглядом за дітьми або з
інших поважних причин не мав
самостійного заробітку.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
в пункті 12 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 червня 1998
року № 16 «Про застосування судами
деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю
України» (у редакції, яка була чинною на
момент спірних правовідносин), спори
про поділ майна осіб, які живуть однією
сім'єю, але не перебувають у
зареєстрованому шлюбі, мають
вирішуватися згідно з п. 1 ст. 17 Закону
України «Про власність», відповідних
норм ЦК Української РСР та з
урахуванням п. 5 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22 грудня 1995
року № 20 «Про судову практику у справах
за позовами про захист права приватної
власності».

Правила статей 22, 28, 29 КпШС України в цих
випадках не застосовуються.

Оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не
перебували у шлюбі, то право спільної
сумісної власності на майнові права ПП
«Рефтранс», та на особисте майно
ОСОБА_3, що за життя належали йому на
праві власності, не виникло.

Разом із тим, за змістом п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 1995 року № 29 «Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності» (у редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин), розглядаючи позови,
пов'язані з спільною власністю
громадян, суди повинні виходити з того,
що відповідно до чинного законодавства
спільною сумісною власністю є не лише
майно, нажите подружжям за час шлюбу
(ст. 16 Закону України «Про власність»,
ст. 22 КпШС України), а й майно, придбане
внаслідок спільної праці членів сім'ї,
або майно, придбане внаслідок спільної
праці громадян, що об'єдналися для
спільної діяльності, коли укладеною
між ними письмовою угодою визначено, що
воно є спільною сумісною власністю (п. 1
ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про
власність»), тощо.

Отже, майно, набуте під час спільного
проживання особами, які не перебувають
у зареєстрованому шлюбі між собою, є
об'єктом їхньої спільної сумісної
власності, якщо:

1) майно придбане внаслідок спільної
праці таких осіб, як сім'ї (при цьому
спільною працею осіб слід вважати їхні
спільні або індивідуальні трудові
зусилля, унаслідок яких вони одержали
спільні або особисті доходи, об'єднані
в майбутньому для набуття спільного
майна, ведення ними спільного
господарства, побуту та бюджету);

2) інше не встановлено письмовою угодою
між ними.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про
власність», який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин,
майно, придбане внаслідок спільної
праці членів сім'ї, є їх спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено письмовою угодою між ними.

Матеріали справи не містять доказів
спрямування коштів, що були надані
ОСОБА_1 на рахунки ПП «Рефтранс», або їх
оприбуткування цим підприємством.

Крім того, відсутні докази укладення
між ОСОБА_1 та ПП «Рефтранс» письмової
угоди про створення спільної
власності.

Крім того, одним із видів розпорядження
власністю є право власника
використовувати своє майно для
здійснення підприємницької
діяльності.

Реалізація майнових прав підприємства
здійснюється в порядку, встановленому
Господарським Кодексом України,
іншими законодавчими актами України
(ч. 4 ст. 66 ГК України).

Відносини стосовно майна підприємства
регулюються нормами ЦК України,
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) та Закону України «Про
підприємництво».

Результатом наділення юридичних осіб -
приватних підприємств свободою
господарської діяльності та
підприємництва є застосування ними
цивільно-правових договорів як
правової форми їх діяльності.

Відповідно до ст. 55 ГК України
суб'єктами господарювання є юридичні
особи, створені відповідно до
Цивільного кодексу України, та фізичні
особи - громадяни, які здійснюють
господарську діяльність та
зареєстровані як підприємці.

Однією з організаційних форм
господарювання є підприємство (ст. 62
ГК України ).

Підприємство, засноване на приватній
власності засновника, є приватним
підприємством (ст. 63 ГК України).

Підприємство є юридичною особою, йому
належить право власності на майно, у
тому числі і яке передане засновником
до статутного фонду як внесок (ст. ст. 62,
66 ГК України).

Судом достеменно встановлено, що право
власності на нерухоме майно (земельна
ділянка, майновий комплекс,
транспортні засоби (підприємства))
належить ПП «Рефтранс», і не перебувало
у власності ОСОБА_3, в зв'язку із чим суд
не знаходить правових підстав для
зміни правового режиму майна
приватного підприємства на режим
спільного сумісного майна подружжя (за
твердженням позивача), чи у спільній
частковій власності, оскільки з
моменту внесення майна до статутного
фонду підприємство є єдиним власником
майна, і це майно не може одночасно
перебувати у власності інших осіб.

Таким чином вимоги в цій частині позову
не можуть бути захищені судом, і
задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог в частині визнаня
права власності на одну другу частину
майнових прав та статутного капіталу
ПП «Рефтранс», визнання права
власності на одну другу частину
квартири АДРЕСА_1, одну другу частину
трьох одиниць вогнепальної зброї; одну
другу частину простих іменних акцій
ВАТ «Північтранс» в кількості 912 штук, в
порядку спадкування за законом, після
смерті ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1,
суд виходить з наступного:

У відповідності до ч. 1 ст. 1297 ЦК України
спадкоємець, який прийняв спадщину, у
складі якої є нерухоме майно,
зобов'язаний звернутись до нотаріуса
за видачею йому свідоцтва про право на
спадщину на нерухоме майно.

Таким чином, законодавцем встановлений
певний порядок набуття права
власності на нерухоме майно в порядку
спадкування - нотаріальний порядок.

Лише у випадку неможливості
оформлення права власності на спадщину
в нотаріальному порядку, спадкоємець
має право на судовий захист свого
невизнаного, оспорюваного чи
порушеного права.

Вчинення нотаріальних дій в Україні
покладається на нотаріусів, які
працюють у державних нотаріальних
конторах, державних нотаріальних
архівах, або займаються приватною
нотаріальною діяльністю.

Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних
дій нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№ 296/5 від 22.02.2012 року, передбачені
обставини, при наявності яких нотаріус
відмовляє у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно із п. 3 Глави 13 цього Порядку
нотаріус на вимогу особи, якій
відмовлено у вчиненні нотаріальної
дії, зобов'язаний викласти причини
відмови в письмовій формі і роз'яснити
порядок її оскарження. У цих випадках
нотаріус протягом трьох робочих днів
виносить постанову про відмову у
вчиненні нотаріальної дії.

Судом встановлено, що нотаріусом не
було винесено постанови про відмову у
вчиненні нотаріальної дії, і сторони не
втратили можливості вирішити питання
отримання спадщини в нотаріальному
порядку.

Свою позицію з цього приводу висловив в
інформаційному листі від 16 травня 2013
року №24-753/0/4-13 Вищий спеціалізований
Суд України з розгляду цивільних і
кримінальних справ, зокрема, увагу
суддів звернуто на те, що слід звертати
увагу на наявність у матеріалах справи
обґрунтованої постанови про відмову
нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії,
зокрема, відмови у видачі свідоцтва про
право на спадщину.

Таким чином, суд відмовляє у цій
частині позовних вимог.

В силу ст. 217 ЦПК України суд вважає
можливим встановити порядок виконання
судового рішення таким чином, що це
рішення суду, після набрання ним
законної сили, є підставою для видачі
Державним нотаріусом Четвертої
одеської державної нотаріальної
контори свідоцтв про право на спадщину,
що залишилась після смерті ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцям
першої черги спадкування за законом.

На підставі наведеного, керуючись ч. 2
ст. 1259, 1264, ч. 1 ст. 1297 ЦК України, ст.ст.
55,62,66 Господарського кодексу України,
ч.1 ст. 17, ст.18 Закону України «Про
власність», ст. 22 КпШС України, Главою 13
Порядку вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№ 296/5 від 22.02.2012 року, п. 1.1 Інструкції
про встановлення груп інвалідності,
затвердженої наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 07.04.2004 року
№ 183, п. 12 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 1998 року № 16
«Про застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України» (у
редакції, яка була чинною на момент
спірних правовідносин), п. 5 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 22
грудня 1995 року № 29 «Про судову практику
у справах за позовами про захист права
приватної власності» (у редакції, яка
була чинною на час виникнення спірних
правовідносин), Абзацом 3 пункту 6, п. 21
абз. 1,2 постанови Пленуму Верховного
Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про
судову практику у справах про
спадкування», Інформаційним листом від
16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, ст. ст. 10, 11, 15, 57-61, 208, 212, 215, 217, 218, 256
ч.2, 293, 294, 296 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити
частково.

Встановити юридичний факт
проживання однією сім'єю, як чоловіка
та жінки без шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
починаючи з жовтня 2000 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто по день смерті
ОСОБА_3.

Визнати ОСОБА_1 спадкоємицею
четвертої черги за законом до спадщини,
що залишилась після смерті ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Змінити черговість спадкування
спадщини, що залишилась після смерті
ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши
ОСОБА_1 право на спадкування спадщини,
що залишилась після смерті ОСОБА_3,
разом зі спадкоємцями першої черги
спадкування за законом.

Встановити порядок виконання
рішення таким чином, що це рішення
суду, після набрання ним законної сили,
є підставою для видачі Державним
нотаріусом Четвертої одеської
державної нотаріальної контори
свідоцтв про право на спадщину, що
залишилась після смерті ОСОБА_3,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкоємцям
першої черги спадкування за законом.

В задоволенні решти позову-
відмовити.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області протягом десяти днів
з часу його проголошення через
Комінтернівський районний суд
Одеської області.

Суддя
В.К.
Барвенко