Справа №481/914/13-ц 29.04.2014 29.04.2014 29.04.2014
Провадження № 22-ц/784/1354/14
інстанції: Васильченко Н.О.
Суддя-доповідач апеляційного суду:
У Х В А Л А

Іменем України

29 квітня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого:
Базовкіної Т.М..,

суддів:
Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання:
Руднік Є.М.,

за участі: представників: позивача -
ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Миколаєві цивільну
справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_6

на рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від 21 березня 2014
року за позовом ОСОБА_6 до приватного
орендного сільськогосподарського
підприємства «Золота Нива» про
визнання договору оренди земельної
ділянки недійсним,

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 р. ОСОБА_7 звернулася з
позовом до приватного орендного
сільськогосподарського підприємства
«Золота Нива» (далі - ПОСП «Золота
Нива») про визнання договору оренди
земельної ділянки недійсним.

В обґрунтування своїх вимог
позивачка вказувала, що є власником
двох земельних ділянок (рілля площею 5,5
га та пасовище площею 0,84 га), що
розташовані на території Новобузької
міської ради Миколаївської області. 23
грудня 2003 р. вона уклала з ПОСП «Золота
Нива» договір оренди земельної ділянки
площею 5,5 га на 16 років.

Посилаючись на те, що договір не
відповідає вимогам Закону України «Про
оренду землі», оскільки його укладено
без передачі об'єкта оренди за актом
приймання-передачі, а його реєстрація
проведена неналежним органом,
позивачка просила суд визнати договір
оренди недійсним

Рішенням Новобузького районного
суду Миколаївської області від 21
березня 2014 р. в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_8 - ОСОБА_9 вказує на
невідповідність висновків суду
обставинам спору та нормам
матеріального права й просить рішення
суду скасувати, ухвалити нове рішення
про задоволення позову.

У запереченні на апеляційну
скаргу представник відповідача
зазначає про безпідставність її
доводів і просить скаргу відхилити, і
рішення суду - залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді,
пояснення представників сторін,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що на підставі
державного акту на право приватної
власності на земельну ділянку від 11
грудня 2003 р. ОСОБА_7 є власником двох
земельних ділянок, призначених для
ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
загальною площею 6,34 га (5,5 га та 0,84 га),
що розташовані на території
Новобузької міської ради
Миколаївської області.

23 грудня 2003 р. ОСОБА_7 (орендодавець) та
ПОСП «Золота Нива» (орендар) уклали
договір оренди земельної ділянки
площею 5,5 га строком на 16 років.
Вказаний договір зареєстрований
Новобузьким відділом земельних
ресурсів за № 442 08 січня 2004 р.

Звертаючись з даними позовами,
позивачка вказувала, що договір є
недійсними в силу положень ч. 3 ст. 215 ЦК
України, оскільки не відповідає
вимогам Закону України «Про оренду
землі» у зв'язку з відсутністю акту
приймання-передачі земельної ділянки
та проведенням його державної
реєстрації неналежним органом.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору та умови, що визначені законом
як істотні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону «Про
оренду землі» (тут і далі в редакція,
яка діяла на час укладання сторонами
договору) істотними умовами договору
оренди землі є: об'єкт оренди (місце
розташування та розмір земельної
ділянки); строк дії договору оренди;
орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов,

передбачених цією статтею, а також
порушення вимог статей 4-6, 11,

17, 19 цього Закону є підставою для
відмови у державній реєстрації
договору оренди, а також для визнання
договору недійсним відповідно до
закону.

В силу ст. 17 Закону «Про оренду
землі» передача об'єкта оренди
орендарю здійснюється орендодавцем у
строки та на умовах, що визначені у
договору оренди землі, за актом
приймання-передачі.

Як зазначено в абзаці 1 пункту 8
постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» № 9 від 6
листопада 2009 р., відповідно до частини
першої статті 215 ЦК підставою
недійсності правочину є недодержання
стороною (сторонами) вимог, які
встановлені статтею 203 ЦК, саме на
момент вчинення правочину. Не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено.

Судом встановлено, що 23 грудня 2003
р. сторонами було не лише підписано
договір оренди землі, а і акт
приймання-передачі земельної ділянки.
Дані обставини позивачкою не
спростовані.

Крім того, згідно правовій
позиції, яка висловлена Верховним
Судом України в постанові від 25 грудня
2013 року (справа № 6-94 цс 13), виходячи з
того, що відповідно до статті 15
Цивільного кодексу України та статті 3
Цивільного процесуального кодексу
України у порядку цивільного
судочинства підлягає захисту саме
порушене право, суд повинен встановити
чи дійсно порушуються права
орендодавців у зв'язку з відсутністю в
договорах оренди умов, передбачених
статтею 15 Закону України «Про оренду
землі», визначити істотність цих умов,
а також з'ясувати у чому саме полягає
порушення їхніх законних прав.

Однак, звертаючись з позовом,
ОСОБА_7 взагалі не зазначала, в чому
полягає порушення її прав у зв'язку з
відсутністю, як вона вважала, акту
приймання-передачі земельної ділянки.

Таким чином, суд вірно дійшов
висновку про недоведеність позивачем
обставин щодо порушення умов закону
про передачу земельної ділянки на
підставі акту приймання-передачі.

Щодо проведення державної реєстрації
договору оренди, то статтями 18 та 20
Закону передбачена обов'язкова
державна реєстрація договору оренди
землі та набрання ним чинності після
цієї реєстрації.

Тобто реєстрації підлягає укладений
сторонами договір.

За такого обставини, пов'язані з
проведенням державної реєстрації
договору оренди землі, не можуть бути
підставою для недійсності цього
договору.

З урахуванням викладеного
обґрунтованими є висновки суду щодо
безпідставності позовних вимог і
колегія суддів не вбачає підстав для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються
на помилковому тлумаченні положень
закону, що регулює спірні
правовідносини і не спростовують
правильність висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6
відхилити, рішення Новобузького
районного суду Миколаївської області
від 21 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: