Справа № 358/324/14-ц Провадження №
2/358/210/14 РІШЕННЯ
17 березня 2014 року
Богуславський районний суд Київської
головуючого судді Кіхтенко
за участі секретаря с/з
розглянувши у відкритому попередньому
судовому засіданні без фіксації
технічними засобами у залі суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_2
доІсайківської сільської ради
Богуславського району Київської
області про визнання права власності
суд
05.03.14 року позивач звернувся в суд з
даним позовом, в якому просить ухвалити
рішення та визнати за ним в порядку
спадкування за заповітом після смерті
ОСОБА_2, померлогоІНФОРМАЦІЯ_2 року,
право власності на житловий будинок з
надвірними спорудами, що розташовані в
АДРЕСА_1.

Свій позов позивач мотивує тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_2 року померОСОБА_2, після
смерті якого відкрилася спадщина, яка
складається з житлового будинку з
надвірними спорудами.

Спадкодавець за свого життя не отримав
правовстановлюючі документи на
побудований житловий будинок, який
обліковується за ним на підставі
записів в погосподарських книгах
сільської ради, бо помер, в зв'язку з цим
позивач, як спадкоємець за заповітом,
не може отримати свідоцтво про право на
спадщину з причини відсутності
документів на будинок.

В судове засідання позивач та його
представник не з'явився, але надіслав
заяву з проханням слухати справу без їх
участі, позовні вимоги підтримує в
повному обсязі.

Представник Ісайківської сільської
ради Богуславського району в судове
засідання не з'явився, але надіслав
заяву зі змісту якої вбачається, що
відповідач позов визнає, проти його
задоволення не заперечує та просить
суд справу розглядати у відсутність
представника відповідача.

Суд, з'ясувавши обставини справи, та
перевіривши їх наявними у справі
доказами, з урахуванням ст. 60 ЦПК
України, згідно якої кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, та ст. 11 ЦПК України,
згідно якої цивільні справи
розглядаються в межах заявлених вимог
і на підставі доказі в сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі, а тому
на запитання суду про надання інших
доказів, крім наданих, чи неможливості
їх витребування і необхідність цієї
дії судом, встановлено, що всі докази
надані. Протягом усього часу позивач не
змінив позовних вимог, а тому суд,
вивчивши та дослідивши матеріали
справи, повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
розглянувши справу в межах заявлених
вимог, приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК
України кожна особа має право на захист
свого цивільного права у разі його
порушення, та кожна особа має право
звернутись до суду за захистом свого
особистого майнового права та
інтересу.

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції
про захист прав людини та
основоположних свобод передбачено, що
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру.

В судовому засіданні встановлено, що
дійсно ІНФОРМАЦІЯ_2 року померОСОБА_2,
після смерті якого відкрилася
спадщина, яка складається з житлового
будинку з надвірними спорудами, що
розташовані за адресою: АДРЕСА_1,але
спадкодавецьне отримав на даний
будинок правовстановлюючі документи.

Місцем відкриття спадщини є АДРЕСА_1, де
спадкодавець був зареєстрований та
постійно проживав до дня своєї смерті,
тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Враховуючи судову практику розгляду
цивільних справ про спадкування, суд,
при вирішенні даного спору про
визнання права власності на спадкове
майно враховує час і підстави
виникнення права власності у
спадкодавця, які кваліфікуються
відповідно до законодавства України,
чинного на час виникнення права
власності, та враховує підстави
спадкування зазначеного майна.

Належність правовстановлюючих
документів встановлюється судом
відповідно до законодавства, яке було
чинним на час набуття права власності
на житловий будинок, споруду, зокрема,
відповідно до Переліку
правовстановлюючих документів, на
підставі яких провадилася реєстрація
будинків та домоволодінь у містах і
селищах міського типу Української РСР,
затвердженого Міністерством
комунального господарства УРСР 31.01.1966
року та погодженого з Верховним Судом
УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність
згідно з наказом Державного комітету
України по житлово - комунальному
господарству від 13.12.1995 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ від 01.07.2004 року
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень» права
на нерухоме майно, що виникли до
набрання чинності цим Законом,
визнаються дійсними у разі відсутності
їх державної реєстрації, передбаченої
цим Законом, за таких умов: якщо
реєстрація прав була проведена
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення, або якщо на
момент виникнення прав діяло
законодавство, що не передбачало
обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на
житлові будинки, споруди регулювалася
підзаконними нормативними актами,
зокрема такими, як Інструкція про
порядок реєстрації будинків та
домоволодінь у містах і селищах
міського типу Української РСР,
затверджена заступником Міністра
комунального господарства Української
РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність
на підставі наказу
Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №
56; Тимчасове положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затверджене наказом
Міністерства юстиції України від 07.02.2002
року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті
18.02.2002 року за №157/6445 (з подальшими
змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали
державну реєстрацію будівель, споруд,
державну реєстрацію права власності на
нерухоме майно, проте виникнення права
власності на будинки, споруди не
залежало від державної реєстрації до
часу набрання чинності ЦК та ЗУ від
01.07.2004 року «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

До компетенції виконкомів місцевих рад
відносилось питання узаконення цих
будівель та внесення записів про право
власності на будинки за громадянами у
погосподарські книги місцевих рад.

Погосподарські книги є особливою
формою статистичного обліку, що
здійснюється в Україні (УРСР) із 1979
року. В погосподарських книгах при
визначенні року побудування
зазначається рік введення в
експлуатацію будинку.

Так, вказаний у позові будинок з
надвірними спорудами, обліковується за
спадкодавцем, по погосподарських
книгах сільської ради, що
підтверджується даними довідки,
виданої виконавчим комітетом
сільської ради за № 77 від 25.02.2014 р..

Тобто, відповідно до чинного
законодавства на час внесення
зазначених даних до погосподарських
книг зазначеної вище сільської ради, що
були внесені до серпня 1992 року,
померлий за життя набув право
власності на вищевказаний будинок.

Згідно даних технічної інвентаризації,
які підтверджені технічним паспортом
на вказаний вище житловий будинок,
виданим 28.10.2013 року КП КОР «Південне
бюро технічної інвентаризації»
вказаний житловий будинок був
побудований в 1960 році, а надвірні
споруди побудовані в 1960-1962 роках.

Таким чином, оскільки вказаний будинок
був зданий в експлуатацію у 1960 р., тобто
до 1992 року, то на той час діяли Вказівки
по веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
затверджені Центральним статистичним
управлінням СРСР від 13.04.1979 р. за № 112/5,
по веденню погосподарського обліку в
сільських Радах народних депутатів,
затверджені Центральним статистичним
управлінням СРСР 12 травня 1985 р. № 5-24-26.

Суд, при вирішенні питання щодо
визнання права власності на житловий
будинок, споруди у порядку спадкування,
запис у погосподарських книгах
сільської ради оцінює у сукупності з
іншими доказами, наприклад, ухваленими
органами місцевого самоврядування
рішеннями про оформлення права
власності громадян на будинки,
технічним паспортом на будівлі,
документами про відведення в
установленому порядку земельних
ділянок під забудову тощо.

На підтвердження своїх вимог позивачем
суду надані наступні документи:

- висновком спеціаліста з технічного
нагляду за будівництвом будівель і
споруд щодо відповідності забудови
належної померлому земельної ділянки
вимогам містобудівної документації,
державних будівельних норм і правил
від 07.02.2014 р. № 14, згідно якого
вбачається, що житловий будинок з
надвірними спорудами побудований 1960
року і з дотриманням містобудівних
норм та відповідає містобудівним та
планувальним вимогам;

- висновком ДСНС України у Київській
області будинок з надвірними
спорудами, що розташовані в с. Ісайки,
по вул.Зарічна,під № 22, № 51 від 18.02.2014
року , Богуславського району,
відповідають вимогам протипожежних
норм.

А тому, розглядаючи даний спір на
підставі вказаних нормативних актів,
та в сукупності з доказами, наданими
позивачем, з урахуванням того, що
позивач вказану спадщину прийняв, що
даний будинок на підставі вищевказаних
записів погосподарських книг належав
спадкодавцюі відповідно до технічних
характеристик є завершеним у 1960 році,
знаходиться у сільській місцевості, що
право власності померлого на даний
будинок було зареєстроване згідно
вимог діючого на той час законодавства,
а саме: в погосподарській книзі
сільської ради, то є підстави для
задоволення позову.

Судом також встановлено,що
спадкодавець на вказаний житловий
будинок з надвірними спорудами залишив
заповіт. Позивач відповідно до вимог ч.
3 ст. 1268 і ч.1 ст.1269 ЦК України прийняв
спадщину, шляхом подачі заяви про
прийняття спадщини до Богуславської
державної нотаріальної контори, де
було заведено спадкову справу, що
вбачається з довідки про відмову у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за заповітом від 10.01.2014 року № 01-16/38
державного нотаріуса вказаної
нотаріальної контори, та Інформаційних
довідок зі спадкового реєстру, які
наявні в матеріалах спадкової справи,у
копіях надані суду.

Із заявами про відмову від прийняття
спадщини після смерті спадкодавцяв
нотаріальну контору звернулись ОСОБА_3,
ОСОБА_4.

Видати свідоцтво про право на спадщину
за заповітом на вказаний будинок
нотаріус не може, тому що відсутній
документ, який засвідчує право
власності на нього.

За таких обставин, враховуючи, що
померлийОСОБА_2 за свого життя був
власником спадкового майна, а позивач є
спадкоємцем за заповітом, то суд
приходить до висновку про повне
задоволення позову.

Задовольняючи позов, суд залишає за
позивачем сплачений ним судовий збір
по справі, оскільки ні до подання
позову до суду, ні під час судового
розгляду справи відповідач не
заперечував проти його задоволення і
згідно наданих доказів прав позивача
не порушувала.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57 - 62,130 ч.4, 158, 174 ч. 4,
212 - 215, ч. 1 ст. 294 ЦПК України; ст. 1216, 1233,
1234, 1268, ч.1 ст. 1269 ЦК України,

суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Ісайківської сільської
ради Богуславського району Київської
області про визнання права власності
на спадкове майнозадовольнити
повністю.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 право
власності на спадкове нерухоме майно
на житловий будинок (з відповідними
господарськими будівлями та
спорудами), що розташований по АДРЕСА_1,
з такими технічними характеристиками:
будинок житловий, 1960 року забудови,
загальною площею - 45,10 кв.м., жилою
площею - 30,20 кв.м., допоміжною (підсобною
площею) - 12,50 кв.м., а також господарські
будівлі та споруди: погріб з шийкою,
веранду, сарай, убиральню, ганок та
колодязь питний.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Богуславський районний суд Київської
області, шляхом подання апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня
проголошення рішення, а відповідачем
рішення може бути оскаржене в такий же
спосіб і протягом того ж строку з часу
одержання ним копії даного рішення.

Головуючий: суддя С. О. Кіхтенко