Справа № 667/7112/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2014 року Комсомольський
районний суд м. Херсона в складі

головуючого судді
Мусулевського Я.А.

при секретарі
Труновій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, треті особи:
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
правочину удаваним і переведення прав
та обов'язків покупця,

встановив:

Позивач звернувся до суду з
вказаними позовними вимогами
посилаючись на те, що відповідно до
договору дарування від 15.10.2004 року йому
на праві спільної часткової власності
належить 39/100 будинку АДРЕСА_1. Позивачу
стало відомо, що інші частки
домоволодіння АДРЕСА_1 належать ОСОБА_4
- у розмірі 37/100 частки, згідно договору
купівлі - продажу від 05.06.1990 року. ОСОБА_3
належить 24/100 частки. Відповідно до
договору дарування від 02.04.2012 року,
ОСОБА_3, подарувала ОСОБА_2 24/100 частки
спірного домоволодіння. Позивач
вважав, що договір дарування від 02.04.2012
року укладений між відповідачами
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є удаваним та таким, що
порушує право позивача. Вважав що
сторони приховали тим самим договір
купівлі - продажу, який вони насправді
вчинили. ОСОБА_3 завжди бажала продати
свою частину житлового будинку, що
підтверджується оголошеннями, які були
надані нею в газету. Позивачу свою
частку вона категорично не бажала
продавати, чим порушила право позивача
на переважне право купівлі частки у
праві спільної часткової власності.
Позивач вважав, що вказаний правочин
купівлі продажу оформлений у формі
договору дарування для обходу
переважного права учасників спільної
часткової власності на купівлі частки,
що продається. У зв'язку з чим просив
суд визнати удаваним договір дарування
від 02.04.2012 року, укладений між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, застосувавши до нього правила
договору купівлі - продажу. Перевести
на позивача права та обов'язки покупця
за договором від 02.04.2012 року укладений
між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, та стягнути з
відповідачів в солідарному порядку на
користь позивача судові витрати.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив суд позовну
заяву задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила,
що вона подарувала ОСОБА_2 свою частину,
оскільки вони зустрічались і між ними
були близькі відносини. Раніше вона
давала пояснення, що між ними був
укладений договір купівлі - продажу, з
тих підстав, що вона юридично не
освічена, і не розуміла різницю між
договором купівлі - продажу та
договором дарування. Кошти від ОСОБА_2
вона не отримувала. Вона мала намір
продати частину свого домоволодіння,
але як почала зустрічатись з ОСОБА_2 між
ними виникли почуття тому вона
подарувала йому свою частину спірного
домоволодіння.

Представник відповідача ОСОБА_6 вважав,
що позовна заява є необґрунтованою та
не підлягає задоволенню.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з»явився, причину неявки суду не
повідомив про день та час слухання
справи повідомлявся належним чином.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому
засіданні пояснив, що йому було відомо,
що ОСОБА_3 мала намір продати свою
частину. Вона не проживала в цьому
будинку тому йому доводилося
спілкуватися з людьми які мали намір
купити дану частину. Вважав, що частина
спірного будинку була продана, але
особисто при оформленні договору він
не був присутнім.

Третя особа: ОСОБА_5 в судовому
засіданні пояснив, що йому було відомо,
про те що ОСОБА_3 зустрічалась з ОСОБА_2,
і що вона вирішила свою частину
будинку подарувати йому.

Вислухавши пояснення сторін по справі,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позовна заява задоволенню не
підлягає.

Судом встановлено, що відповідно до
договору дарування від 15.10.2004 року
ОСОБА_1 на праві спільної часткової
власності належить 39/100 частини будинку
АДРЕСА_1, що підтверджується також
витягом про реєстрацію права власності
на нерухоме майно № 5684349виданого
Херсонським ДБТІ 02.12.2004 року.

Відповідно до витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 2019628
від 18.11.2003 року ОСОБА_4 на підставі
договору купівлі продажу від 05.06.1990
року належить 37/100 частини
домоволодіння, що розташоване за
адресою: АДРЕСА_1

Як вбачається з витягу про державну
реєстрацію прав за № 29651350 ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право на
спадщину від 05.04.2011 року належить 24/100
частини домоволодіння по АДРЕСА_1

Згідно до договору дарування від 02
квітня 2012 року ОСОБА_3 подарувала
ОСОБА_2 24/100 частини домоволодіння, що
розташоване по АДРЕСА_1 що
підтверджується витягом про державну
реєстрацію № 33707104 від 03.04.2012 року.

Відповідно до договору дарування від
21.08.2013 року ОСОБА_2 подарував ОСОБА_5 24/100
частини домоволодіння під АДРЕСА_1

Статтею 235 ЦК України передбачено, що
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховування
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Згідно із ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Згідно із ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність. Договір, що
встановлює обов'язок обдаровуваного
вчинити на користь дарувальника
будь-яку дію майнового або немайнового
характеру, не є договором дарування.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК заперечення однією
зі сторін факту вчинення правочину або
оспорювання окремих його частин може
доводитися письмовими доказами,
засобами аудіо- відеозапису та іншими
доказами.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Матеріали справи не містять доказів на
підтвердження наміру відповідачів
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укласти договір
купівлі-продажу 24/100 частки спірного
домоволодіння , не надано доказів, які
б свідчили про досягнення між
сторонами згоди з усіх істотних умов
такого договору купівлі-продажу, а
також того, що умовою оспорюваного
договору була сплата відповідних
коштів.

Судом не приймаються до уваги докази
які надані позивачем, а саме копії
газет з об'явами, оскільки це не
спростовує те, що ОСОБА_3 мала намір
укласти договір купівлі - продажу з
ОСОБА_7

Посилання позивача на претензію ТОВ
«Кримської водочної компанії», що в неї
існує заборгованість перед компанією,
суд не приймає до уваги, оскільки даний
доказ ніяким чином не стосується даної
справи. Крім того, зобов'язання ОСОБА_3
перед компанією виникли лише 28.09.2012
року, а договір дарування між
відповідачами був укладений 02.04.2012
року, тобто на декілька місяців
пізніше.

Пояснення які надав в судовому
засіданні ОСОБА_4, суд не приймає до
уваги, оскільки він не був присутній
при укладенні договору, та йому не
відомі всі істотні умови, щодо
укладення даного договору .

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п. 23 постанови Пленуму "Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої інстанції"
від 12 червня 2009 року N 2, розглядаючи
справи, судам слід неухильно
виконувати вимоги статей 58, 59 ЦПК про
належність і допустимість доказів.
Зокрема, статтею 57 ЦПК передбачено, що
доказом у справі є пояснення сторін,
третіх осіб та їх представників,
допитаних як свідків. Тому пояснення
зазначених осіб, отримані не за
процедурою допиту свідків (стаття 184
ЦПК), не можуть використовуватися як
засіб доказування.

За таких обставин підстави для
задоволення позовних вимог відсутні, а
тому в їх задоволенні необхідно
відмовити.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст..ст. 218,235,626,638,717 ЦК України,
ст.. ст.. 5-11, 60, 88, 208, 209, 213, 214, 215, 294 ЦПК
України,

вирішив:

Позов залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Херсонської області через
Комсомольський районний суд м. Херсона
шляхом подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Суддя
Я.А. Мусулевський