УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду

цивільних і кримінальних справ в
складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Лесько А.О.,

Хопти С.Ф.,
Червинської М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до приватного
вищого навчального закладу
«Буковинський Університет» (далі - ПВНЗ
«Буковинський Університет»), третя
особа: територіальна державна
інспекція з питань праці у
Чернівецькій області, про стягнення
суми заборгованості по заробітній
платі та її індексації, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні, відшкодування
моральної шкоди за касаційною скаргою
представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на
рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 25 січня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 29 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 3 вересня 2007 року по 4 жовтня 2011
року вона працювала на посаді
методиста по видавничій роботі
ПВНЗ «Буковинський
Університет». Зазначала, що за весь час
роботи їй не нараховувалась та не
виплачувалась індексація заробітної
плати, за винятком червня та серпня 2010
року, яка їй була частково виплачена; не
нараховувалась та не виплачувалась
надбавка за вислугу років, а за останні
три роки не надавалась матеріальна
допомога на оздоровлення в розмірі
посадового окладу. Неправомірними
діями відповідача їй також було
завдано моральної шкоди.

У звґязку з цим позивач, уточнивши
позовні вимоги, просила суд стягнути з
відповідача на її користь
заборгованість по заробітній платі в
сумі 18 133 грн 08 коп., у тому числі: 9 465 грн
14 коп.- невиплачена надбавка за вислугу
років, 3 370 грн - допомога на
оздоровлення, 11 297 грн 94 коп. -
індексація заробітної плати, за
вирахуванням 6 тис. грн, яка була їй
виплачена; середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі 8 641 грн 82 коп., 5 тис.
грн на відшкодування моральної шкоди, а
також понесені нею судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 25 січня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернівецької
області від 29 жовтня 2013 року, у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3
- ОСОБА_4, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

Колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем не доведено наявність
заборгованості відповідача із виплати
їй заробітної плати та інших виплат на
день звільнення.

Апеляційний суд, погодився із таким
висновком районного суду, зазначивши,
що позивач працювала у вищому
навчальному закладі приватної форми
власності, який не отримує
фінансування на здійснення виплат,
передбачених ст. 57 Закону України «Про
освіту» з державного бюджету,
фінансування таких навчальних
закладів здійснюється їх власниками.

Проте повністю погодитись з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судом установлено, що 28 серпня 2007 року
ОСОБА_3 була прийнята на роботу на
посаду методиста по видавничій роботі
ПВНЗ «Буковинський
Університет» з окладом 900 грн. 3 жовтня
2011 року її було звільнено з роботи за
власним бажанням.

9 вересня 2011 року територіальною
Державною інспекцією праці у
Чернівецькій області за зверненням
ОСОБА_3 було проведено первинну
перевірку додержання законодавства
ПВНЗ «Буковинський Університет». За
результатами перевірки 9 вересня 2011
року ПВНЗ «Буковинський Університет»
було видано припис № 24-02-21/081, яким
зобов'язано провести донарахування та
виплату ОСОБА_3 надбавки за вислугу
років за весь період роботи, провести
перерахунок сум індексації заробітної
плати з врахуванням надбавки за
вислугу років, провести доплату
матеріальної допомоги на оздоровлення,
наданої до відпустки у 2011 році, до
розміру посадового окладу.

Як встановлено судом, педагогічний
стаж ОСОБА_3 на час її прийняття на
роботу на посаду методиста по
видавничій роботі ПВНЗ
«Буковинський Університет» становив 21
рік.

Відповідно до Переліку посад
педагогічних та науково-педагогічних
працівників, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від
14 червня 200 № 963, до вказаного
переліку включено посаду методиста.

У матеріалах справи наявний лист від 2
серпня 2011 року № 01-285, згідно з яким ПВНЗ
«Буковинський Університет» погодився
виплатити ОСОБА_3 індексацію
заробітної плати до 19 серпня 2011 року (т.
1 а.с. 55, 56).

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України, апеляційний суд виклавши
мотиви щодо відмови у позові на
підставі ст. 57 Закону України «Про
освіту», інших вимог позивачки не
вирішив та підстав для їх відхилення не
навів, що є порушенням ст. 315 ЦПК
України. Крім того, апеляційний суд
допустився суперечливих висновків
щодо відсутності заборгованості
відповідача, при цьому не дав оцінки
листу відповідача від 2 серпня 2011 року
щодо виплати індексації заробітної
плати, зобов'язання за яким ним були
частково виконані, як і припису
Державної інспекції праці у
Чернівецькій області від 9 вересня 2011
року, яким зобов'язано провести
донарахування та виплату ОСОБА_3
надбавки за вислугу років за весь
період роботи, провести перерахунок
сум індексації заробітної плати з
врахуванням надбавки за вислугу років,
провести доплату матеріальної
допомоги на оздоровлення, наданої до
відпустки у 2011 році, до розміру
посадового окладу (т. 1 а.с. 208).

Враховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом не встановлені,
а судове рішення апеляційного суду не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 29 жовтня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є.
Червинська