АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/ 6593 /2014
інстанції - Середа К.О.
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

21 травня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб:
позивача ОСОБА_2

представника відповідача Стретович
М.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Прокуратури міста Києва про
відшкодування шкоди, завданої
бездіяльністю;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Печерського районного суду
м. Києва від 03квітня 2014 року

в с т а
н о в и л а:

Рішенням Печерського районного суду
м.Києва від 03.04.2014 року в задоволенні
позову ОСОБА_2 до Прокуратури міста
Києва про відшкодування шкоди,
завданої бездіяльністю відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог. Посилається на
незаконність ухваленого рішення,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що звернувся до
суду з позовом, в якому просив стягнути
з прокуратури міста Києва на його
користь в якості відшкодування
моральної шкоди, завданої протиправною
бездіяльністю стосовно його заяви від
16.05.2011, 10 000 грн.

ОСОБА_2 посилається на положення ст. ст.
23, 1173 ЦК України, практику
Європейського суду з прав людини
(пілотне рішення у справі «Юрій
Миколайович Іванов проти України»).
ОСОБА_2 вважає, що в даному випадку
органом, який несе пряму
відповідальність за невиконання
державою обов'язку забезпечення
виконання рішення суду є прокуратура м.
Києва, яка всупереч вимогам
Конституції України та повноваженням
продовжує свою протиправну
бездіяльність, що дозволяє Київській
міській раді безкарно ігнорувати
вимоги Конституції України і законів
Українищодо виконання постанови суду.

В суді апеляційної інстанції позивач
ОСОБА_2 підтримав апеляційну скаргу в
повному обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Представник
відповідача Стретович М.О.
заперечувала проти задоволення
апеляційної скарги, посилаючись на
законність та обґрунтованість
ухваленого судом рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
постановою Подільського районного
суду м. Києва від 04.10.2007 року задоволено
позов ОСОБА_2 до Київської міської ради,
Головного управління земельних
ресурсів КМДА, треті особи: TOB
«Альянс-Буд», КО «Київзеленбуд» про
визнання рішення протиправним, визнано
протиправним та скасовано пункт 8
рішення 6-ої сесії 24-го скликання
Київської міської ради за № 316/1191 від
23.12.2003 «Про надання і вилучення
земельних ділянок та припинення права
користування землею», зобов'язано
Київську міську раду прийняти рішення
по заяві ОСОБА_2 від 17.10.2001, яка надійшла
на розгляд до Київської міського
Голови 23.10.2001.

16.05.2011 ОСОБА_2 звернувся до прокуратури
м. Києва із заявою про порушення
кримінальної справи відносно
посадових осіб Київської міської ради,
щодо невиконання постанови суду.

Прокуратурою м. Києва листом від 20.05.2011
звернення ОСОБА_2 надіслано до
прокуратури Подільського району м.
Києва для організації перевірки та
вжиття заходів прокурорського
реагування.

В свою чергу, прокуратура
Подільського району м. Києва 25.05.2011
звернення позивача направила до ВДВС
Подільського РУЮ, водночас, зазначивши,
що це звернення надсилається до них за
належністю з питань невиконання
рішення суду.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.01.2013 позов ОСОБА_2 до прокуратури м.
Києва, прокуратури Подільського району
м. Києва про визнання бездіяльності
протиправною задоволено; визнано
протиправною бездіяльність
прокуратури м. Києва, прокуратури
Подільського району м. Києва стосовно
розгляду заяви ОСОБА_2 від 16.05.2011року.

З метою виконання судового рішення
прокуратурою міста копія заяви
позивача від 16.05.2011 направлена до
прокуратури Шевченківського району
м.Києва для перевірки викладених у ній
доводів.

За результатами перевірки
прокуратурою району 07.05.2013 внесено
відомості до Єдиного реєстру досудових
розслідувань, реєстраційний №
0000462, за ч. 2 ст. 382 КК України щодо
невиконання службовими особами
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
постанови Подільського районного суду
м.Києва від 04.10.2007 у справі № 2-А-196/07.
Кримінальне провадження направлено до
Шевченківського РУ ГУ МВС України в
м.Києві для проведення досудового
розслідування.

Крім того, прокуратурою
Шевченківського району м.Києва листом
від 08.05.2013 № 66-2821вих-13 поінформовано
Печерський районний суд м.Києва про
реєстрацію даного кримінального
провадження.

Крім того, звертаючись з позовом до
суду, ОСОБА_2 обґрунтовує свої позовні
вимоги положеннями ст. ст. 23, 1173 ЦК
України.

Статтею 56 Конституції України
закріплено право кожного на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування; їх посадових і
службових осіб.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю посадової або службової
особи органу державної влади, органу
влади Автономної Республіки Крим або
органу місцевого самоврядування при
здійсненні нею своїх повноважень,
відшкодовується державою, Автономною
Республікою Крим або органом місцевого
самоврядування незалежно від вини цієї
особи.

До суб'єктів відповідальності за ст.
1173 ЦК України належать створені
відповідно до Конституції України,
Конституції Автономної Республіки
Крим і правових актів Верховної Ради
України, Президента України, Кабінету
Міністрів України, Верховної Ради і
Ради Міністрів Автономної Республіки
Крим органи державної влади і
управління, які реалізують надані
державою функції та повноваження у
сфері управління, а також органи
місцевого самоврядування, створені на
підставі Конституції України, Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні», їх виконавчі органи та
посадові або службові особи вказаних
державних органів.

Звертаючись з даним позовом досуду ,
позивач визначає відповідачем саме
прокуратуру м. Києва, яка, виходячи з
аналізу вищенаведених норм чинного
законодавства, не є органом, який несе
відповідальність за завдану шкоду у
розумінні ст. 1173 ЦК України.

Натомість, положення ст. 1176 ЦК України
закріплюють особливий режим
відшкодування шкоди, завданої фізичній
особі незаконними рішеннями, діями чи
бездіяльністю органу дізнання,
попереднього (досудового) слідства,
прокуратури або суду.

Частиною 6 ст. 1176 ЦК України визначено,
що шкода, завдана фізичній або
юридичній особі внаслідок іншої
незаконної дії або бездіяльності чи
незаконного рішення органу, що
здійснює оперативно-розшукову
діяльність, органу досудового
розслідування, прокуратури або суду,
відшкодовується на загальних
підставах.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювана, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювана та вини останнього
в її заподіянні.

Частина 1 ст. 23 ЦК України закріплює, що
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав.

Згідно із ст. 1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у
п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому ця шкода полягає,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Під моральною шкодою слід розуміти
втрати немайнового характеру
внаслідок моральних чи фізичних
страждань, або інших негативних явищ,
заподіяних фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Позивачем у даній справі не доведено, в
чому полягає завдана йому моральна
шкода, не зазначено з яких міркувань
він виходив, визначаючи розмір шкоди,
та не доведено факту її заподіяння
відповідачем.

ОСОБА_2 не було надано доказів, які б
вказували на причинно-наслідковий
зв'язок між бездіяльністю прокуратури
м. Києва та завданням цією
бездіяльністю, на його думку,
моральноїшкоди.

Враховуючи викладене, суд дійшов
правомірного висновкупро те, що вимоги
позивача є безпідставними, а тому у
задоволенні його позову до прокуратури
міста Києва про відшкодування
моральної шкоди суд відмовив
обгрунтовано.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
рішення, неповне з'ясування обставин,
які мають значення для справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду
м.Києва від 03 квітня2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: