У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.,

суддів:
Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко
В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та
неустойки за прострочення сплати
аліментів, за касаційною скаргою
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 30 липня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, просила
стягнути з відповідача заборгованість
зі сплати аліментів станом на 31 січня
2013 року у розмірі 17 550 грн 39 коп., а також
неустойку за прострочення сплати
аліментів у розмірі 222 675 грн 41 коп.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
рішенням Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 14 травня 2004 року з відповідача
було стягнуто аліменти на утримання
сина в розмірі 1/4 частки всіх видів
заробітку до досягнення дитиною
повноліття, проте з березня 2004 року до
грудня 2007 року він аліменти не
сплачував, а з липня 2008 року - сплачував
не систематично та у меншому розмірі,
ніж встановлено законом.

Рішенням Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 19 червня 2013 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4
на користь ОСОБА_3 неустойку за
прострочення сплати аліментів у
розмірі 4 022 грн 11 коп. В іншій частині
позову відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 30 липня
2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
стягнення з відповідача на користь
позивача неустойку за прострочення
сплати аліментів у розмірі 10 000 грн. В
іншій частині позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати
рішення суду апеляційної інстанції,
посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню частково з
таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до
рішення Київського районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 14 травня 2004 року відповідач
зобов'язаний сплачувати на користь
позивача аліменти на утримання
неповнолітнього сина у розмірі 1/4
частки від усіх видів заробітку, але не
менше неоподатковуваного мінімуму
доходів громадян, до досягнення
дитиною повноліття.

Постановою Відділу державної
виконавчої служби Бахчисарайського
районного управління юстиції від 28
грудня 2007 року відкрито виконавче
провадження з примусового виконання
зазначеного рішення суду.

Відповідно до розрахунку Відділу
державної виконавчої служби
Бахчисарайського районного управління
юстиції, заборгованість ОСОБА_4 за
аліментами за період із 2008 року по 1
січня 2013 року становить 13 048 грн 46 коп.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
заборгованість за аліментами виникла з
вини відповідача та стягнув пеню за
прострочення її сплати за період із
лютого 2008 року по грудень 2012 року у
розмірі 4 022 грн 11 коп.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд дійшов
висновку, що суд першої інстанції
застосував неправильну методику
розрахунку пені за прострочення сплати
аліментів, що призвело до
необґрунтованого зменшення її розміру.
Застосувавши іншу методику розрахунку
пені за прострочення сплати аліментів,
апеляційний суд встановив, що розмір
неустойки за прострочення сплати
аліментів за період з лютого 2008 року по
грудень 2012 року становить 39 916 грн 29
коп., але із урахуванням ст. 258 ЦК
України та відповідно до ч. 2 ст. 196 СК
України зменшив її розмір до 10 000 грн.

Із висновками апеляційного суду
погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.
Розмір неустойки може бути зменшений
судом з урахуванням матеріального та
сімейного стану платника аліментів.

У ч. 1 ст. 20 СК України зазначено, що до
вимог, які випливають із сімейних
відносин, позовна давність не
застосовується, крім випадків,
передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст.
138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу.

Виходячи з викладеного, оскільки
правовідносини щодо відповідальності
платника аліментів за прострочення їх
сплати у виді неустойки (пені)
врегульовані ст. 196 СК України, на яку не
поширюються обмеження щодо строку
позовної давності, визначені в ст. 20
цього ж Кодексу, висновки судів про
застосування до спірних правовідносин
ст. 258 ЦК України щодо однорічного
строку позовної давності до вимог про
стягнення неустойки (пені) є помилковим
і таким, що не ґрунтується на нормах
матеріального права.

Не можна погодитись і з порядком
визначення апеляційним судом розміру
пені за прострочення сплати аліментів.

Стягуючи пеню за прострочення сплати
аліментів, суди повинні враховувати, що
аліменти призначаються та
виплачуються (стягуються) щомісяця,
тому за змістом ст. 196 СК України пеня
нараховується не на всю суму
заборгованості, а її нарахування
обмежується лише сумою несплачених
аліментів за той місяць, в якому не
проводилось стягнення аліментів. Сума
заборгованості зі сплати аліментів за
попередні місяці не додається до
заборгованості за наступні місяці, а
кількість днів прострочення
обчислюється виходячи з того, скільки
днів прострочено до сплати певної суми
заборгованості.

Відповідні висновки містяться у
постанові Верховного Суду України від
11 вересня 2013 року (справа № 6-81цс13),
висновки якого є обов'язковими до
застосування судами України
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Стягуючи пеню за прострочення сплати
аліментів, апеляційний суд у порушення
ст. ст. 303, 316 ЦПК України не перевірив
належним чином доводів апеляційної
скарги позивача та їх не спростував; не
врахував, що при розрахунку розміру
пені кількість днів прострочення
обчислюється виходячи з того, скільки
днів прострочено до сплати певної суми
заборгованості (чи до дня ухвалення
рішення судом), а не з кількості днів у
календарному році, що призвело до
неправильного визначення загального
розміру неустойки за прострочення
аліментів.

З огляду на допущене апеляційним
судом порушення норм процесуального
права, рішення апеляційного суду
необхідно скасувати та направити
справу на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції відповідно до ч.
3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 30 липня
2013 року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.
Олійник

Судді:

В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко

2

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

Справа № 6-37413 св 13

Доповідач у суді ІІ інстанції: Філатова
Є.В.,

Доповідач: Олійник А.С.