АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1203/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 19, 20 Тептюк Є. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Охріменко Н. І. РІШЕННЯ
30 квітня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючогоОхріменко Н. І.
суддівЗахарова А. Ф. , Качан О. В. при
секретаріПосипайко А.І. розглянувши у
відкритому судовому засіданні в місті
Черкаси апеляційну скаргу
представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на заочне
рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 06 лютого 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9,
ОСОБА_6, ОСОБА_10 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,-

в с т а н о в и л а :

11 листопада 2013 року ОСОБА_8 звернулася
до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_6,
ОСОБА_10 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу в частині
переходу у власність відповідачів
земельної ділянки та скасування
державної реєстрації про перехід права
власності на земельну ділянку.

Свої вимоги мотивувала тим, що згідно
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІІ-ЧР № 015121
від 01 листопада 2002 року, на підставі
рішення Руськополянської сільської
ради Черкаського району Черкаської
області від 13 червня 2002 року № 2-5,
позивачці належала на праві власності
земельна ділянка площею 0, 1815 га на
території с. Руська Поляна Черкаського
району Черкаської області для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаського районного суду
від 03 липня 2008 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 08 жовтня 2008 року задоволено
позовні вимоги ОСОБА_9, визнано
незаконним та скасовано рішення
Руськополянської сільської ради від 13
червня 2002 року про передачу у приватну
власність ОСОБА_8 земельної ділянки, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
визнано недійсним державний акт на
вказану земельну ділянку, виданий на
ім'я ОСОБА_8, визнано за ОСОБА_9 право
власності на зазначену земельну
ділянку.

Вказані судові рішення були оскаржені
позивачем до Верховного Суду України,
відповідач ОСОБА_9 не дочекавшись
вирішення спору в касаційній
інстанції, отримав державний акт на
право власності на земельну ділянку
площею 0,1815 га, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, серія ЯЗ № 190409.

Ухвалою Верховного Суду України від 16
лютого 2011 року рішення Черкаського
районного суду від 03 липня 2008 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 08 жовтня 2008 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвалою Черкаського районного суду від
17 травня 2011 року позовну заяву ОСОБА_9
до ОСОБА_8, Руськополянської сільської
ради про визнання права власності на
земельну ділянку та визнання
державного акту недійсним залишено без
розгляду, у зв'язку з повторною неявкою
позивача у судове засідання.

09 квітня 2010 року ОСОБА_9 уклав договір
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в
якому відчужив земельну ділянку,
площею 0,1815 га, що розташована по
АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаського районного суду
від 30.10.2012 року, яке набрало законної
сили визнано недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1815 га, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, серія ЯЗ № 190409 від
10.11.2008 року.

В грудні 2012 року позивач вирішила
зареєструвати своє право власності на
земельну ділянку, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, але їй було відмовлено
в зв'язку з тим, що земельна ділянка має
нових власників, а саме ОСОБА_6 та
ОСОБА_10

Посилаючись на все викладене вище,
позивач просить суд визнати недійсним
договір купівлі-продажу житлового
будинку, в частині відчуження
земельної ділянки, площею 0,1815 га, що
розташована в АДРЕСА_1, укладений 09.04.2010
р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, ОСОБА_10,
скасувати державну реєстрацію про
перехід права власності на земельну
ділянку, стягнути з відповідачів
понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача зменшила позовні вимоги,
просила суд визнати недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку, в
частині відчуження земельної ділянки,
площею 0,1815 га, що розташована в
АДРЕСА_1, укладений 09.04.2010 р. між ОСОБА_9
та ОСОБА_6, ОСОБА_10, стягнути з
відповідачів понесені позивачем
судові витрати.

Заочним рішення Черкаського районного
суду Черкаської області від 06 лютого 2014
року позовні вимоги ОСОБА_8 задоволено.

Визнано недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку, в
частині відчуження земельної ділянки,
площею 0,1815 га, що розташована в АДРЕСА_1,
укладений 09.04.2010 р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_6,
ОСОБА_10

Стягнуто з ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10 на
корить ОСОБА_8 судові витрати по справі
в сумі 229,40 грн., по 76,47 грн. з кожного.

19 лютого 2014 року представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_11 подав до районного суду заяву
про перегляд даного заочного рішення,
яка 18 березня 2014 року ухвалою
Черкаського районного суду залишена
без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7
звернувся з апеляційною скаргою, в
якій, посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, яке ухвалене з неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просить скасувати заочне
рішення Черкаського районного суду
Черкаської області від 06 лютого 2014 року
та ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_8 в задоволенні позову
повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони
та їх представників, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга підлягає до
задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_9 незаконно набув право власності
на спірну земельну ділянку, що виключає
саму можливість відчуження права
власності на дану земельну ділянку
іншій особі на законних підставах.
Таким чином, у осіб, на користь яких у
подальшому було відчужено спірне
майно, не виникло право власності, а
укладені ними правочини є недійсними,
тому вони не можуть бути підставою для
виникнення будь-яких прав і обов'язків,
з огляду на що всі юридичні факти, які
виникли на підставі цього договору, не
можуть вважатися такими, що виникли на
законних підставах.

Однак погодитись з такими висновками
районного суду не можна з підстав
неправильного застосування норм
матеріального права.

Відповідно до вимог п.п. 1, 2, 3, 4 ст. 309
ЦПК України колегія суддів скасовує
рішення суду першої інстанції і
ухвалює нове рішення з наступних
підстав.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що згідно
Державного акту на право приватної
власності на землю серії ІІІ-ЧР № 015121
від 01 листопада 2002 року, на підставі
рішення Руськополянської сільської
ради Черкаського району Черкаської
області від 13 червня 2002 року № 2-5,
позивачці належала на праві власності
земельна ділянка площею 0, 1815 га на
території с. Руська Поляна Черкаського
району Черкаської області для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 6,6а).

Рішенням Черкаського районного суду
від 03 липня 2008 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Черкаської
області від 08 жовтня 2008 року задоволено
позовні вимоги ОСОБА_9, визнано
незаконним та скасовано рішення
Руськополянської сільської ради від 13
червня 2002 року про передачу у приватну
власність ОСОБА_8 земельної ділянки, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
визнано недійсним державний акт на
вказану земельну ділянку, виданий на
ім'я ОСОБА_8, визнано за ОСОБА_9 право
власності на зазначену земельну
ділянку.

В подальшому ОСОБА_9 отримав державний
акт на право власності на земельну
ділянку площею 0,1815 га, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1, серія ЯЗ № 190409.

Ухвалою Верховного Суду України від 16
лютого 2011 року рішення Черкаського
районного суду від 03 липня 2008 року та
ухвалу апеляційного суду Черкаської
області від 08 жовтня 2008 року скасовано,
справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвалою Черкаського районного суду від
17 травня 2011 року позовну заяву ОСОБА_9
до ОСОБА_8, Руськополянської сільської
ради про визнання права власності на
земельну ділянку та визнання
державного акту недійсним залишено без
розгляду, у зв'язку з повторною неявкою
позивача у судове засідання.

09 квітня 2010 року ОСОБА_9 уклав договір
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 в
якому відчужив земельну ділянку,
площею 0,1815 га, що розташована по
АДРЕСА_1.

Рішенням Черкаського районного суду
від 30.10.2012 року, яке набрало законної
сили визнано недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
площею 0,1815 га, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, серія ЯЗ № 190409 від
10.11.2008 року.

На думку колегії суддів, задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_8, суд першої
інстанції не визначився з характером
правовідносин та їх правовим
рулюванням.

Згідно з положеннями Цивільного
кодексу України (далі ЦК України),
особа, яка вважає, що її речові права
порушені, має право звернутися до суду
як із позовом про визнання відповідної
угоди недійсною (ст. ст. 215-235 ЦК України),
так і з позовом про витребування майна
з чужого незаконного володіння (ст. ст.
330, 338 ЦК України).

Положеннями ст. 215 ЦК України
встановлено загальне правило про те, що
правочин є недійсним у зв'язку з
недодержанням у момент його вчинення
стороною (сторонами) загальних вимог,
які необхідні для чинності правочину,
передбачених ст. 203 ЦК України.

Статтею 216 ЦК України визначено
особливі правові наслідки недійсності
правочину. Зокрема, кожна зі сторін
зобов'язана повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення
відшкодувати вартість того, що
одержано, за цінами, які існують на
момент відшкодування, якщо законом не
встановлені особливі умови їх
застосування або особливі наслідки
окремих видів недійсних правочинів.

На угоду, укладену з порушенням вимог
закону, не поширюється загальне
правило про наслідки недійсності
правочину (двостороння реституція),
якщо сам закон передбачає інші
наслідки такого порушення.

Відповідно до вимог ст. 330 ЦК України,
якщо майно відчужене особою, яка не
мала на це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до ст. 388 ЦК України майно не
може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України
передбачено, що в разі придбання майна
за відплатним договором у особи, яка не
мала права його відчужувати, про що
набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у випадку, якщо майно
вибуло з володіння власника або особи,
якій він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до правового висновку
Верховного суду України викладеного у
постанові від 16 квітня 2014 року, за
змістом ст. 388 ЦК України майно, яке
вибуло з володіння власника на
підставі рішення суду, ухваленого щодо
цього майна, але в подальшому
скасованого, вважається таким, що
вибуло з володіння власника поза його
волею.

Згідно зі ст. 388 ЦК України добросовісне
придбання можливе тоді, коли майно
придбане не безпосередньо у власника, а
в особи, яка не мала права відчужувати
це майно. Наслідком угоди, укладеної з
таким порушенням, є не двостороння
реституція, а повернення майна з чужого
незаконного володіння (віндикація).

За роз'ясненнями до п.10 Пленуму
Верховного Суду України у п. 10
постанови № 9 від 6 листопада 2009 року
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" реституція як
спосіб захисту цивільного права
(частина перша статті 216 ЦК
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним чи який визнано
недійсним. У зв'язку з цим вимога про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, за
правилами реституції може бути
пред'явлена тільки стороні недійсного
правочину. Норма частини першої
статті 216 ЦК не може застосовуватись як
підстава позову про повернення майна,
переданого на виконання недійсного
правочину, яке було відчужене третій
особі. Не підлягають задоволенню
позови власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину.

Отже, захист прав особи, яка вважає себе
власником майна, можливий шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК
України, які дають право витребувати
майно у добросовісного набувача.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_10 є
набувачами спірної земельної ділянки
за відплатним договором. Спірну
земельну ділянку ОСОБА_6 та ОСОБА_10
придбано в ОСОБА_9 у період, коли він був
її належним власником, ще до того, як
право власності ОСОБА_9, встановлене
рішенням суду, було скасовано.

Позивач обрав спосіб захисту на свій
розсуд у вигляді визнання правочину
недійсним, проте вимог про
витребування майна (віднікаційний
позов) із чужого володіння не заявляв.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що доводи апеляційної скарги
є суттєвими і дають підстави для
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду з ухваленням
нового рішення - про відмову у
задоволенні позовних вимог

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316,
319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 задовольнити.

Заочне рішення Черкаського районного
суду Черкаської області від 06 лютого 2014
року по даній справі - скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким в
задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_9,
ОСОБА_6, ОСОБА_10 про визнання недійсним
договору купівлі-продажу житлового
будинку, в частині відчуження
земельної ділянки, площею 0,1815 га, що
розташована в АДРЕСА_1, укладеного
09.04.2010 р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_6, ОСОБА_10 -
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з
моменту проголошення.

Головуючий :

Судді :