пр.№ 8/464/2/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2014року

Сихівський районний суд м. Львова

у складі : головуючого-судді
Мички Б. Р.

при секретарі
Дулюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові заяву ОСОБА_1 про
перегляд за нововиявленими
обставинами рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 21 липня 2010
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівські автобусні
заводи» про поновлення на роботі,
виплату заробітної плати за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Заявник звернулася до суду з заявою про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами, в якій просить рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 21 липня 2010 року, яким частково
задоволено її позовні вимоги до ТзОВ
«ЛАЗи», зобов'язано поновити її на
роботі на посаді інженера-конструктора
2-ої категорії Відділу головного
технолога ТзОВ «ЛАЗи» з виплатою
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу в розмірі 8542,16грн. та належним
чином оформити її трудову книжку,
привівши її записи у відповідність до
норм трудового законодавства, та
рішення апеляційного суду Львівської
області від 30 вересня 2010 року, яким
змінено рішення Сихівського районного
суду м. Львова від 21 липня 2010 року та
стягнуто з ТзОВ «ЛАЗи» в її користь
оплату за час вимушеного прогулу в сумі
18830,24грн., - змінити, та стягнути з ТзОВ
«ЛАЗи» на її користь заробіток за час
простою не з вини працівника з 12 грудня
2008 року по 31 грудня 2009 року в сумі
529,02грн., за січень 2010 року в сумі
751,75грн., за лютий 2009 року - 755,92грн., за
березень 2009 року - 791,44грн., з 17 квітня по
30 квітня 2009 року - 806,46грн., в решті
вищезазначені рішення залишити без
змін.

В обґрунтування заяви покликається на
те, що вищезазначеними рішеннями суду
її позовні вимоги задоволено частково,
зокрема їй відмовлено в задоволенні
позовних вимог щодо стягнення з ТзОВ
«ЛАЗи» оплати за час вимушеного
прогулу не з вини працівника. Під час
розгляду справи в суді першої
інстанції, на підтвердження своїх
вимог щодо стягнення оплати за час
вимушеного прогулу не з вини
працівника, вона представляла суду
рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 03 квітня 2009 року по
цивільній справі №2-771, яким було
скасовано накази директора ТзОВ «ЛАЗи»
за №147 від 23.10.2008р., №148 від 27.10.2008р., №152
від 11.11.2008р., №162 від 11.12.2008р., №163 від
11.12.2008р., №161 від 11.12.2008р., №2 від 22.01.2009р.,
№4 від 06.02.2009р., №9 від 23.02.2009р., №19 від
13.03.2009р., №20 від 17.03.2009р., якими
визначалися графіки роботи
підприємства за період з грудня 2008 року
по березень 2009 року та оптимізація
чисельності. Тоді ж, нею подавалися
помісячні розрахунки оплати за період
вимушеного простою, які відповідачем
не оспорювалися. На момент винесенні
рішення по справі за її позовом,
рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 03 квітня 2009 року було
скасованим, а тому в задоволенні її
вимог щодо стягнення оплати за
вимушений простій - відмовлено.
Наприкінці жовтня 2013 року вона
дізналася, що рішенням Сихівського
районного суду м.Львова від 07 травня 2012
року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 23 травня 2013 року, скасовано накази
за №3/1 від 02.02.2009р., №9 від 23.02.2009р., №11
від 01.03.2009р., №18 від 10.03.2009р., №19 від
13.03.2009р., №20 від 15.03.2009р., №21 від 20.03.2009р.,
№25 від 24.03.2009р., №26 від 25.03.2009р., №28 від
27.03.2009р., №39 від 30.04.2009р., №23/1 від 20.03.2009р.
про роботу ТзОВ «ЛАЗи». Рішенням
Конституційного суду України №9-рп/2013р.
від 15 жовтня 2013 року встановлено, що
термін звернення працівника в суд з
позовом згідно ч.2 ст.233 Кодексу законів
про працю України про стягнення
належної йому заробітної плати, в тому
числі заробітної плати за вимушений
простій, не обмежується будь-яким
строком позовної давності.

Заявник та її представник в судовому
засіданні заяву про перегляд рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 21 липня 2010 року, яке змінено
рішенням апеляційного суду Львівської
області від 30 вересня 2010 року, за
нововиявленими обставинами підтримали
в повному обсязі, просять змінити
вищезазначені рішення суду, прийняти
нове рішення, яким задовольнити
позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення
заробітної плати за вимушений простій.
Нововиявленими обставинами в свою
чергу вважають, рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 07 травня 2012
року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 23 травня 2013 року, яким скасовано
накази ТзОВ «ЛАЗи», якими визначалися
графіки роботи підприємства, та про які
заявник дізналася від працівника ТзОВ
«ЛАЗи» ОСОБА_2 наприкінці жовтня 2013
року. Також нововиявленою обставиною
вважають, рішення Конституційного суду
України від 15 жовтня 2013 року, яким
встановлено, що вимоги працівника про
стягнення заробітної плати, в тому
числі за вимушений простій, не
обмежується будь-яким строком позовної
давності.

Представник Товариства з обмеженою
відповідальністю «Львівські автобусні
заводи» в судовому засіданні заяву про
перегляд рішення за нововиявленими
обставинами заперечила та просить в
задоволенні такої відмовити за
безпідставністю.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, показання свідка ОСОБА_2,
дослідивши матеріали цивільної справи,
суд приходить до переконання, що заява
ОСОБА_1 про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами до
задоволення не підлягає з наступних
підстав.

ОСОБА_1 звернулась до Сихівського
районного суду м.Львова з позовом до
ТзОВ «ЛАЗи», в якому просила: поновити
її на роботі на посаді інженера -
конструктора 2-ої категорії відділу
Головного технолога; стягнути з
відповідача на її користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
моральну шкоду в сумі 30000грн., а також 2/3
місячного окладу за час вимушеного
простою за період з 12.12.2008р. по 31.03.2009р.;
належно оформити та видати трудову
книжку.

Рішенням Сихівського районного суду м.
Львова від 21 липня 2010 року позов ОСОБА_1
задоволено частково: поновлено її на
посаді інженера конструктора 2-ої
категорії ТзОВ «Львівські автобусні
заводи» з виплатою середнього
заробітку за час вимушеного прогулу у
розмірі 8542 грн. 16 коп.; зобов'язано ТзОВ
«Львівські автобусні заводи» належним
чином оформити трудову книжку ОСОБА_1,
привівши її записи у відповідності до
норм трудового законодавства, у решті
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 30 вересня 2010 року змінено
рішення Сихівського районного суду м.
Львова від 21 липня 2010 року шляхом
зазначення в резолютивні частині, що
стягненню з відповідача на користь
позивача за час вимушеного прогулу
підлягає сума 18830 грн. 24 коп., у решті
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

Відповідно до вимог ст.ст.361, 362 ЦПК
України, рішення або ухвала суду, якими
закінчено розгляд справи, що набрали
законної сили, а також судовий наказ
можуть бути переглянуті у зв'язку з
нововиявленими обставинами. Зокрема,
серед підстав для перегляду рішення у
зв'язку з нововиявленими обставинами є
істотні для справи обставини, що не
були і не могли бути відомі особі, яка
звертається із заявою, на час розгляду
справи. Заяви про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами можуть
бути подані сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі,
протягом одного місяця з дня
встановлення обставини, що є підставою
для перегляду.

Нововиявленими обставинами є юридичні
факти, які мають істотне значення для
розгляду справи та існували на час
розгляду справи, але не були і не могли
бути відомі заявнику, а також
обставини, які виникли після набрання
судовим рішенням законної сили та
віднесені законом до нововиявлених
обставин (частина друга статті 361 ЦПК
України).

Необхідними умовами нововиявлених
обставин, визначених пунктами 1, 2
частини другої статті 361 ЦПК України, є
зокрема те, що вони існували на час
розгляду справи.

Згідно ж вимог ч.1 ст.363 ЦПК України
рішення, ухвала суду чи судовий наказ
переглядаються у зв'язку з
нововиявленими обставинами судом, який
ухвалив рішення, постановив ухвалу або
видав судовий наказ.

Так, звертаючись до суду з позовними
вимогами щодо стягнення виплат за час
вимушеного простою, позивач ОСОБА_1
покликалася на рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 03 квітня 2009
року, яким були скасовані накази
директора ТзОВ «Львівські автобусні
заводи» №147 від 23.10.2008р. «Про зміни в
графіку роботи підприємства», наказ
№148 від 27.10.2008р. «Про зміни в графіку
роботи підприємства», №152 від 11.11.2008р.
«Про оптимізацію чисельності
персоналу ТзОВ «ЛАЗи», №162 від 11.12.2008р.
«Про зміни в графіку роботи
підприємства», №163 від 11.12.2008р. «Про
роботу підприємства в умовах
фінансової кризи», №161 від 11.12.2008р. «Про
виробничий табель-календар роботи
підприємства на 2009р.», №2 від 22.01.2009р.
«Про зміни в графіку роботи
підприємства в січні 2009р.», №4 від
06.02.2009р. «Про зміни в графіку роботи
підприємства в лютому 2009р.», №9 від
23.02.2009р. «Про зміни в графіку роботи
підприємства», №19 від 13.03.2009р. «Про
зміни в графіку роботи підприємства в
березні 2009р.», №20 від 17.03.2009р. «Про зміни
в графіку роботи підприємства в
березні 2009р.».

Однак, ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 17 травня 2010
року, вищезазначене рішення
Сихівського районного суду м.Львова
від 03 квітня 2009 року скасовано із
залишенням позову без розгляду.

Як встановлено рішенням Сихівського
районного суду м. Львова від 21 липня 2010
року, а також рішенням апеляційного
суду Львівської області від 30 вересня
2010 року, позовні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення середнього заробітку за час
простою не з вини працівника, не
підлягають задоволенню, оскільки
вищезазначені накази директора ТзОВ
«ЛАЗи» є чинними, рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 03 квітня 2009
року про їх скасування скасовано із
залишенням позову без розгляду, а в
заявлених позивачем ОСОБА_1 вимогах
зазначені накази не оспорюються, а
відтак правових підстав вважати ці
накази незаконними та стягнути
середній заробіток за час простою суд
не має.

Так, як вбачається з ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Як на нововиявлені обставини заявник
покликається на рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 07 травня 2012
року, яке залишено без змін ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 23 травня 2013 року, яким скасовано ряд
наказів ТзОВ «ЛАЗи», що стосуються
графіку роботи підприємства, а саме: за
№3/1 від 02.02.2009р., №9 від 23.02.2009р., №11 від
01.03.2009р., №18 від 10.03.2009р., №19 від 13.03.2009р.,
№20 від 15.03.2009р., №21 від 20.03.2009р., №25 від
24.03.2009р., №26 від 25.03.2009р., №28 від 27.03.2009р.,
№39 від 30.04.2009р., №23/1 від 20.03.2009р. про
роботу ТзОВ «ЛАЗи» та рішення
Конституційного суду України від 15
жовтня 2013 року, яким встановлено, що
вимоги працівника про стягнення
заробітної плати, в тому числі за
вимушений простій, не обмежується
будь-яким строком позовної давності.

Однак, рішенням Сихівського районного
суду м.Львова від 07 травня 2012 року, яке
залишено без змін ухвалою апеляційного
суду Львівської області від 23 травня 2013
року, скасовано лише три накази ТзОВ
«ЛАЗи», на які, як на підставу своїх
позовних вимог щодо стягнення виплат
за час вимушеного простою покликалася
позивач ОСОБА_1 при розгляді справи по
суті, а саме наказ: №9 від 23.02.2009р. «Про
зміни в графіку роботи підприємства»
№19 від 13.03.2009р. «Про зміни в графіку
роботи підприємства в березні 2009р.», №20
від 17.03.2009р. «Про зміни в графіку роботи
підприємства в березні 2009р.».

Як ж вбачається пояснень заявника та її
представника наданих в судовому
засіданні, вищезазначені скасовані три
накази ТзОВ «ЛАЗи», які збігаються з
наказами, на які позивач ОСОБА_1, як на
підставу своїх вимог, покликалася при
розгляді справи по суті, фактично не є
підставою для нарахування оплати за
час вимушеного простою.

Суд не приймає покликання заявника на
рішення Конституційного суду України
від 15 жовтня 2013 року, яким встановлено,
що термін звернення працівника в суд з
позовом, згідно ч.2 ст.233 Кодексу законів
про працю України, про стягнення
належної йому заробітної плати, в тому
числі заробітної плати за вимушений
простій, не обмежується будь-яким
строком позовної давності, оскільки
таке не є істотною для даної справи
обставиною.

Окрім цього, відповідно до п.5 постанови
Пленуму Верховного Суду України №1 від
27.02.1981р., із змінами і доповненнями,
внесеними постановою Пленуму
Верховного Суду України №15 від 25.05.1998р.
«Про практику перегляду судами у
зв'язку з нововиявленими обставинами
рішень, ухвал і постанов у цивільних
справах, що набрали законної сили», як
нововиявлені можуть розглядатися
обставини, що обґрунтовують вимоги або
заперечення сторін чи мають інше
істотне значення для правильного
вирішення справи, які існували на час
постановлення рішення, ухвали,
постанови, але про них не знали і не
могли знати заявник і суд. Не можуть
бути визнані нововиявленими нові,
тобто такі, що виникли чи змінилися
після постановлення рішення.

Обставини, на які покликається заявник
не можуть бути визнані судом, як
нововиявлені в розумінні норм ст.361 ЦПК
України, оскільки не існували на час
розгляду судом справи за позовом
ОСОБА_1 до ТзОВ «Львівські автобусні
заводи», виникли після постановлення
судом рішення та як зазначено самим ж
заявником в судовому засіданні, не
мають істотного значення для
правильного вирішення справи.

А відтак, наведені ОСОБА_1М обставини не
можуть бути визнані істотними, які б
давали підстави для перегляду судового
рішення.

Згідно ч.5 п.17 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №4 від 30.03.2012р. «Про застосування
цивільного процесуального
законодавства при перегляді судових
рішень у зв'язку з нововиявленими
обставинами», відповідно до вимог
частини другої статті 365 ЦПК за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення у зв'язку з
нововиявленими обставинами суд
приймає нове судове рішення або
ухвалою залишає її без задоволення.

Виходячи із вимог заяви про перегляд
рішення суду у зв'язку із
нововиявленими обставинами, аналізу
матеріалів справи та враховуючи
вищевикладене, суд вважає, заяву ОСОБА_1
про перегляд рішення Сихівського
районного суду м. Львова від 21 липня 2010
року за нововиявленими обставинами
слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.208-210, 361-365 ЦПК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України № 1 від 25.02.1981 року «Про
практику перегляду судами у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішень,
ухвал і постанов у цивільних справах,
що набрали законної сили», постановою
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 4 від 30.03.2012р. «Про
застосування цивільного
процесуального законодавства при
перегляді судових рішень у зв'язку з
нововиявленими обставинами», суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд рішення
Сихівського районного суду м. Львова
від 21 липня 2010 року за нововиявленими
обставинами - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу подається
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному
екземплярі.