Провадження № 2/308/438/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2014 року Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області в особі

головуючої судді
Сарай А.І.

при секретарі
Козар Г.В.

з участю позивачів
ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника відповідача
Пекар В.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Ужгород
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 до Ужгородської міської ради в
особі Департаменту міського
господарства Ужгородської міської
ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з
позовом до Ужгородської міської ради в
особі Департаменту міського
господарства Ужгородської міської
ради про визнання права власності.
Посилаються на те, що у відповідності
до свідоцтва про право власності на
житло від 29.06.2000 р., виданого на підставі
рішення виконавчого комітету
Ужгородської міської ради від 29.06.2000 р.
за № 113, договору дарування від 25.03.2003 р.
та договору купівлі-продажу від 10.12.2013
р., вони є співвласниками квартири
АДРЕСА_1 у рівних частках. Одночасно з
набуттям права власності на вказану
квартиру в порядку приватизації їм
було передано у власність підвальні
приміщення загальною площею 99.1 кв.м.,
вказані на плані поверхів будинку як
позиції 1-2 площею 47.4 кв.м., 1-3 площею 18.3
кв.м., 1-4 площею 18 кв.м., 1-5 площею 6.1 кв.м.,
1-6 площею 9.3 кв.м., які були закріплені за
вказаною квартирою. Ці приміщення,
будучи допоміжними до належної їм
квартири, у відповідності до Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», чинного на той час
Положення про порядок передачі квартир
(будинків) у власність громадян,
затвердженого Наказом
Держжитлокомунгоспу 15.09.1992 р. за № 56 та
згідно з рішенням Конституційного Суду
України № 4-рп від 02.03.2004 р. у справі №
1-2/2004, були передані їхній сім'ї, як
колишнім наймачам квартири за
вищевказаною адресою, одночасно з
приватизацією вказаної квартири і на
сьогодні перебувають у їхньому
володінні. При приватизації та набутті
права на частку квартири, вони разом із
квартирою набули права власності на
вказані підвальні приміщення, це право
у них є і не потребує здійснення
додаткових дій. Попри належність їм
вищевказаних приміщень, вони не мають
можливості підтвердити це належним
чином (документально) та мати
можливість розпоряджатися ними у
повній мірі. Це створює певні
незручності та перешкоди у
користуванні ними та змусило їх
звернутися до суду з вказаним позовом
за захистом свого права. Просять суд
визнати за ними право власності на
підвальні приміщення у будинку
АДРЕСА_1, загальною площею 99.1 кв.м.,
вказані на плані поверхів будинку як
позиції 1-2 площею 47.4 кв.м., 1-3 площею 18.3
кв.м., 1-4 площею 18 кв.м., 1-5 площею 6.1 кв.м.
та 1-6 площею 9.3 кв.м.

Позивачі у судовому засіданні позовні
вимоги підтримали та просили позов
задовольнити з мотивів викладених в
позовній заяві. Під час розгляду справу
уточнили позовні вимоги та просили
визнати за ними право власності на
підвальні приміщення у будинку АДРЕСА_1
у рівних частках.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов визнав.

Розглянувши матеріали справи суд
приходить до висновку, що позов слід
задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно договору найму жилого
приміщення в будинках місцевих Рад
народних депутатів, державних
підприємств і установ, кооперативних і
громадських організацій Української
РСР від 27.04.1989 р. ОСОБА_4 було здано у
користування квартиру АДРЕСА_1.
Відповідно до акту здачі-приймання
вказаної квартири від 27.04.1989 р. ОСОБА_4
було прийнято квартиру в тому числі з
іншим обладнанням місць загального
користування - підвал (а.с. 10).

Свідоцтвом про право власності на
житло, виданим згідно з рішенням
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради від 29.06.2000 р. № 113
стверджується, що згідно з Законом
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» квартира, яка
знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
приватизована за ОСОБА_4 та членами
його сім'ї - ОСОБА_5, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 та
належить на їм праві приватної
спільної часткової власності,
зареєстрованого 01.08.2000 р. в
Ужгородському МБТІ за № 16873 (а.с. 3).

Відповідно до договору дарування
частини квартири від 25.03.2003 р.,
нотаріально посвідченого державним
нотаріусом Першої ужгородської
державної нотаріальної контори за
реєстровим номером 1-816, ОСОБА_4
подарував ОСОБА_1 1/4 частину квартиру
АДРЕСА_1 (а.с. 4).

У відповідності до договору
купівлі-продажу від 10.12.2013 р.,
нотаріально посвідченого приватним
нотаріусом Ужгородського міського
нотаріального округу за реєстровим
номером 1097, ОСОБА_2 купила від ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 належні їм на праві приватної
спільної часткової власності 2/4 частки
квартири АДРЕСА_1 (а.с. 5, 6).

За правилами ст. 657 ЦК України договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
єдиного майнового комплексу, житлового
будинку (квартири) або іншого
нерухомого майна укладається у
письмовій формі і підлягає
нотаріальному посвідченню, крім
договорів купівлі-продажу майна, що
перебуває в податковій заставі.

Згідно технічного паспорту з номером
інвентаризаційної справи 5862,
розробленого комунальним
підприємством «Бюро технічної
інвентаризації м. Ужгорода»
Ужгородської міської ради 06.11.2012 року
на замовлення ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6,
підвальні приміщення загальною площею
99.1 кв.м., вказані на плані поверхів
будинку як позиції 1-2 площею 47.4 кв.м., 1-3
площею 18.3 кв.м., 1-4 площею 18 кв.м., 1-5
площею 6.1 кв.м. та 1-6 площею 9.3 кв.м.
знаходяться у користуванні ОСОБА_1
Використання даних приміщень
позивачем погоджено директором ТОВ
«ОІР Сервіс».

Частиною 2 ст. 382 ЦК України передбачено,
що власникам квартири у дво- або
багатоквартирному житловому будинку
належать на праві спільної сумісної
власності приміщення загального
користування, опорні конструкції
будинку, механічне, електричне,
сантехнічне та інше обладнання за
межами або всередині квартири, яке
обслуговує більше однієї квартири, а
також споруди, будівлі, які призначені
для забезпечення потреб усіх власників
квартир, а також власників нежитлових
приміщень, які розташовані у житловому
будинку.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України
«Про приватизацію державного
житлового фонду» власники квартир
багатоквартирних будинків та житлових
приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку чи гуртожитках.
Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і
т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

Рішенням Конституційного Суду України
від 02.03.2004 р. № 4-рп/2004 встановлено, що
допоміжні приміщення стають об'єктом
права спільної власності
співвласників багатоквартирного
будинку, тобто їх спільним майном,
одночасно з приватизацією громадянами
квартир, що засвідчується єдиним
документом - свідоцтвом про право
власності на відповідну квартиру.

За таких обставин, дослідивши та
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази, враховуючи відсутність
заперечень відповідача щодо визнання
за позивачами права власності на
підвальні приміщення у будинку
АДРЕСА_1, суд приходить до переконання,
що позов підлягає до задоволення.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 382, 657 ЦК України, ст. 10
Закону України «Про приватизацію
державного житлового фонду» суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право
власності на підвальні приміщення у
будинку АДРЕСА_1, що зазначені в
технічному паспорті (інвентаризаційна
справа № 5862), виготовленому КП «БТІ м.
Ужгорода» 06 листопада 2012 року,
загальною площею 99.1 кв.м., вказані на
плані поверхів будинку як позиції 1-2
площею 47.4 кв.м., 1-3 площею 18.3 кв.м., 1-4
площею 18 кв.м., 1-5 площею 6.1 кв.м. та 1-6
площею 9.3 кв.м., - у рівних частках.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча
Сарай А.І.