У Х В А Л А

Іменем України

16 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Закарпатської області в складі:

головуючого - судді Куштана Б.П.
(доповідача),

суддів: Ігнатюка Б.Ю. і Панька В.Ф.,

при секретарі - Саварина Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами управління
освіти, молоді та спорту Тячівської
районної державної адміністрації і
ОСОБА_2 на рішення Тячівського
районного суду від 03 лютого 2014 р. за
позовом ОСОБА_2 до управління освіти,
молоді та спорту Тячівської районної
державної адміністрації і Дулівської
сільської ради Тячівського району,
третя особа на стороні відповідача -
заступник начальника управління
освіти, молоді та спорту Тячівської
районної державної адміністрації
Шеверя Іван Іванович, про визнання
наказу незаконним, поновлення на
роботі, стягнення середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 р. ОСОБА_2 звернулася у суд
із позовом, у якому просила:

- визнати незаконним і скасувати
наказ управління освіти, молоді та
спорту Тячівської РДА про звільнення
її з посади завідувача Дулівського
дошкільного навчального закладу від
12.07.13 р. № 318-К та внесені до нього зміни
наказом № 375-К від 20.08.13 р.;

- поновити її на посаді завідувача
Дулівського дошкільного навчального
закладу;

- зобов'язати Дулівську сільську
раду виплатити їй середній заробіток
за час вимушеного прогулу;

- стягнути солідарно із
відповідачів 10000 грн. у відшкодування
моральної шкоди;

- постановити окрему ухвалу щодо
порушення закону відповідачами.

На обґрунтування зазначала, що
заступник начальника управління
освіти, молоді та спорту Тячівської РДА
Шеверя І.І. в перевищення власних
повноважень уніс наказом № 375-К від
20.08.13 р. зміни до наказу № 318-К від 12.07.13
р., перекваліфікувавши підставу
звільнення її з роботи з п.3 ст. 40 КЗпП на
п.1 ст. 41 КЗпП України. Накази про її
звільнення були видані без доказів, які
б підтверджували факт порушення нею
трудових обов'язків, оскільки ці
порушення були допущені посадовими
особами Дулівської сільської ради.

Унаслідок цих неправомірних дій
відповідачів вона зазнала моральних
страждань.

Рішенням Тячівського районного суду
від 03.02.14 р. позов задоволено частково:
визнано протиправним і скасовано наказ
начальника управління освіти, молоді
та спорту Тячівської РДА від 12.07.13 р. за
№ 318-К із урахуванням внесених до нього
змін від 20.08.13 р. за № 375-К «Про
звільнення з посади завідувача
Дулівським ДНЗ ОСОБА_2»; поновлено
ОСОБА_2 на роботі; стягнуто з Дулівської
сільської ради на користь позивачки
18922.20 грн. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу. Стягнуто із
відповідачів судовий збір. У решті
позову відмовлено.

Управління освіти, молоді та спорту
Тячівської РДА в особі заступника
начальника Шевері І.І. просить
скасувати це рішення та ухвалити нове
про відмову в позові. Доводить про
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Указує, що
порушення фінансової дисципліни, на
підставі якого позивачку було
звільнено з роботи, виявила Рахівська
міжрайонна державна фінансова
інспекція, що підтверджується актом
ревізії від 07.06.13 р. за № 11-27-08/48.

ОСОБА_2 просить змінити це рішення і
повністю задовольнити позовні вимоги.
Доводить про неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Суд першої інстанції виходив із того,
що наказ про звільнення разом із
внесеними до нього змінами є
незаконним через те, що виданий за
межами шестимісячного строку з дня
вчинення порушення.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення - залишенню без змін, з таких
мотивів.

За правилами ст.303 ч.1 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано один
з таких видів стягнення: 1) догана; 2)
звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця із дня
його виявлення, не рахуючи часу
звільнення працівника від роботи у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
або перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців із дня
учинення проступку.

Як видно із матеріалів справи, наказом
№ 375-к від 20.08.13 р. начальника Управління
освіти, молоді та спорту Тячівської
районної державної адміністрації
Закарпатської області ОСОБА_2 було
звільнено з посади завідуючої
Дулівським дошкільним навчальним
закладом за істотне порушення
фінансової дисципліни, а саме: п.п.3,4
наказу Міністерства освіти і науки
України від 26 вересня 2005 року № 557 «Про
впорядкування умов оплати праці та
затвердження схем тарифних розрядів
працівників навчальних закладів,
установ освіти та наукових установ» (зі
змінами та доповненнями) на підставі п.1
ст.41 КЗпП України (а.с.6).

Підставою звільнення, що
підтверджується і запереченням на
позовну заяву став лист Рахівської
міжрайонної державної фінансової
інспекції від 08.07.13 р. № 11-20-16/819 «Про
виявлені фінансові порушення в
дошкільному навчальному закладі с.
Дулово» (а.с.21-26).

Згідно із актом ревізії стану
дотримання бюджетного законодавства
щодо складання і виконання бюджету та
фінансово-господарської діяльності
Дулівської сільської ради за період з
01.01.10 р. по 31.03.03.13 р. завідуючою
яслами-садком с. Дулово ОСОБА_2
видавалися накази про заміну
вихователів на себе, в той час як
доплати за виконання обов'язків
тимчасово відсутніх працівників не
встановлюються керівниками навчальних
закладів, установ освіти та наукових
установ, їх заступникам, керівникам
структурних підрозділів навчальних
закладів, установ освіти та наукових
установ, їх заступникам, унаслідок чого
бухгалтерією сільської ради було зайво
нараховано заробітну плату ОСОБА_2 за
тимчасово відсутніх працівників у
період 2010-2012 роки в загальній сумі 4381.58
грн. і зайво проведено нарахування
єдиного соціального внеску в загальній
сумі 1590.51 грн. (а.с.87-120).

Отже, суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
порушення ОСОБА_2 фінансової
дисципліни (2010-2012 р. р.), на підставі
якого вона була звільнена з роботи,
були вчиненні далеко за межами
шестимісячного строку для
застосування дисциплінарного
стягнення.

У зв'язку з цим доводи апеляційної
скарги управління освіти, молоді та
спорту Тячівської РДА по суті спору не
заслуговують на увагу як суперечні
фактичним обставинам справи та нормам
матеріального права.

Доводи апелянта ОСОБА_2 щодо питання
відшкодування моральної шкоди не
спростовують відповідного висновку
суду першої інстанції.

Так, згідно з вимогами ст. 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Однак, жодної із цих обставин позивачка
належно не довела. До того ж, сам факт
порушення трудової дисципліни
позивачкою мав місце і така була
поновлена на роботі лише через пропуск
строку для накладення дисциплінарного
стягнення.

Решта доводів апеляційної скарги
ОСОБА_2 не дають підстав для зміни
судового рішення.

У контексті наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції ухвалив
по суті законне та обґрунтоване
рішення. Неправильного застосування
норм матеріального права чи порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

1. Апеляційні скарги управління
освіти, молоді та спорту Тячівської
районної державної адміністрації і
ОСОБА_2 відхилити.

2. Рішення Тячівського районного
суду від 03 лютого 2014 р. залишити без
змін.

3. Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів із дня набрання
нею законної сили шляхом подачі скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді: