Справа № 445/1370/13
Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/1933/14
Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючої судді -
Копняк С.М.

суддів: -
Мацея М.М., Монастирецького Д.І.

секретар -
Олексів О.А.

з участю апелянта -
ОСОБА_4

адвоката -
ОСОБА_5

відповідача -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою позивача
ОСОБА_4 на рішення Золочівського
районного суду Львівської області від
21 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_4 звернувся в
суд з позовом до відповідачки ОСОБА_6
про розірвання шлюбу.

Рішенням Золочівського районного
суду Львівської області від 21 січня 2014
року в задоволенні позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржив
позивач ОСОБА_4

В обґрунтування апеляційною
скарги посилається на те, що при
ухваленні рішення суд першої інстанції
не надав належної оцінки відносинам
подружжя та прийшов до помилкового
висновку, що вони можуть проживати
однією сім»єю.

Зазначає, що в них з дружиною
давно та постійно виникають
непорозуміння, сварки через неналежну
поведінку відповідачки. Крім того, вони
не ведуть спільного господарства та не
проживають як одна сім»я.

Мотивує апеляційну скаргу
також і тим, що відповідач ОСОБА_6
неналежно дбає про дітей, цей факт
зафіксовано фахівцем із соціальної
роботи Золочівського районного центру
соціальних служб сім»ї, дітей та
молоді.

Вказує, що такі відносини
суперечать його інтересам та інтересам
дітей, які бачать відносини батьків і
це негативно впливає на їх виховання.

Також апелянт зазначає, що
познайомився з іншою жінкою, з якою має
намір створити сім»ю.

Просить рішення
Золочівського районного суду
Львівської області від 21 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення апелянта ОСОБА_4 та адвоката
ОСОБА_5 в підтримання мотивів,
викладених в апеляційній скарзі,
заперечення відповідачки ОСОБА_6 проти
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, перевіривши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

За приписами ч.1 ст.303 ЦПК
України, апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення не відповідає даним вимогам.

Згідно ст.214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовуються вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їх підтвердження; 3)
які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Стаття 51 Конституції України
передбачає, що шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен
із подружжя має рівні права і обов'язки
у шлюбі та сім»ї.

Відповідно до ч.1 ст.112 СК
України суд з'ясовує фактичні взаємини
подружжя, дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, бере до уваги
наявність малолітньої дитини,
дитини-інваліда та інші обставини
життя подружжя.

Згідно із ч.2 ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
відповідно до свідоцтва про шлюб серії
НОМЕР_1, 05 лютого 2000 року між
сторонами було зареєстровано шлюб
( а.с.4).

Копіями свідоцтв про
народження дітей підтверджено, що у
сторін від шлюбу є двоє неповнолітніх
дітей: син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 і син
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.5-6).

Позивач ОСОБА_4 та
відповідач ОСОБА_6 проживають в
одній квартирі разом з дітьми.

Відповідно до приписів п.10
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №11 від 21.12.2007р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», проголошена Конституцією
України охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей. Із цією метою
суди повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя.

В судовому засіданні
встановлено, що вже протягом двох років
апелянт з відповідачкою ОСОБА_6 не веде
спільного господарства, не підтримує
подружні стосунки та не проживає як
одна сім»я. Подружжя хоч і проживає
разом, однак шлюбу фактично не існує,
позивач остаточно визначився і
збереження шлюбу не бажає. Наданий
судом термін для примирення сторін не
приніс позитивних результатів для цієї
сім'ї.

Конфлікти, які виникають між сторонами
були предметом розгляду органів
внутрішніх справ, чого ні позивач, ні
відповідачка не заперечили в суді
апеляційної інстанції. Тому суд
враховує інтереси дітей, що народилися
в цьому шлюбі, зокрема те, що постійні
непорозуміння, сварки та агресія в
сім'ї, про які показали обоє із сторін в
судовому засіданні, можуть негативно
впливати на їх емоційний та
психологічний розвиток.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що розлад в сім'ї носить
стійкий характер, сторони припинили
подружні стосунки та ведення спільного
господарства, втратили одне до одного
почуття любові та поваги, сім'я
фактично не існує, примирення між
сторонами неможливе.

Враховуючи наведене, колегія
суддів вважає, що обставини справи у їх
об»єктивній сукупності свідчили про
те, що подальше спільне життя подружжя
і збереження шлюбу суперечить
інтересам сторін, а юридичне
підтримання шлюбних відносин,
суперечитиме моральним засадам
суспільства.

Отже, суд першої інстанції
неповно з»ясував обставини, що мають
значення для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи, що
відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставами для скасування судового
рішення та ухвалення нового рішення
про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309
ч.1 п.п.1,3, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду
Львівської області від 21 січня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про
розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб, зареєстрований 05
лютого 2000 року Відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Золочівського
районного управління юстиції у
Львівській області між ОСОБА_4 та
ОСОБА_6 (актовий запис №14).

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ з дня набрання рішенням
апеляційного суду законної сили.

Головуюча
Копняк С.М.

Судді:
Мацей М.М.

Монастирецький Д.І.