інстанції Жарікова О.В.Провадження №
22-ц/780/2410/14 Доповідач у 2
інстанції БілоконьКатегорія 40
УХВАЛА

Іменем України

28 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого - Білоконь О.В.,

суддів - Сержанюка А.С., Коцюрби О.П.

при секретарі - Химинець Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Білоцерківського міськрайонного суду
Київської області від 12 лютого 2014 року
у справі за позовом Білоцерківського
аграрного університету до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про виселення без надання
іншого жилого приміщення

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року позивач
Білоцерківський аграрний університет
звернувся до суду з вище зазначеним
позовом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на
підставі ордеру № 394 від 19 січня 2006
року на період роботи відповідача
ОСОБА_1 у вказаному університеті,
відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надана
для тимчасового проживання кімната
АДРЕСА_1.

12 серпня 2012 року ОСОБА_1 був звільнений
з університету.

На підставі ст. 132 ЖК України та розділу
7 Примірного положення про гуртожитки,
позивач просив виселити з вказаного
жилого приміщення відповідачів та їх
неповнолітнього сина ОСОБА_4, які
відмовляються це зробити добровільно.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 лютого 2014 року позов задоволено.

Виселено з кімнати АДРЕСА_1 без надання
іншого жилого приміщення ОСОБА_1,
ОСОБА_3 та їх сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з цим рішенням,
відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, в якій просить рішення
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права. Зокрема,
згідно із ст. 6 Закону України «Про
органи і служби у справах дітей та
спеціальні установи для дітей» є
обов»язковою участь Служби у справах
дітей в судовому процесі, якщо йде мова
про виселення неповнолітніх або
малолітніх дітей, разом з тим суд
виселив малолітнього сина
відповідачів без участі представника
Служби при розгляді справи.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи в
порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК
України, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення з таких
підстав.

Законним і обґрунтованим,
відповідно до ст. 213 ЦПК України є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтвердженими тими доказами, які були
дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
ОСОБА_1 не перебуває з позивачем в
трудових відносинах, тому він та члени
його родини не мають законних підстав
користуватись спірним житловим
приміщенням та підлягають виселенню.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
ґрунтуються на вимогах закону та
обставинах справи.

Відповідно до ст.127 ЖК Української РСР і
пункту 2 Примірного положення про
гуртожитки, затвердженого постановою
Ради Міністрів Української РСР від 03
червня 1986 року № 208, гуртожитки
призначаються лише для проживання
робітників, службовців, студентів,
учнів, а також інших громадян у період
їх роботи або навчання.

Згідно із ч. 2 ст. 128, ст. 129 ЖК Української
РСР, ч.1 п.10 Примірного положення про
гуртожитки єдиною підставою для
вселення на надану жилу площу в
гуртожитку є спеціальний ордер, який
видає адміністрація підприємства,
установи, організації на підставі
спільного із профспілковим комітетом
рішення про надання жилої площі в
гуртожитку.

Частиною 1 ст. 109 ЖК України встановлено,
що виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав,
установлених законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 132 ЖК України
сезонні, тимчасові працівники і особи,
що працювали за строковим трудовим
договором, які припинили роботу, а
також особи, що вчились у навчальних
закладах і вибули з них, підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення з гуртожитку, який їм було
надано у зв'язку з роботою чи навчанням.

Як вбачається з рішення виконавчого
комітету Білоцерківської міськради
народних депутатів № 300 від 23 липня 1987
року та довідки відділу обліку та
розподілу житла виконавчого комітету
Білоцерківської міськради народних
депутатів № 281 від 21 травня 2009 року,
будинок АДРЕСА_1 зареєстрований як
сімейний гуртожиток Білоцерківського
національного аграрного університету (
а.с.4,5).

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі ордеру № 394 від 19 січня 2006
року ОСОБА_1 та його дружина ОСОБА_3
проживають у кімнаті АДРЕСА_1.

В ордері зазначено, що житлова площа у
сімейному гуртожитку надається для
тимчасового мешкання на період роботи
в організації, яка надає житло. У разі
припинення трудового договору із
зазначеними організаціями зайнята
житлова площа в сімейному гуртожитку
повинна бути звільнена і здана
протягом місяця (а.с.6).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 працював у Білоцерківському
державному агарному університеті за
строковими трудовими договорами, які
укладались сторонами у формі контракту
на період 1 рік, починаючи з 2006 року,
останній контракт укладено на період з
30 червня 2012 року по 30 червня 2013 року (а.с.
46-54).

На підставі наказу Білоцерківського
національного аграрного університету
ОСОБА_1 звільнено з посади асистента
кафедри економічної теорії та історії
з 27 серпня 2012 року за угодою сторін на
підставі п.1.ч.1 ст. 36 КЗпП України, однак
звільнити займану житлову площу на
письмову вимогу позивача від 8 жовтня
2012 року відповідачі відмовились і
проживають там разом із малолітнім
сином ОСОБА_4 ( а.с.7,8,36-39).

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1
працював у відповідача за строковим
трудовим договором і припинив роботу у
серпні 2012 року, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що на
підставі ч. 1 ст. 132 ЖК України він
підлягає виселенню без надання іншого
жилого приміщення з гуртожитку, який
йому було надано у зв'язку з роботою.

Оскільки право користування жилим
приміщенням у гуртожитку членів сім»ї
ОСОБА_1 - дружини ОСОБА_3 та малолітнього
сина ОСОБА_4 є похідним від права
ОСОБА_1, якому у встановленому законом
порядку видано спеціальний ордер для
проживання лише на період його роботи у
відповідача, виселення членів сім»ї
ОСОБА_1 із займаного приміщення також
ґрунтується на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги про те,
судове рішення є незаконним і підлягає
скасуванню у зв»язку з тим, що суд
виселив малолітнього сина
відповідачів при розгляду справи без
участі у розгляді справи представників
служби у справах дітей, колегія суддів
вважає необґрунтованими з таких
міркувань.

Відповідно до ч.3 ст. 45 ЦПК України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування можуть бути
залучені судом до участі у справі або
взяти участь у справі за своєю
ініціативою для подання висновків на
виконання своїх повноважень. Участь
зазначених органів цивільних процесі
для подання висновків у справі є
обов»язковою у випадках, встановлених
законом, або якщо суд визнає це за
необхідне.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
органи і служби у справах дітей та
спеціальні установи для дітей» є
обов»язковою участь Служби у справах
дітей в судовому процесі, якщо йде мова
про виселення неповнолітніх або
малолітніх дітей.

З огляду на зазначені вимоги
законодавства, є обов»язковою участь у
даній справі Служби у справах дітей
Білоцерківської міськради в судовому
процесі, оскільки йдеться про
виселення малолітнього ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, однак суд першої
інстанції в порушення процесуальних
норм розглянув дану справу без
отримання висновку вказаної Служби.

З метою усунення цього недоліку, на
вимогу суду апеляційної інстанції
Служба у справах дітей Білоцерківської
міськради своїм листом № 687 від 23
квітня 2014 року повідомила, що керуючись
найвищими інтересами дитини -
малолітнього ОСОБА_4 вона підтримує
апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просить
розглянути апеляційну скаргу без
їхньої участі.

Разом з тим така позиція Служби у
справах дітей Білоцерківської
міськради не спростовує висновків суду
першої інстанції те, що відповідач
ОСОБА_1 не перебуває з позивачем в
трудових відносинах, тому він та члени
його родини не мають законних підстав
користуватись спірним житловим
приміщенням та підлягають виселенню.

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України
порушення норм процесуального права
можуть бути підставами для скасування
або зміни рішення, якщо це порушення
призвело до неправильного вирішення
справи.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не
може бути скасоване правильне по суті і
справедливе рішення суду з одних лише
формальних міркувань.

Оскільки порушення судом першої
інстанції вимог ст. 45 ЦПК України щодо
обов»язкової участі у даній справі
Служби у справах дітей Білоцерківської
міськради не призвело до неправильного
вирішення справи, привальне по суті
рішення скасовано бути не може, тому
підлягає залишенню без змін, а
апеляційну скаргу слід відхилити.

Доводи апелянта та його представника,
висловлені ними при розгляді справи в
суді апеляційної інстанції про те, що
відповідачі не можуть бути виселені із
займаного приміщення на підставі вимог
Закону України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків» є необґрунтованими.

При цьому колегія суддів виходить з
того, що згідно з положеннями ч.3 ст. 1
вказаного закону, сфера його дії не
поширюється на гуртожитки державних
навчальних закладів, разом з тим як
вбачається із матеріалів справи,
будинок АДРЕСА_1 зареєстрований як
сімейний гуртожиток Білоцерківського
національного аграрного університету,
який згідно з довідкою з єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій, є державним закладом (
а.с.2,4,5).

За таких обставин, доводи апелянта не
спростовують висновків суду першої
інстанції, які ґрунтуються на вимогах
закону та матеріалах справи, тому
рішення суду першої інстанції не може
бути скасоване і підлягає залишенню
без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309, 313, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 12 лютого 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
його проголошення.

Головуючий:

Судді: