Справа № 201/5050/14-ц
Провадження 2о/201/97/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року
Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Трещова
В.В., при секретарі Горбатенко Д.К.,
розглянувши за участю заявника та її
представника у відкритому судовому
засіданні у м.Дніпропетровську
цивільну справу окремого провадження
за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_2
про встановлення факту проживання
однією сім'єю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 квітня 2014 року звернулась до
суду з заявою про встановлення факту
проживання однією сім'єю. Заявник у
своїй заяві посилалася на те, що вона
зареєстрована та проживає за адресою:
АДРЕСА_2. Починаючи з 1960-х років заявник
разом з ОСОБА_3 працювали на одному
підприємстві та підтримували дружні
стосунки. На день смерті ОСОБА_3 була
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1.
ОСОБА_3 була самотньою та потребувала
сторонньої допомоги, тому ОСОБА_1 з 1990-х
років переїхала до ОСОБА_3 та проживала
з нею разом. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3
померла. 07.04.2014 року заявник звернулась
до нотаріальної контори з заявою про
видачу свідоцтва про право власності
на спадкове майно, однак їй було
відмовлено з тих підстав, що нею не
доведено факту родинних відносин та
факту постійного проживання зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, тому заявник просила
встановити факт проживання однією
сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з 1990
року по 03.12.2012 року за адресою АДРЕСА_1.

У судовому засіданні заявник та
її представник вимоги викладені в
заяві підтримали в повному обсязі та
просили заяву задовольнити.

Приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_2 у
судове засідання не з'явився, надав
лист в якому зазначив, що на теперішній
час йому нічого невідомо про спільне
проживання ОСОБА_3, померлої
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 Просив справу
розглянути без його участі.

Допитані у судовому засіданні свідки:
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у судовому засіданні
підтвердили факт проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_1, також підтвердили факт
спільного ведення господарства ат те,
що ОСОБА_1 взяла на себе обов'язок
доглядати за ОСОБА_3, оскільки інших
родичів у останньої не було, що й робила
до дня її смерті.

Суд, вислухавши заявника та його
представника, пояснення свідків та
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі, і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на день
смерті була зареєстрована в АДРЕСА_1.

Починаючи з 1960-х років заявник та
ОСОБА_3 разом працювали на одному
підприємстві та підтримували дружні
близькі стосунки. У зв'язку з тим, що
заявник та ОСОБА_3 були близькими
подругами, ОСОБА_3 була людина похилого
віку, самотньою та потребувала
сторонньої допомоги, тому заявник на
прохання останньої з 1990-х років
переїхала до неї проживати. Заявник та
ОСОБА_3 були пов'язані спільним побутом,
мали сумісний бюджет та ОСОБА_1 взяла на
себе обов'язок доглядати за ОСОБА_3,
оскільки інших родичів у останньої не
було.

Крім того, заявник у судовому засіданні
та у своїй заяві посилалась на те, що
вона особисто сплачувала усі
комунальні послуги та утримувала
ОСОБА_3 за власні кошти.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. ОСОБА_1
взяла на себе усі витрати пов'язані з
похованням ОСОБА_3

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась
спадщина, яка складається з квартири
АДРЕСА_1. На сьогоднішній день ОСОБА_1
проживає в вищезазначеній квартирі.

09 квітня 2014 року заявник звернулась до
нотаріуса з заявою про видачу
свідоцтва про право власності на
спадкове майно, однак ОСОБА_1 було
відмовлено з тих підстав, що нею не
доведено факту родинних відносин та
факту постійного проживання зі
спадкодавцем на час відкриття
спадщини.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на
захист цивільних прав та інтересів: « 1.
Кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання…». Стаття 16
ЦК України передбачає, що кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно пункту 1 частини 5 статті 234
Цивільного процесуального кодексу
України суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

Частина 1 статті 257 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачає, що заява фізичної особи про
встановлення факту, що має юридичне
значення, подається до суду за місцем
її проживання.

Судом встановлено, що заявник дійсно
спільно мешкала з ОСОБА_3 з 1990-х років по
03 грудня 2012 року, вони були пов'язані
спільним побутом, мали сумісний бюджет.
Суд приймає до уваги також і ті
обставини, що заперечень проти заяви не
подано, факт тривалого мешкання ОСОБА_3
та ОСОБА_1 підтверджується також
свідченнями свідків. Заявник не
порушує прав фізичних та юридичних
осіб, за захистом своїх прав звернулась
до суду. За таких обставин суд вважає,
що заявлені вимоги про встановлення
юридичного факту знайшли своє
підтвердження в ході судового
засідання, а тому можливо встановити
юридичний факт проживання ОСОБА_3 та
ОСОБА_1 однією сім'єю з 1990-х року по 03
грудня 2012 рік.

Частина 1 статті 257 Цивільного
процесуального кодексу України
передбачає, що заява фізичної особи про
встановлення факту, що має юридичне
значення, подається до суду за місцем
її проживання.

За викладених обставин суд
оцінює факт, на встановлення яких
претендує заявник, як такий, що під час
розгляду справи знайшов об'єктивне
підтвердження, і вважає за необхідне
заяву задовольнити повністю.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 256, 259 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Заяву - задовільнити.

Встановити факт спільного
проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 в період з 1990 року по 03.12.2012 року
за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення набирає чинності після спливу
строку на його оскарження, якщо
апеляційну скаргу не буде подано.

У випадку оскарження рішення, воно
набирає чинності після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
судове рішення.

Суддя
В.В. Трещов