Головуючий суду 1 інстанції - Рябуха
Доповідач - Маляренко І.Б.
Провадження № 22ц/782/1578/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі:

Головуючого: Маляренко І.Б.,

Суддів: Яреська А. В.,
Максюти І.О.

За участю секретаря:
Булгакової М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Національної академії наук України

на рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 20 березня 2014 року за
позовом ОСОБА_3 до Міністерства
промислової політики України,
Національної академії наук України про
зобов'язання укласти контракт,
визнання незаконним та скасування
розпорядження та поновлення на роботі,
-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Суд визнав незаконним та
скасував Розпорядження № 807 від 26
грудня 2013 року Президії Національної
академії наук України «Про директора
Державного підприємства «Центральне
конструкторське бюро машинобудування
«Донець»; поновив ОСОБА_3 на роботі у
Державному підприємстві «Центральне
конструкторське бюро машинобудування
«Донець» на посаді директора; в
задоволенні іншої частини позовних
вимог - відмовив.

В апеляційній скарзі
Національної академії наук України
ставиться питання щодо скасування
рішення Жовтневого районного суду м.
Луганська від 20 березня 2014 року і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання незаконним та скасування
розпорядження № 807 від 26 грудня 2013 року
президії Національної академії наук
України «Про директора Державного
підприємства «Центральне
конструкторське бюро машинобудування
«Донець», поновлення ОСОБА_3 на роботі у
Державному підприємстві «Центральне
конструкторське бюро машинобудування
«Донець» на посаді директора, у зв'язку
з тим, що судом допущено порушення норм
матеріального і цивільного
процесуального права.

Цивільна справа за апеляційною
скаргою Національної академії наук
України

надійшла до апеляційного суду
Луганської області 03.04.2014 року, ухвалою
від

07.04.2014 року було відкрито провадження у
справі, ухвалою від 14.04.2014 року -

справу призначено до розгляду на 25.04.2014
року.

24.04.2014 року на адресу
апеляційного суду надійшло клопотання
представника

апелянта - Максимова Р.В. про
відкладення судового засідання,
призначеного на

25.04.2014 року, у зв'язку з його
відрядженням (участь в іншому судовому
засіданні).

При цьому ні копії документа про
відрядження, ні документа про виклик до
іншого суду

заявником до клопотання не додано.

Також 24.04.2014 року на адресу
апеляційного суду надійшло клопотання

представника апелянта - Солянікової
О.О. про відкладення судового
засідання,

призначеного на 25.04.2014 року, у зв'язку з
сімейними обставинами.

Проте до клопотання не додано копії
відповідної довіреності, а в самому
клопотанні не зазначено, про які саме
сімейні обставини іде річ, і чим
підтверджується їх наявність.

За таких обставин колегія
суддів не може встановити дійсність
зазначених

заявниками обставин і ступінь їх
поважності, і враховуючи, що річ іде про
розгляд вимог,

що виникли з трудового спору, вважає
можливим розгляд справи за відсутності

представників апелянта.

Обговоривши доводи апеляційної
скарги, заслухавши доповідача,
пояснення

осіб, що брали участь у справі,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і

обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає

скаргу такою, що підлягають
задоволенню частково.

Так, статтею 213 ЦПК України
встановлено, що рішення суду повинно
бути

законним і обґрунтованим, тобто суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства,

повинен вирішити справу згідно із
законом, ухваливши рішення на основі
повно і

всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Як встановив суд першої
інстанції, позивач ОСОБА_3 з 1961 року
працював у

Державному підприємстві «Центральне
конструкторське бюро машинобудування

«Донець», яке знаходилось у віданні
відповідача Міністерства промислової
політики

України, на посаді директора вказаного
підприємства - з 1978 року.

В період праці на посаді
директора з позивачем переукладався
трудовий

контракт, зокрема, 15 серпня 2005 року був
укладений контракт № 3-43 між ним та

відповідачем Міністерством
промислової політики України на термін
з 16 серпня 2005

року по 15 серпня 2008 року; 16 серпня 2008
року був укладений контракт № 153-Д між

ним та Міністерством промислової
політики України по 16 серпня 2013 року
згідно зі

Статутом Державного підприємства
«Центральне конструкторське бюро

машинобудування «Донець» в новій
редакції, зареєстрованій 17.05.2008 року, де
органом управління зазначено
Міністерство промислової політики
України.

Після закінчення строку зазначеного
контракту, контракт на новий строк з

позивачем не укладався, хоча він
продовжував виконувати обов'язки
директора, наказ про

його звільнення у зв'язку з закінченням
трудового контракту ніким з
відповідачів у

встановленому порядку та строки не
видавався.

З приводу належного оформления
подальших трудових відносин, позивач

звернувся до суду і під час знаходження
спору у суді, розпорядженням № 606 від 30

жовтня 2013 року відповідач - Національна
Академія Наук України звільнив
позивача з

посади директора у зв'язку зі
скасуванням заходів по забезпеченню
позову, а 26.12.2013

року відповідач - Національна Академія
Наук України видав Розпорядження № 807

Президії НАНУ від 26.12.2013 року «Про
директора Державного підприємства
«ЦКБМ

«Донець», яким було призначено з 26
грудня 2013 року директором Державного

підприємства «Центральне
конструкторське бюро машинобудування
«Донець»

ОСОБА_4 відповідно до укладеного
контракту.

Зазначені обставини підтверджуються
трудовою книжкою позивача, трудовими
контрактами, Статутом підприємства,
відповідними розпорядженнями.

Виходячи з наведеного, суд дійшов
вірного висновку, що оскільки з
позивачем

було кілька разів переукладено
трудовий контракт, після спливу строку
дії останнього, 16

серпня 2013 року, трудові відносини з ним
не були припинені, в останній день
роботи

наказу про його звільнення у зв'язку із
закінченням строку трудового
контракту видано не було, то трудовий
договір з позивачем на посаді
директора було продовжено на

невизначений строк, і подальше
звільнення позивача з ініціативи
роботодавця могло мати

місце лише з підстав, передбачених
трудовим законодавством.

Крім того рішенням Жовтневого
районного суду м. Луганська від 05
серпня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 16 квітня 2014 року, визнано
трудовий договір між Державним
підприємством «Центральне

конструкторське бюро машинобудування
«Донець» таким, що укладений на
невизначений строк.

При цьому вірно не взято судом до уваги
доводів відповідача - Національної

Академії Наук України щодо того, що
звільнення позивача проведено з
дотриманням

вимог трудового законодавства,
оскільки підстави звільнення
працівників з ініціативи

роботодавця містяться у ст.ст. 40,41 КЗпП
України, такої ж підстави як звільнення
у

зв'язку зі скасуванням заходів по
забезпеченню позову, ці норми не
містять.

Доказів того, що позивач звертався із
заявою про звільнення за власним
бажанням

за ст. 38 КЗпП України, суду надано не
було, як не було надано доказів того, що
позивача

звільнено з підстав, передбачених ст. 36
КЗпП України, зокрема, за закінченням
строку

трудового договору.

Вірно зазначено судом, що та обставина,
що постановою КМУ від 19 березня 1993 р.
№203 "Про застосування контрактної
форми трудового договору з керівником

підприємства, що знаходиться в
загальнодержавній власності"
затверджене Положення

про порядок укладення контракту з
керівниками державних підприємств,
яким

встановлено, що з керівниками
загальнодержавних підприємств
укладаються контракти,

міністерствами, іншими підвідомчими
Кабінету Міністрів України органами
державної

виконавчої влади, у веденні яких
перебувають ці підприємства, за
узгодженням з

Кабінетом Міністрів України, Радою
Міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевою

державною адміністрацією відповідно
до номенклатурних груп, до яких вони
відносяться

за показниками, не дає підстав вважати,
що по закінченні строку контракту
трудові

відносини з позивачем припинені на
вказаній посаді.

Ця обставина дає підстави у разі, якщо
питання про звільнення працівника у

зв'язку із закінченням строку
контракту у встановленому порядку та
строки не вирішено, вирішувати питання
щодо можливості продовжувати з ним
трудові відносини чи його звільнення
на загальних підставах, встановлених
трудовим законодавством.

Крім того, суд дійшов вірного висновку,
що у відповідача - Національної
Академії

Наук України не було повноважень для
прийняття рішення про звільнення
позивача,

оскільки трудовий контракт з ним було
укладено Міністерством промислової
політики

України у встановленому порядку.

Як вбачається із матеріалів справи, на
час видання оскаржуваного
розпорядження

(26.12.2013 року) діяв Статут Державного
підприємства «Центральне
конструкторське бюро машинобудування
«Донець» в новій редакції,
зареєстрованій 17.05.2008 року, де органом
управління зазначено Міністерство
промислової політики України.

Статут ДП «ЦКБМ «Донець» у новій
редакції, затвердженій розпорядженням

президії НАН України № 808 від 26.12.2013
року було зареєстровано Державною

реєстраційною службою Луганського
міського управління юстиції
Луганської області

лише 30 грудня 2013 року.

Таким чином, враховуючи той факт, що
станом на 26 грудня 2013 року державну
реєстрацію Статуту у новій редакції
Державного підприємства «Центральне

конструкторське бюро машинобудування
«Донець», де вищим органом управлення

майном є Національна академія наук
України, не було проведено, Національна
академія наук України не мала права
призначати керівника Державного
підприємства Центральне
конструкторське бюро Донець» та
укладати контракт з керівником даного
підприємства

до дати проведення державної
реєстрації Статуту ДП «ЦКБМ «Донець» у
новій редакції, що відбулася лише 30
грудня 2013 року.

Крім того, як зазначив суд першої
інстанції, відповідачами при розгляді
справи не було надано доказів
дотримання встановленого
законодавством порядку проведення

конкурсного відбору керівників
державних суб'єктів господарювання, а
саме, п/п «г» п.18 ч.2 ст. 5 Закону України
"Про управління об'єктами державної
власності", постанови

Кабінету Міністрів України від 03
вересня 2008 року № 777, якою затверджено
порядок проведення конкурсного
відбору керівників державних суб'єктів
господарювання,

визначено процедуру конкурсного
відбору керівників державних суб'єктів

господарювання - державних
підприємств, господарських товариств,
єдиним засновником та учасником яких є
держава у разі прийняття
міністерством, Фондом державного
майна, іншим органом, що здійснює
управління об'єктами державної
власності, рішення про

необхідність проведення такого
відбору.

При цьому суд зазначив, що відповідачем
- Національною Академією Наук України
хибно тлумачаться положення даного
нормативного акту, вказівка у ньому про
те, що рішення про необхідність
проведення такого відбору приймається
міністерством,

Фондом державного майна, іншим органом,
що здійснює управління об'єктами
державної власності, стосується
визначення органу, який має ухвалювати
таке рішення, а права цього органу на
свій розсуд приймати рішення про
проведення конкурсу.

Вірною вважає колегія суддів і
висновок суду щодо того, що позовні
вимоги про поновлення на роботі з
посиланням на незаконність звільнення
охоплюють всі дії роботодавця по
незаконному звільненню, у тому числі і
видання наказу ( розпорядження), а тому
не заявлення окремих вимог щодо
скасування наказу чи розпорядження про
таке звільнення, не свідчить про те, що
відсутні підстави для поновлення на
роботі незаконно звільненого
працівника, оскільки предметом спору є
саме звільнення, а не видання наказу чи
розпорядження.

Що стосується інших позовних вимог, то
у даному випадку, як встановлено судом,
трудові відносини є такими, що
встановлені на невизначений строк, у
зв'язку з не

звільненням позивача після закінчення
строку попереднього трудового
контракту, а

питання стосовно зобов'язання
укладення трудового контракту мають
вирішуватися у

разі, якщо керівник державного
підприємства призначений за
результатами конкурсного

відбору на певний строк.

З урахуванням викладеного
колегія суддів вважає, що висновки суду
першої

інстанції щодо того, що вимоги позивача
про визнання незаконним та скасування

розпорядження № 807 від 26 грудня 2013 року
Президії Національної академії наук

України «Про директора Державного
підприємства «Центральне
конструкторське бюро

машинобудування «Донець» та
поновлення ОСОБА_3 на роботі у
Державному

підприємству «Центральне
конструкторське бюро «Донець» на
посаді директора

підлягають задоволенню, оскільки
наявність такого розпорядження
порушує права та

інтереси позивача, є законними і
обґрунтованими.

Доводи апелянта є доводами, які
було надано ним на заперечення позову,
були

детально розглянуті судом першої
інстанції, та повно, об'єктивно і
всебічно перевірені доказами, наданими
сторонами по справі, і не спростовують
висновків суду.

Посилання апелянта на те, що суд
не зазначив, до якого з відповідачів

задовольняються позовні вимоги, не
заслуговують на увагу, оскільки
поновити особу на

попередній роботі має той, хто його
звільнив, в даному випадку - той, хто
оскаржив

рішення суду, не погоджуючись з ним і
висуваючи вимоги про ухвалення нового
рішення

про відмову у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним
та

скасування розпорядження № 807 від 26
грудня 2013 року президії Національної
академії

наук України «Про директора Державного
підприємства «Центральне
конструкторське

бюро машинобудування «Донець»,
поновлення ОСОБА_3 на роботі у
Державному

підприємстві «Центральне
конструкторське бюро машинобудування
«Донець» на посаді

директора.

Крім того повноваження
апеляційного суду регламентовано ст. 307
ЦПК України, і

нею не делеговано суду право зупиняти
виконання судового рішення на час його

перегляду в суді даної інстанції.

Інших доводів, які б могли бути
підставою для скасування
оскаржуваного рішення та ухвалення
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3,
апелянтом не надано.

На підставі викладеного
судова колегія вважає оскаржуване
рішення таким, що

ухвалене судом з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому,

згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України,
таким, що підлягає залишенню без змін.

Враховуючи наведене, керуючись
ст.ст. 303,307,308,313-315 ЦПК України,

колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Національної
академії наук України - відхилити,
рішення Жовтневого районного суду
м. Луганська від 20 березня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності
негайно, але протягом 20 днів може бути
оскаржена

шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: