Справа № 459/3290/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1543/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі :

Головуючого судді:
Мікуш Ю.Р.

Суддів: Ніткевича А.В.,
Павлишина О.Ф.

Секретар: Гацій І.І.

у відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ДП «Львіввугілля»
на рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Львіввугілля» про стягнення
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов
ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державного
підприємства «Львіввугілля» на
користь ОСОБА_2 10 000 (десять тисяч) грн.
на відшкодування моральної шкоди
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконані трудових обов'язків внаслідок
професійного захворювання.

В решті позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з Державного
підприємства «Львіввугілля» на
користь держави судовий збір в сумі 229
грн.40 коп.

Рішення оскаржило ДП
«Львівугілля» в особі представника
Ганас А.Б. В апеляційній скарзі
зазначає, що вважає його незаконним та
таким, що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Стверджує, що суд в порушення
роз'яснень п.п.4,5 Постанови Пленуму ВСУ
№4 від 31.03.1995 року «Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» не з'ясував, що вини
шахти в тому, що позивач отримав
професійне захворювання немає,
оскільки зі сторони власника не було
вчинено жодних протиправних дій та
штучно не створювалось шкідливих і
небезпечних умов праці, які б
спричинили професійне захворювання.
Крім цього, влаштовуючись на роботу
позивач був ознайомлений з умовами
праці та знав про наявність шкідливих
факторів на робочих місцях та можливі
наслідки їх впливу на здоров'я та
погодився з такими, у зв'язку з чим
отримував підвищену заробітну плату та
мав додаткові пільги. Суд не взяв до
уваги, що довідка МСЕК про відсоток
втрати працездатності не підтверджує
факту заподіяння моральної шкоди, а
лише є підставою для розрахунку і
відшкодування матеріальної шкоди,
передбаченої ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Посилається на те, що
позивачем не надано жодних доказів про
підтвердження факту завдання
моральної шкоди, а саме про
інтенсивність та довготривалість
моральних страждань, тривалість
лікування, внаслідок професійного
захворювання, істотність вимушених
змін у його життєвих відносинах після
встановлення МСЕК інвалідності з якою
позивач пов'язує момент настання
моральної шкоди . Стверджує, що довідки
МСЕК та акт розслідування нещасного
випадку не можуть бути належним
доказом завдання моральної шкоди. Крім
цього, апелянт зазначає, що позивач
звернувся з позовом про відшкодування
моральної шкоди не тільки на підставі
ст.23 ЦК України, а й посилаючись на
ст.237-1 КЗпП України, а відтак суд не
звернув уваги на тримісячний строк
передбачений ст.233 КЗпП України.
Просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Сторони у справі в судове засідання не
з"явились, тому відповідно до ст.197 ЦПК
України фіксація судового засідання з
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
неявка сторін або інших осіб, які
беруть участь у справі, належним чином
повідомлених про час і місце розгляду
справи, не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність і обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Матеріалами справи та судом
встановлено, що ОСОБА_2 з 16 серпня 1984
року працював на підземних роботах на
шахті № 4 "Великомостівська", (в даний
час шахта «Відродження» ДП
«Львівугілля») та наказом від 20.09.2007
року звільнений з роботи на підставі п.
2 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з
виявленою невідповідністю виконуваній
роботі за станом здоров'я (а.с.5).

Відповідно до довідки МСЕК від 16.10.2007
року № 022015 позивачу з 18.09.2007 року вперше
встановлено інвалідність третьої
групи і 50% втрати працездатності
внаслідок професійного захворювання.
(а.с.24).

Згідно з довідкою МСЕК від 12.10.2011 року
серії ЛВА-2 № 028989 позивачу визначено 50%
втрати працездатності безтерміново та
встановлено ІІІ групу інвалідності.

Згідно зі ст.ст. 3,4 ЦПК України та ст.ст.
15, 16 ЦК України, кожна особа має право в
порядку, встановленому законом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав у визначений законом
спосіб.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України
встановлено, що відшкодування
власником або уповноваженим органом
моральної шкоди працівникові
проводиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Судом встановлено, що саме тяжкі та
шкідливі умови праці призвели до
виникнення у позивача професійного
захворювання.

Згідно роз'яснень, що містяться в
рішенні Конституційного суду України
від 27 січня 2004 року №1-рп/2004 у справі №
1-9/2004 за наявності у потерпілого
стійкої втрати професійної
працездатності, висновок МСЕК про
встановлення факту спричинення йому
моральної шкоди не вимагається. Такий
висновок необхідний лише у разі
відсутності втрати потерпілим
професійної працездатності.

Як роз'яснено у п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що позивач поданими ним
доказами довів факт заподіяння йому
моральної шкоди.

Задовольняючи позов частково,
районний суд вірно визначив розмір
відшкодування моральної шкоди з
урахуванням тяжкості завданої
позивачу моральної шкоди, глибини,
тривалості та характеру моральних та
фізичних страждань позивача, стану
його здоров'я, тяжкості професійного
захворювання, настання у зв'язку з цим
негативних змін у його житті,
необхідності лікування, втрати у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, та виходячи з
засад розумності та виваженості.

Доводи апеляційної скарги про пропуск
позивачем строку позовної давності
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК
України на вимогу про відшкодування
шкоди, завданої каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю (тобто
і на вимогу про відшкодування
моральної шкоди) позовна давність не
поширюється. Аналогічні роз'яснення
надано у п.16 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Відтак колегія суддів вважає, що
рішення суду відповідає вимогам
процесуального та матеріального права,
доводи скарги висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1,
315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства "Львіввугілля" відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 23 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий
Ю.Р.Мікуш

Судді
А.В.Ніткевич

О.Ф.Павлишин