У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів:
Кадєтової О.В., Мостової
Г.І.,

Олійник А.С., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення
Новотроїцького районного суду
Херсонської області від 17 липня 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 5 вересня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне
товариство «ДельтаБанк» (далі - ПАТ
«ДельтаБанк») звернулося до суду з
указаним позовом, просило стягнути із
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором від 21 січня 2008 року у розмірі
3 925 грн.

Свої вимоги мотивувало тим, що 21 січня
2008 року між сторонами укладено договір
на відкриття карткового рахунку на
обслуговування платіжної картки, за
умовами якого відповідачу відкрито
картковий рахунок у гривні, надано
платіжну картку та ПІН-код до неї,
здійснено обслуговування держателя
кредитної картки (на умовах, викладених
в Тарифному пакеті Visa Класичний та
Правилах здійснення операцій за
картковими рахунками), відкрито
відновлювальну кредитну лінію на
загальну суму у розмірі 30 000 грн та на
день укладення кредитного договору
встановлено ліміт кредитної лінії на
рахунку у розмірі 3 000 грн.

Станом на 5 квітня 2013 року розмір
заборгованості за кредитним договором
становить 3 925 грн ( тіло кредиту - 775 грн,
заборгованість за комісією - 3 150 грн),
яку необхідно стягнути з відповідача.

Рішенням Новотроїцького районного
суду Херсонської області від 17 липня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 5 вересня 2013 року, в позові
відмовлено.

У касаційній скарзі публічне
акціонерне товариство «ДельтаБанк»
просить скасувати судові рішення у
справі, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
порушення норм процесуального права,
та ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Судами встановлено, що 21 січня 2008 року
між ПАТ «ДельтаБанк» та ОСОБА_3
укладено кредитний договір № 002-21046-210108,
умовами якого передбачено відкриття
карткового рахунку та обслуговування
платіжної картки (далі - Договір).

Відповідно до п. 3 Договору банк надає
держателю кредит шляхом відкриття
відновлювальної відкличної кредитної
лінії на загальну суму 30 000 грн та на
день укладення цього договору
встановлює ліміт кредитної лінії на
рахунку в сумі 3 000 грн.

Згідно із п. 2.3 Договору держатель
сплачує банку проценти за користування
кредитною лінією та/або овердрафтом за
ставками, які зазначені в Тарифах.

ОСОБА_3 ознайомлено із тарифами на
обслуговування платіжних карток Visa
Classic (тарифний пакет «Швидкі гроші
Пенсійний»), яким передбачено порядок
обслуговування карткового рахунку,
здійснення операцій за картковим
рахунком, штрафні санкції та інше, - про
що свідчить її особистий підпис від 21
січня 2008 року.

Останній платіж за договором
відповідачем вчинено 5 жовтня 2009 року.

Станом на 5 квітня 2013 року
заборгованість відповідача становить 3
925 грн, а саме: заборгованість за
кредитом - 775 грн, заборгованість з
комісії - 3 150 грн.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що із урахуванням п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» банк пропустив строк
звернення до суду з позовом.

Із висновками судів погодитись не
можна з огляду на таке.

Згідно із положенням п. 7 ч. 11 ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів» кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Відповідно до правової позиції
Верховного Суду України, викладеної в
постанові від 20 листопада 2013 року
(справа № 6-126 цс 13), яка є обов'язковою
для застосування судами України
відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, п. 7
ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

У зв'язку з цим не можна погодитись із
висновками судів про застосування
строку позовної давності та відмову в
позові ПАТ «ДельтаБанк» відповідно до
п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», оскільки суди не
мотивували, чи подавав відповідач
заяву про застосування позовної
давності і не з'ясували початок
перебігу позовної давності.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

За загальним правилом перебіг позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у заінтересованої
сторони права на позов, тобто
можливості реалізувати своє право в
примусовому порядку через суд. Початок
перебігу позовної давності
пов'язується не стільки зі строком дії
(припинення дії) договору, як з певними
моментами (фактами), які свідчать про
порушення прав особи.

Як убачається із п. 3.6 Договору
держатель картки зобов'язаний щомісяця
в строки, визначені Правилами,
здійснювати погашення заборгованості
у вигляді Обов'язкового мінімального
платежу, складові якого зазначаються у
Тарифах. Обов'язковими складовими
Обов'язкового мінімального платежу є
частка погашення заборгованості,
овердрафт та прострочена
заборгованість попередніх періодів. У
залежності від умов Тарифів до складу
Обов'язкового мінімального платежу
можуть включатись інші платежі.

Із Договору випливає, що повернення
кредитних коштів визначено
періодичними щомісячними платежами,
тому у випадку неналежного виконання
позичальником зобов'язань за кредитним
договором перебіг позовної давності за
вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини, від дня, коли
відбулося це порушення. Позовна
давність у таких випадках обчислюється
окремо по кожному простроченому
платежу.

Відповідні висновки містяться в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року (справа № 6-116цс13).

Суди не звернули уваги на те, що у
матеріалах справи відсутні Правила
здійснення операцій за картковими
рахунками, відкритими фізичними
особами (п. 1.1. Договору), що
унеможливлює з'ясування обставин
справи, а саме: строки погашення
заборгованості.

Як установлено судами, відповідно до п.
1.4 Договору кредитування рахунку в
межах кредитної лінії здійснюється
протягом 364 календарних днів. Кожна
наступна кредитна лінія надається
після спливу строку надання
попередньої, на умовах, погоджених
сторонами у цьому договорі та не
потребує підписання додаткових угод.

У порушення ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК
України суди не взяли до уваги
зазначених норм матеріального права,
положень Договору та Правил здійснення
операцій за картковими рахунками,
відкритими фізичними особами; не
перевірили належним чином доводи та
заперечення сторін; не з'ясували, чи був
встановлений строк виконання
зобов'язання, що має значення для
перебігу строку позовної давності;
належним чином не з'ясували, чи
закінчився строк дії Договору, та не
спростували доводів позивача про те, що
кредитна лінія продовжувалась кожного
року на тих самих умовах, оскільки
відповідно до п. 1.3 Тарифів банк
продовжував нараховувати позичальнику
плату за обслуговування кредитного
ліміту.

З огляду на допущені судами порушення
норм матеріального та процесуального
права, ухвалені у справі судові рішення
підлягають скасуванню із направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції відповідно до положень ст. 338
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» задовольнити
частково.

Рішення Новотроїцького районного суду
Херсонської області від 17 липня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 5 вересня 2013
року скасувати, справу направити на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
М.І
Наумчук

Судді:
О.В. Кадєтова

Г.І. Мостова

А.С. Олійник

Д.О. Остапчук