Номер провадження 2/489/235/14
РІШЕННЯ

Іменем України

17 квітня 2014 року
місто
Миколаїв

Ленінський районний суд міста
Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1, представника відповідача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до фізичної особи підприємця
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, компенсації моральної
шкоди,

встановив

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом до ФОП ОСОБА_4
мотивуючи свої вимоги тим, що з 03.09.2012 по
01.10.2013 вона працювала помічником кухаря
в кафе "ІНФОРМАЦІЯ_2" в АДРЕСА_1, що
належить відповідачу. Після того, як
відповідач дізналася про її
вагітність, вона створила для неї
неможливі умови праці, ображала її,
вимагала, щоб вона звільнилась за
власним бажанням. З 10.09.2013 по 24.09.2013 вона
перебувала на лікарняному, після чого
вийшла на роботу, де відповідач забрала
в неї лікарняний, відправила її у
відпустку без ознайомлення її з
наказом про надання відпустки, після
чого її звільнили і при звільненні з
нею не розрахувались.

Посилаючись на викладене, просила суд
стягнути з відповідача на її користь 23
529 грн. 90 коп. заборгованості по
заробітній платі, за лікарняний та
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні, з них 10 000
грн. моральної шкоди, яка полягає в
моральних стражданнях, які спричинила
їй своїми діями відповідач, втрати
спокою, безсонні, втраті впевненості у
собі, оскільки вона була на той час
вагітна, та хвилювалась, що не зможе
виходити строк вагітності та нормально
народити дитину. Відповідач своєю
незаконною поведінкою змусила її
звільнитися за згодою сторін, і вона це
зробила щоб зберегти вагітність. Їй не
зрозуміло, ставлення до себе
відповідача, так як вона ніколи не
спізнювалася на роботу, не порушувала
трудової дисципліни, кожен день
працювала на 1-2 години більше ніж треба.

В подальшому позивач надала суду заяву
з уточненими позовними вимогами та
просила стягнути з відповідача на її
користь суму заборгованості в розмірі
16 496,98 грн., а саме: за лікарняний лист 1 100
грн.; за роботу в нічний час 204 грн.; за
роботу в вихідні і святкові дні 464 грн.;
моральна шкода 10 000,00 грн., витрати на
відправку звернень до різних інстанцій
- 328,98 грн., за затримку розрахунку при
звільненні 4400 грн.

В судовому засіданні 25.12.2013 позивач
підтримала позов, просила його
задовольнити.

Представник позивача підтримав позов.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду письмові
заперечення.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлено такі обставини та
відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 233 КзпП України у разі
порушення законодавства про оплату
праці працівник має право звернутися
до суду з позовом про стягнення
належної йому заробітної плати без
обмеження будь-яким строком.

ОСОБА_3 з 03.09.2012 по 01.10.2013 працювала
помічником кухаря в кафе "ІНФОРМАЦІЯ_2"
в АДРЕСА_1, власником якого є фізична
особа-підприємець ОСОБА_4, що
підтверджується копією трудової
книжки (а. с. 7-8) та копією трудового
договору (а. с. 54-55).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України
роботодавець зобов'язаний виплатити
працівникові при звільненні всі суми,
що належать йому від підприємства,
установи, організації, у строки,
зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в
день звільнення або не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

01.10.2013 позивач була звільнена за згодою
сторін відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП
України.

Позивач вказує на те, що відповідач не
провела з нею повного розрахунку при
звільненні, при цьому заборгованість
по нарахованій заробітній платі
відсутня, однак відповідачем не
оплачено роботу у нічний час, святкові
та вихідні дні.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог та заперечень;
доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Позивачем не доведено належними та
допустимими доказами, що вона
працювала у святкові дні. Також не
доведено, що позивач працювала більше,
аніж встановлено часом виконання робіт
(п. 3 договору).

Щодо компенсації роботи у вихідні дні
та у нічний час (з 22 год. до 23 год.) суд
приходить до висновку, що сторони,
укладаючи письмовий трудовий договір
визначили графік роботи та порядок
надання вихідних та виходячи з того, що
відповідно до графіку роботи позивача,
вона мала працювати в місяць лише два
тижні, сторони в п. 3 договору узгодили
відповідний розмір заробітної плати (а.
с. 67).

Позовні вимоги про стягнення
матеріальної шкоди, яка полягає у
витратах на переписку з відповідачем
та державними органами не підлягають
задоволенню, оскільки позивачем не
доведено неправомірності дій
відповідача та причинного зв"язку між
такими діями та необхідністю звернень,
а також неможливість вручення вказаної
переписки без відповідних витрат.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням» від
18.01.2001 р. № 2240-III оплата перших п'яти днів
тимчасової непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві,
здійснюється за рахунок коштів
роботодавця у порядку, встановленому
Кабміном.

Відповідно до довідки Пологового
будинку № 3 від 13.08.2013 ОСОБА_3 взята на
диспансерний облік при жіночій
консультації № 3 м. Миколаєва. Станом на
12.08.2013 термін вагітності 15 тижнів (а. с.
11).

Відповідно до довідки Пологового
будинку № 3 від 12.09.2013, ОСОБА_3
знаходилась на стаціонарному
лікуванні у Пологовому будинку № 3 м.
Миколаєва з 10.09.2013 по цей час. Діагноз
вагітність 21 тиждень, загроза викидня
(а. с. 10). Аналогічну довідку отримано
судом на його запит (а. с. 180).

Згідно з виписним епікризом № 575
Пологового будинку № 3 м. Миколаєва,
ОСОБА_3 знаходилась на стаціонарному
лікуванні з 10.09.2013 по 23.09.2013 (а. с. 9), що
також підтверджується копією листка
непрацездатності (а. с. 12).

Позивач повідомляла відповідача про
перебування на лікарняному телеграмою
(а. с. 32, 70).

В позовній заяві позивач зазначає, що
після одужання вийшла на роботу надала
відповідачу оригінал лікарняного
листа та написала заяву про надання їй
відпустки. Копія вказаної заяви надана
представником відповідача (а.с. 76).

Згідно з довідкою середньоденна
заробітна плата позивача склала 38 грн.
55 коп. (а. с. 80).

За таких обставин, суд вважає, що з
відповідача на користь позивача
підлягають стягненню кошти за перші
п"ять днів перебування на лікарняному,
тобто з 10.09.2013 до 14.09.2013 в сумі 192,75 грн.
Компенсація перебування на
лікарняному з шостого дня здійснюється
за рахунок коштів Фонду соціального
страхування тимчасової втрати
працездатності.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КзпП України у
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цьго Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» № 13 від 24.12.1999 роз'яснено,
що, при частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про те, що з відповідача на користь
позивача підлягає стягнення
компенсація за затримку розрахунку при
звільненні по день постановлення
рішення в сумі 1252,88 грн., оскільки з
моменту звільнення пройшло шість з
половиною місяців.

Що ж стосується вимог позивача, про
стягнення моральної шкоди з
відповідача в розмірі 10 000 грн., то суд
вважає за можливе задовольнити їх
частково.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно з п. 5 зазначеної вище Постанови
відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювача, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка завдала, за
наявності її вини.

Моральна шкода заподіяна позивачу
полягає у моральних стражданнях та
переживаннях, перебуваючи у стані
вагітності , які вона відчувала
внаслідок того, що відповідач не
надавала їй відпустку, створила
неналежні умови праці. Так з матеріалів
справи вбачається, що відповідачем на
адресу позивача було направлено лист
від 11.09.2013, в якому вона роз"яснює
позивачу порядок оформлення відпустки
у зв"язку із вагітністю, тобто позивач
ставила відповідача до відома про свою
вагітність. Відповідачем надано Наказ
№ 1 про надання відпустки з 09.09.2013 до
22.09.2013 (а. с. 214), натомість з відповіді
Територіальної державної інспекції
праці у Миколаївській області
вбачається, що ОСОБА_4 пояснила, що з
наказ не був виданий через відсутність
позивача на робочому місці з 16.09.2013по
день перевірки та ненадання
документів, які б пояснювали неявку на
роботу.

Враховуючи викладене суд, керуючись
вимогами розумності та справедливості,
суд вважає за необхідне стягнути з
відповідача на користь позивача суму
грошових коштів в рахунок
відшкодування моральної шкоди в
розмірі 1 000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо
позивача, на користь якого ухвалено
рішення, звільнено від сплати судового
збору, він стягується з відповідача в
дохід держави пропорційно до
задоволеної чи відхиленої частини
вимог, відтак з відповідача на користь
держави підлягає стягненню судовий
збір в розмірі 458,8 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_3 до фізичної
особи підприємця ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості по заробітній платі та
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, компенсації
моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (ідент. номер НОМЕР_1,
зареєстрована в АДРЕСА_2) на користь
ОСОБА_3 заборгованість за лікарняним
листом в сумі 192,75 грн.; компенсацію за
затримку розрахунку при звільненні в
сумі 1252,88 грн., всього - 1445 (одна тисяча
чотириста сорок п"ять) грн. 63 коп.

Стягнути з фізичної особи підприємця
ОСОБА_4 (ідент. номер НОМЕР_1,
зареєстрована в АДРЕСА_2) на користь
ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 1 000
(одна тисяча) грн.

В задоволенні позовних вимог про
стягнення компенсації за роботу у
вихідні, святкові дні та у нічний час, а
також компенсації матеріальної шкоди
відмовити.

Стягнути з фізичної особи підприємця
ОСОБА_4 (ідент. номер НОМЕР_1,
зареєстрована в АДРЕСА_2) на користь
держави судовий збір в розмірі 458,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області через Ленінський районний суд
м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
В. В.
Кокорєв