Справа № 683/3728/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року
м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області

в складі: головуючої -
судді Сагайдак І.М.

секретаря
Загоруйко О.В.

з участю: відповідачки
ОСОБА_1 та її представника -

адвоката ОСОБА_2;

представника
відповідача виконавчого комітету

Старокостянтинівської міської ради -
Кравчук Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинів
справу за позовом костьолу
римсько-католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя до виконавчого
комітету Старокостянтинівської
міської ради Хмельницької області,
ОСОБА_1, з участю третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору на стороні позивача -
Благодійного Братства Менших Братів
Капуцинів при Житомирській діє цезії
Римо-католицької церкви, про визнання
незаконним та скасування
розпорядження відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради,
свідоцтва про право власності на
квартиру та визнання права власності
на квартиру,

в с т а н
о в и в:

Костьол римсько-католицької
парафії Святого Іоанна Хрестителя
звернувся в суд з позовом до
виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області, ОСОБА_6 і просить,
з урахуванням збільшених позовних
вимог (а.с.51-61), визнати незаконними та
скасувати розпорядження відділу
приватизації Старокостянтинівської
міської ради №5753 від 16 грудня 2002 року
про передачу квартири АДРЕСА_1 у
приватну власність ОСОБА_6, свідоцтво
про право власності на квартиру
АДРЕСА_1, що видано 10 січня 2010 року
відділом приватизації
Старокостянтинівської міської ради на
ім»я ОСОБА_6, а також визнати за
позивачем право власності на
вищезазначену квартиру.

В обґрунтування заявленого
позову посилається на те, що рішенням
виконавчого комітету Хмельницької
обласної ради народних депутатів №173
від 16 жовтня 1991 року громаді
Римсько-католицької церкви м.
Старокостянтинів, яка є юридичною
особою, передано у власність культову
будівлю, пам»ятку архітектури,
зокрема будівлю костьолу із
монастирем та господарськими

спорудами. Рішенням виконавчого
комітету Старокостянтинівської
міської ради від 15 березня 2012 року
позивачу відмовлено у безоплатному
поверненні квартири АДРЕСА_1 через
відсутність доказів належності його
конфесії спірної квартири в минулому,
та через реєстрацію права власності на
цю квартиру за ОСОБА_6 Зазначає, що
будівлі зі спірною квартирою по
АДРЕСА_1 були побудовані для
обслуговування головної речі -
Костьолу Святого Іоанна Хрестителя і
пов»язані з нею спільним призначенням,
а тому є її приналежністю.

Вважає, що орган приватизації
Старокостянтинівської міської ради не
мав права надавати дозвіл на
приватизацію спірної квартири в
культовій будівлі монастиря, оскільки
ця квартира підлягала поверненню
релігійній громаді, тому розпорядження
про передачу спірної квартири у
власність та свідоцтва про право
власності на квартиру є незаконними та
підлягають скасуванню.

Ухвалою Старокостянтинівського
районного суду від 12 березня 2014 року
(а.с.85) до участі в справі залучено
ОСОБА_1, яка є правонаступником
померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6

В судове засідання позивач, який
належним чином повідомлений про час і
місце розгляду справи, подав письмове
клопотання про розгляд справи у
відсутності представника, позовні
вимоги підтримує та просить вирішити
спір на підставі наявних в матеріалах
справи доказах.

Представник відповідача - виконавчого
комітету Старокостянтинівської
міської ради ОСОБА_3, проти позову
заперечила, вказавши, що приватизація
квартири АДРЕСА_1 проведена відповідно
до вимог чинного на той час
законодавства, а тому підстав для
визнання права власності на цю
квартиру за позивачем немає.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник -
адвокат ОСОБА_2 просять відмовити у
задоволенні позову через
безпідставність. Крім того, просять
застосувати до даних правовідносин
строк позовної давності.

Третя особа на стороні позивача -
Благодійне Братство Менших Братів
Капуцинів при Житомирській діє цезії
Римо-католицької церкви, яке належним
чином повідомлене про час і місце
розгляду справи, до суду свого
представника не направило, причини
неявки суду не повідомило.

Заслухавши учасників процесу,
дослідивши надані докази, суд вважає,
що позов не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Встановлено, що костьол Іоанна
Хрестителя і при ньому монастир Ордену
Менших Братів Капуцинів були
побудовані в м. Старокостянтинів у
1751-1778 роках для задоволення духовних
потреб в релігійній службі для
християн римо-католицького визнання.
Зазначені культові будівлі діяли до 1935
року.

Оскільки відповідно до ст.366
Адміністративного кодексу Української
PCP 1927 року все майно церковних і
релігійних громад в Україні було
визнано державною власністю і костьол
Святого Іоанна Хрестителя разом з
монастирем та іншими господарськими
спорудами вибув з володіння парафії та
використовувався не за призначенням.

Так, будівля костьолу знаходилась на
балансі відділу культури виконавчого
комітету Старокостянтинівської
районної ради народних депутатів і в
ній розміщався районний Будинок
культури, а дві будівлі монастиря були
переобладнані під житлові будинки та
передані на баланс
Старокостянтинівській ЖЕК.

До прийняття Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організації» виконавчий комітет
Старокостянтинівської районної ради
народних депутатів своїми рішеннями
№103 від 14 червня 1989 року, №213 від 19
грудня 1989 року і № 93 від 26 квітня 1990
року спочатку передав безкоштовно
общині римсько-католицької церкви
приміщення шахового клубу площею 75
кв.м, зал костьолу і службове
приміщення для служителя, а потім все
приміщення районного Будинку культури
(а.с.67-68).

Рішенням виконавчого комітету
Хмельницької обласної ради народних
депутатів №173 від 16 жовтня 1991 року
зареєстровано статут громади
Римсько-католицької церкви м.
Старокостянтинів та зобов»язано
відділ культури виконавчого комітету
Старокостянтинівської районної ради
передати зі свого балансу у власність
громади Римсько-католицької церкви м.
Старокостянтинів культову будівлю,
пам»ятку архітектури (а.с.15).

В період з 1991 року по 2009 рік виконавчий
комітет Старокостянтинівської міської
ради більшість жилих приміщень, що
знаходились в будівлі АДРЕСА_1 зняв з
балансу ЖЕК і передав у власність
громади Римсько-католицької церкви м.
Старокостянтинів.

Згідно свідоцтва про право власності
на нерухоме майно, виданого виконавчим
комітетом Старокостянтинівської
міської ради 16 лютого 2004 року, за
Старокостянтинівською громадою
Римо-католицької церкви м.
Старокостянтинів зареєстровано право
власності на нежитлову будівлю -
будівлю костьолу з монастирем та
господарські споруди по АДРЕСА_1.

З 11 грудня 2011 року Загальними Зборами
громади Римсько-католицької церкви м.
Старокостянтинів змінено назву
релігійної організації на костьол
Римсько-Католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя (а.с.16-18).

Згідно довідки управління культури,
туризму і курортів Хмельницької
обласної державної адміністрації за
№02-1696 від 27.08.2012 року лише костьол
Іоанна Хрестителя в м.
Старокостянтинів Хмельницької області
є пам»яткою архітектури та
містобудування національного
значення. Приміщення монастиря та мури
на обліку як об»єкти культурної
спадщини не перебувають (а.с.50).

Будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі
Старокостянтинівської ЖЕК, що
підтверджується повідомленням №206 від
10.04.2013 року (а.с.71).

Частину житлових приміщень, в тому
числі спірну квартиру АДРЕСА_1,
виконавчий комітет
Старокостянтинівської міської ради
відмовився передати позивачу через те,
що ця квартира перебуває у власності
ОСОБА_6

Зазначені обставини підтверджуються
матеріалами справи, а також
встановлені рішенням
Старокостянтинівського районного суду
від 06 грудня 2013 року по цивільній
справі №2/683/47/2013 за аналогічними
позовними вимогами костьолу
римсько-католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя до виконавчого
комітету Старокостянтинівської
міської ради Хмельницької області,
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про
визнання незаконними та скасування
розпоряджень відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради і
свідоцтв про право власності на
квартири.

Судом встановлено, що на підставі
рішення виконкому
Старокостянтинівської міської ради
народних депутатів №45 від 24 березня 1993
року проведено розподіл особового
рахунку квартири АДРЕСА_2 на два
особових рахунка: ізольовану житлову
кімнату площею 10,75 кв.м і кухню площею
5,25 кв.м залишено за ОСОБА_6, а
двокімнатну частину квартири площею 33
кв.м і кухню площею 10 кв.м залишено за
ОСОБА_9

ОСОБА_6 з 06 жовтня 1987 року значилась
зареєстрованою у АДРЕСА_1, що
підтверджується наявною в матеріалах
інвентарної справи на квартиру №31
довідкою від 16 грудня 2002 року.
Розпорядженням відділу приватизації
Старокостянтинівської міської ради
№5753 від 16 грудня 2002 року у приватну
власність ОСОБА_6 передано квартиру
АДРЕСА_1. На підставі вказаного
розпорядження 10 січня 2003 року їй
видано свідоцтво про право власності
на вказану квартиру та проведено
державну реєстрацію права власності.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла й єдиною її
спадкоємицею, яка у встановленому
законом порядку прийняла спадщину, є її
донька ОСОБА_1

Зазначені обставини підтверджуються
матеріалами інвентарної справи №526 на
квартиру АДРЕСА_1, а також матеріалами
спадкової справи №635/2013, заведеної 09
вересня 2013 року Старокостянтинівською
державною нотаріальною конторою до
майна померлої ОСОБА_6

Відповідно до вимог ч.2 ст.328, ст.345 ЦК
України право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом. Фізична або юридична особа може
набути право власності у разі
приватизації державного майна та
майна, що є в комунальній власності.
Приватизація здійснюється у порядку,
встановленому законом.

Частиною 3 статті 9 Житлового кодексу
України передбачено право громадян на
приватизацію квартир (будинків)
державного житлового фонду.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.1, ч.4 ст.5 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», в редакції, що діяла
на час виникнення спірних
правовідносин, приватизація
державного житлового фонду (далі -
приватизація) - це відчуження квартир
(будинків), кімнат у квартирах та
одноквартирних будинках, де мешкають
два і більше наймачів, та належних до
них господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Державний житловий фонд - це житловий
фонд місцевих Рад народних депутатів
та житловий фонд, який знаходиться у
повному господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ.

Право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового фонду з
використанням житлових чеків
одержують громадяни України, які
постійно проживають в цих квартирах
або перебували на обліку потребуючих
поліпшення житлових умов до введення в
дію цього Закону.

Відповідно до ст.41 Конституції України,
ст.321 ЦК України право власності є
непорушним. Особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Рішенням виконавчого комітету
Старокостянтинівської міської ради
Хмельницької області від 15.03.2012 року
№101 відмовлено у поверненні безоплатно
у власність громади
Римсько-католицької церкви м.
Старокостянтинів квартир, в тому числі
квартири АДРЕСА_1, оскільки вона
перебуває у власності іншої особи (
а.с.24-25).

Відповідно до ч.2 та ч.5 ст.17 Закону
України «Про свободу совісті та
релігійні організації» культові
будівлі і майно, які становлять
державну власність, передаються
організаціями, на балансі яких вони
знаходяться, у безоплатне користування
або повертаються у власність
релігійних організацій безоплатно за
рішеннями обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій, а в Республіці Крим -
Уряду Республіки Крим. Клопотання про
передачу релігійним організаціям
культових будівель і майна у власність
чи безоплатне користування
розглядається в місячний термін з
письмовим повідомленням про це
заявників.

Згідно п.3 Указу Президента України
«Про заходи щодо повернення релігійним
організаціям культового майна» №125 від
4 березня 1992 року організації, на
балансі яких знаходяться культові
будівлі і майно, котрі становлять
державну власність, зобов»язані
протягом 1992 - 1993 років здійснити
передачу релігійним громадам у
власність чи безплатне користування
культових будівель, що
використовуються не за призначенням.

Розпорядженням Президента України від
22 червня 1994 року №53/94 дію цього пункту
продовжено до 1 грудня 1997 року, а
розпорядженням Кабінету Міністрів
України №290-р від 7 травня 1998 року дано
вказівку Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, обласним, Київській та
Севастопольській міським державним
адміністраціям забезпечити згідно із
законодавством України поетапне
повернення релігійним організаціям
культових будівель, які не
використовуються або використовуються
не за призначенням.

Згідно роз»ясень Вищого
господарського суду України «Про деякі
питання, що виникають при застосуванні
Закону України «Про свободу совісті та
релігійні організації» від 29 лютого 1996
року, даних у п.п.9.8 п.9, до введення в дію
Закону все майно церковних і
релігійних громад в Україні було
визнано державною власністю згідно зі
ст.366 Адміністративного кодексу
Української PCP 1927 року. Зазначене
законодавство не було визначено не
чинним з дня його прийняття, тобто
таким, що не породило правових
наслідків. Тому держава в особі
органів, передбачених в ст.17 Закону, є
належним власником культових будівель
і майна. Відповідно до ст.4 Закону
України «Про власність» зазначені
державні органи мають право володіти,
користуватися і розпоряджатися цими
будівлями і майном, а також вчиняти
щодо цих майнових об»єктів будь-які
дії, що не суперечать закону.

До введення в дію Закону України «Про
свободу совісті та релігійні
організації» костьол Святого Іоанна
Хрестителя разом з монастирем і
господарськими спорудами перебував у
державній власності. Будівля костьолу
знаходилась на балансі відділу
культури виконавчого комітету
Старокостянтинівської районної ради, а
будівлі монастиря та монастирських
келій були переобладнані під житлові
квартири і належали до житлового фонду
Старокостянтинівської міської ради та
перебували на балансі
Старокостянтинівської ЖЕК.

Згідно довідки управління культури,
туризму і курортів Хмельницької
обласної державної адміністрації за
№02-1696 від 27.08.2012 року лише костьол
Іоанна Хрестителя в м.
Старокостянтинів Хмельницької області
є пам»яткою архітектури та
містобудування національного
значення. Приміщення монастиря та мури
на обліку як об»єкти культурної
спадщини не перебувають.

Отже, позивачу відповідно до чинного на
той час законодавства була передана у
власність лише будівля костьолу.

Крім того, рішенням виконкому
Старокостянтинівської міської ради
№267 від 30 вересня 1999 року було
дозволено позивачу оформити
правовстановлюючі документи на
цілісний майновий комплекс по АДРЕСА_1.
Вказане рішення позивачем не
оспорювалось і з відповідним
клопотанням до Хмельницької обласної
державної адміністрації щодо передачі
у власність усієї спірної будівлі
позивач не звертався.

Оскільки на момент приватизації
квартира АДРЕСА_1 знаходилась у
житловому фонді Старокостянтинівської
міської ради, тому, на думку суду,
відділ приватизації
Старокостянтинівської міської ради
правомірно прийняв розпорядження про
передачу цієї квартири у власність
ОСОБА_6 та видав свідоцтво про право
власності на цю квартиру.

З огляду на викладене, у суду відсутні
правові підстави для задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК
України, ст.41 Конституції України, ст.321,
ч.2 ст.328, ст.345 ЦК України, ч.3 ст.9 ЖК
України, ч.1, ч.2 ст.1, ч.4 ст.5 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду», ч.2 та ч.5 ст.17 Закону
України «Про свободу совісті та
релігійні організації», п.3 Указу
Президента України «Про заходи щодо
повернення релігійним організаціям
культового майна» №125 від 4 березня 1992
року, суд

в и р і
ш и в:

В задоволенні позову костьолу
римсько-католицької парафії Святого
Іоанна Хрестителя до виконавчого
комітету Старокостянтинівської
міської ради Хмельницької області,
ОСОБА_1 про визнання незаконними та
скасування розпорядження відділу
приватизації Старокостянтинівської
міської ради №5753 від 16 грудня 2002 року
про передачу у власність ОСОБА_6
квартири АДРЕСА_1, свідоцтва про право
власності на квартиру АДРЕСА_1 від 10
січня 2003 року та визнання права
власності на зазначену квартиру
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Хмельницької області через
Старокостянтинівський районний суд
шляхом подання в десятиденний строк з
дня проголошення рішення апеляційної
скарги. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: