АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Процько Я.В. Провадження №
22-ц/789/452/14 Доповідач - Гурзель
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Фащевської Н. Є.,
Ходоровського М. В.,

при секретарі - Дмитрів О.М.

з участю сторін - представників
апелянта Лагіш М. Б., Микитович М. М.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
"Імексбанк" на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 11 лютого 2014
року по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Імексбанк" до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ «Імексбанк» звернувся в
суд із позовною заявою до відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про солідарне стягнення
з них 22672,42 грн., заборгованості за
кредитним договором № 999-00017627/1 від 17
липня 2012 року. Свої позовні вимоги
мотивував тим, що ОСОБА_3 порушила взяті
на себе згідно кредитного договору
зобов'язання щодо своєчасного
погашення боргу та сплати щомісячних
платежів, внаслідок чого утворилась
вказана заборгованість яку і слід
стягнути з неї та ОСОБА_4, котра, згідно
договору поруки від 17 липня 2012 року,
солідарно відповідає за виконання нею
вказаних зобов'язань.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 11 лютого 2014
року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в
користь ПАТ «Імексбанк»
заборгованість за договором № 999-00017627/1
від 17 липня 2012 року в сумі: 12246,24 грн. -
заборгованість за кредитом; 1181,20 грн.
заборгованість по сплаті відсотків;
4044,98 грн. комісія за розрахункове
обслуговування поточного рахунку; 600
грн. - штраф, всього 18072,42 грн. та 229,40 грн.
судового збору.

В апеляційній скарзі представник
апелянта просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити
повністю. Фактично апелянт просить
переглянути рішення суду в частині
зменшення штрафних санкцій.
Посилається на те, що рішення ухвалене
з порушенням норм матеріального
права, невідповідності висновків суду
обставинам справи.

Заслухавши представників апелянта,
які зіслалися на доводи апеляції,
дослідивши матеріали справи в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених позовних вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
до задоволення не підлягає.

Так задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачі не виконували належним
чином зобов'язання, внаслідок чого
утворилась заборгованість по
кредитному договору № 999-00017627/1 від 17
липня 2012 року, яку слід стягнути з
ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь ПАТ
«Імексбанк» в сумі 18072,42 грн.. З таким
висновком колегія суддів
погоджується, правовідносини
визначено вірно.

Судом встановлено, що згідно з умовами
кредитного договору № 999-00017627/1 від 17
липня 2012 року ПАТ «Імексбанк» надало
ОСОБА_3 овердрафт за допомогою
платіжної картки Visa Electron, з
максимальною сумою заборгованості 15000
грн., зі сплатою 19% річних від суми
заборгованості та з встановленням дати
остаточного повернення овердрафту до 16
липня 2015 року. Також 16 липня 2012 року між
позивачем та відповідачем укладено
договір № 999-00017627 про відкриття та
обслуговування поточного рахунку,
операції за яким можуть здійснюватися
з використанням спеціальних платіжних
засобів з видачею платіжної картки VISA
для фізичної особи.

Факт отримання ОСОБА_3 кредитних коштів
підтверджується випискою з особового
рахунку № 999-00017627 за період з 17 липня 2012
року по 16 серпня 2013 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_3
зобов'язань за зазначеним кредитним
договором, між позивачем та ОСОБА_4 було
укладено договір поруки від 17 липня 2012
року, згідно умов якого вказана особа
взяла на себе зобов'язання перед
позивачем відповідати за
зобов'язаннями ОСОБА_3, що виникають з
умов кредитного договору № 999-00017627/1 від
17 липня 2012 року. Сторони домовилися, що
у випадку невиконання останньою взятих
на себе зобов'язань по кредитному
договору, ОСОБА_4 буде нести солідарну з
нею перед позивачем відповідальність
по поверненню суми кредиту,
нарахованих відсотків за користування
кредитом та штрафних санкцій.

ОСОБА_3 порушила взяті на себе
зобов'язання в наслідок чого, станом на
11 жовтня 2013 року, її заборгованість, за
вказаним договором складає 22672,42 грн. з
яких: заборгованість за кредитом - 12246,24
грн.; заборгованість по сплаті
відсотків - 1181,20 грн.; комісія за
розрахункове обслуговування поточного
рахунку - 4044,98 грн.; та її нараховано
штраф - 5200 грн.

Вказані обставини встановлені судом
першої інстанції та не оспорюються в
апеляційному порядку.

Доводи апелянта про те, що судом першої
інстанції безпідставно зменшено
розмір стягуваних штрафних санкцій є
невірними. Відповідно до ч.3 ст. 551ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення. Отже, зменшення
розміру неустойки - це право суду. Суд
першої інстанції врахував ті
обставини, що ОСОБА_3 за основним місцем
роботи за останні шість місяців не
отримала жодного доходу (копія довідки
№ 2 від 03 лютого 2014 року, видана ТзОВ
«Торгово-інформаційний дім 7
днів-Україна»), має двох дітей, що
проживають з нею (копія довідки про
склад сім'ї № 13 від 28 січня 2014 року) і
перебувають на її утриманні, один з
яких інвалід дитинства (медичний
висновок № 185, дійсний до 23 жовтня 2022
року та копія довідки № 134 від 02 жовтня
2013 року, виданої начальником
управління соціальної політики
виконавчого комітету Тернопільської
міської ради), і прийшов до висновку, що
суму штрафу слід зменшити до 600 грн. З
таким висновком колегія суддів
погоджується, оскільки зазначені
обставини підтвердженні належними й
допустимими доказами. Доводи апелянта
про те, що довідку про відсутність
заробітку у відповідачки ОСОБА_3 слід
до уваги не приймати так як вона там
працює директором, а тому впливає на
фінансово-господарську діяльність
товариства є невірними, оскільки
позивачем не надано інших доказів щодо
отримання ОСОБА_3 прибутків, а у
відповідності до п.4 ст.60 ЦПК України
доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях. Крім того визначальним
при зменшенні розміру штрафу для суду
було наявність у ОСОБА_3
дитини-інваліда, що не оспорюється
апелянтом.

Доводи апеляції про те, що у поручителя
ОСОБА_4 відсутні будь-які підстави для
зменшення штрафних санкцій, а тому на
неї не повинно розповсюджуватись
зменшення штрафу є також невірними.

У відповідності до п.2 ст.554 ЦК України
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Таким чином, законодавством не
передбачено можливості застосування
до поручителя стягнення в більшому
обсязі чим до боржника, оскільки
обов'язки поручителя похідні від
обов'язків боржника, які в даному
випадку щодо штрафних санкцій
визначались судом.

За вказаних обставин, рішення суду є
законним та обґрунтованим, підстав для
його зміни чи скасування колегія не
вбачає.

Керуючись п.1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1
ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Імексбанк" -
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 11 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних та кримінальних справ
протягом 20 днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області І.В. Гурзель