Справа № 462/1095/13
Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/783/1522/14
Доповідач в 2-й інстанції: Федоришин
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2014 року
м. Львів

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Львівської області у складі:

головуючого - Федоришина А.В.

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.,

при секретарі - Брикайло М.В.,

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Національного музею м. Львова імені А.
Шептицького на рішення Залізничного
районного суду м. Львова від 2 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Національного музею м. Львова імені А.
Шептицького про поновлення на роботі,
стягнення заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду із
зазначеним позовом. Просила поновити
на роботі, виплатити заробітну плату за
час вимушеного прогулу у сумі 64395,92 грн.,
10000 грн. на відшкодування моральної
шкоди та 5000 грн. витрат на правову
допомогу.

Зазначала, що звільнена з роботи була
унаслідок упередженого ставлення
адміністрації музею і під надуманими
приводами, за невиконання роботи, яка
не входила до її обов'язку. До того ж,
дане завдання не було заплановано
напередодні (як зазвичай це
практикувалося музеєм), письмового
розпорядження щодо внесення змін до
плану роботи на 2012 рік не було. Так як
термін виконання роботи був визначений
до кінця року, то здачею завдання на
перевірку 24.12.2012 року вважає його
дотриманим.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково. Поновлено ОСОБА_4
на посаді старшого наукового
співробітника відділу сучасного
мистецтва Національного музею м.
Львова імені А. Шептицького (далі -
Національний музей м. Львова), стягнуто
з відповідача середній заробіток за
час вимушеного прогулу в сумі 58318,8 грн.
та 3000 грн. на відшкодування моральної
шкоди.

Рішення оскаржив Національний музей м.
Львова. Просить його скасувати і
ухвалити нове рішення про відмову у
позові унаслідок неправильного
встановлення фактичних обставин
справи, що призвело до помилкових
висновків суду. Посилається також на
неправильне застосування норм
матеріального права. Зазначає, що
позивач була звільнена з роботи
законно, так як допустила систематичне
порушення трудової дисципліни. Окрім
цього процедура звільнення працівника
була дотримана.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представників апелянта ОСОБА_2 і ОСОБА_3
на підтримання скарги, ОСОБА_4 і її
представника ОСОБА_5 на заперечення,
перевіривши матеріали справи, межі і
доводи апеляційної скарги колегія
суддів приходить до висновку, що скарга
підлягає задоволенню з огляду на
викладені мотиви.

Пунктом третім частини першої статті
сорокової Кодексу законів про працю
України передбачено, що трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення його чинності
можуть бути розірвані власником, або
уповноваженим ним органом у разі
систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Встановлено, що ОСОБА_4 з 16.01.2006 року
працювала на посаді старшого наукового
співробітника у відділі сучасного
мистецтва Національного музею м.
Львова. У зв'язку із зменшенням
навантаження у відділі сучасного
мистецтва та необхідністю складання 150
описів із архіву М. Павлика у відділі
стародруків розпорядженням
керівництва музею ОСОБА_4 доручено
складання 150 описів у період з квітня до
20 грудня 2012 року.

Посилання ОСОБА_4 на те, що
періодичність звітування та строк
виконання роботи не були встановлені
спростовується п. 2.1. посадової
інструкції (а.с. 25) та планом відділу
сучасного мистецтва на 2012 року, згідно
із якими заплановані завдання
представляються завідувачу відділом
щоквартально, а науково-інвентарні
описи мали бути зданими до 20 грудня.

Не відповідають дійсності доводи
позивача про те, що виконання роботи у
відділі рукописів та стародруків музею
не було обумовлено її трудовим
договором і не було заплановано на 2012
рік..

Як убачається із матеріалів справи,
ОСОБА_4 працювала на посаді старшого
наукового співробітника відділу
сучасного мистецтва музею. За освітою
позивач має спеціальність по диплому
«декоративне і прикладне мистецтво»,
кваліфікацію «художник» (а.с. 103). 12.06.2006
року ОСОБА_4 присуджено науковий
ступінь кандидата мистецтвознавства
зі спеціальності «декоративне і
прикладне мистецтво» (а.с. 45).
Відповідно до плану роботи відділу
сучасного мистецтва на 2012 рік (а.с. 70)
ОСОБА_4 було заплановано науково -
дослідну роботу у відділі рукописів та
стародруків музею, за результатами
якої вона мала виконати науково -
інвентарні описи (копії листів з фонду
М. Павлика) - 150 поз. протягом - ІІ - IY
кварталів.

Таким чином, оскільки робота ОСОБА_4 у
відділі рукописів та стародруків була
запланована, щоквартальні строки
подання звітів були визначені як
посадовою інструкцією так і планом
роботи відділу, а також визначено
кінцевий його строк - 20.12.2012 року,
характер роботи відповідає
спеціальності, кваліфікації та досвіду
позивачки, тому підстави для висновку,
що ОСОБА_4 була доручена робота, яка не
обумовлена трудовим договором,
відсутні.

Порушення ОСОБА_4 строків виконання
роботи, обумовленої трудовим
договором, випливає і з протоколу №1
від 17.12.20012 року засідання комісії з
перевірки виконання планів наукової,
фондової та культурно-освітньої роботи
у структурних підрозділах музею за 2012
рік (а.с. 73) та акту від 21.12.2012 року (а.с. 74),
а також пояснень позивачки (а.с. 14, 15).

Не знайшли підтвердження доводи ОСОБА_4
про упереджене до неї ставлення
керівництвом музею. Дані твердження
представники відповідача заперечили, а
матеріальних доказів на їх
обґрунтування позивач не надала. За
таких обставин колегія суддів цю
позицію ОСОБА_4 визнає голослівною.

Натомість, із матеріалів справи
убачаються інші порушення трудової
дисципліни ОСОБА_4 (відсутність на
робочому місці, неналежна підготовка
виставки тощо). Хоч і не були дані
порушення підставою для звільнення
ОСОБА_4 з роботи, проте ці обставини
спростовують твердження позивачки про
її бездоганність і упередженість
керівництва музею щодо неї.

Отже, оскільки ОСОБА_4 без поважних
причин не виконала обов'язків,
покладених на неї трудовим договором і
раніше, 06.06.2012 року, до неї
застосовувалися заходи
дисциплінарного стягнення, то
звільнення її за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України є законним.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив із того, що
звільнення відбулося із порушенням ст.
149 КЗпП України, так як відповідач не
зажадав від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення і не
врахував ступінь тяжкості вчиненого
проступку.

Однак цей висновок не відповідає
матеріалам справи.

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_4
надавала генеральному директору
Національного музею м. Львова
пояснення з приводу причин затримання
звіту про виконання планового
навантаження за 2012 рік.

Оцінивши ці причини невиконання
планового завдання, генеральний
директор не визнав їх поважними та
такими, що перешкоджали належному
виконанню ОСОБА_4 трудових обов'язків.

Колегія суддів вважає, що така оцінка є
об'єктивною. До того ж, затримка
виконання ОСОБА_4 планового
навантаження відбулася не лише
наприкінці року, але і впродовж 2012 року,
щоквартальні звіти нею здані не були.

Невиконання своїх обов'язків ОСОБА_4
спричинило затримки виконання роботи
іншим відділом музею.

З огляду на викладене вище в сукупності
усіх встановлених судом обставин
колегія суддів зазначає, що при обранні
саме такого виду дисциплінарного
стягнення відповідач урахував ступінь
тяжкості вчиненого ОСОБА_4 проступку і
заподіяну ним шкоду, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередню роботу
працівника.

Таким чином, оскільки суд першої
інстанції невірно встановив фактичні
обставини справи і неправильно
застосував норми матеріального права,
безпідставно задовольнив позов ОСОБА_4,
то у цій частині рішення слід скасувати
і ухвалити нове рішення про відмову у
вимогах позивача.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ст. 309, ст.
317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

апеляційну скаргу Національного музею
м. Львова імені А. Шептицького
задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 2 грудня 2013 року в частині
поновлення ОСОБА_4 на посаді старшого
наукового співробітника відділу
сучасного мистецтва Національного
музею м. Львова імені А.Шептицького,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу в сумі 58318,80 грн. та
відшкодування моральної шкоди в сумі
3000 грн. скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні цих
позовних вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий :

Судді: