Справа № 510/259/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.04.2014 р.
Ренійський районний суд Одеської
області

у складі: - головуючого судді Дудник
В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Рені цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги
визнала, щодо їх задоволення не
заперечувала, просила про розгляд
справи без її участі.

Позивачка, її представник на
задоволенні позову наполягали, доводи
позову підтримали.

В ході розгляду справи судом були
дослідженні наступні докази: копія
свідоцтва про смерть ОСОБА_3 - помер
ІНФОРМАЦІЯ_1; копія свідоцтва про
смерть ОСОБА_4 - померла ІНФОРМАЦІЯ_2;
копія свідоцтва про одруження ОСОБА_3
та ОСОБА_4; копія свідоцтва про
народження ОСОБА_2 ; копія заповіту
ОСОБА_4 від 09.11.2006р., оформленого на ім'я
ОСОБА_2; копія рішення виконкому
Орлівської сільради від 01.03.2005р. про
видачу свідоцтва про право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_3 та ОСОБА_4; копія рішення
Орлівської сільради від 03.11.1993р. про
передачу безоплатно земельної ділянки
під житлову забудову; копії заповітів
ОСОБА_3 від 10.10.2006р. та від 09.11.2006р.,
оформлених на ім'я ОСОБА_2; копія
технічного паспорту на житловий
будинок АДРЕСА_1, оформленого на ім'я
ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Судом в ході судового розгляду справи
встановлено, що позивачка ОСОБА_1
звернулася до суду із вищевказаними
вимогами, пояснивши, що на підставі
рішення виконкому Орлівської сільради
від 01.03.2005р. № 12 батькам відповідачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві
спільної власності належав житловий
будинок із надвірними спорудами,
розташований по АДРЕСА_1. Влітку 2000 р.
батьки відповідачки продали позивачці
вищевказаний житловий будинок, платно
передали у володіння та користування
позивачці належну їм нерухомість разом
із всіма документами на неї. Тоді ж
позивачка заселилась на житлоплощу
вищевказаного будинку, з того часу
мешкає там. Отже, з 2000 року по
теперішній час позивачка фактично,
відкрито володіє житловим будинком
АДРЕСА_1, стежить за його технічним
станом, сплачує за утримання
комунальні послуги та ін. На момент
фактичного укладення угоди
купівлі-продажу нерухомості позивачка
та батьки відповідачки не оформили її у
письмовому вигляді та не засвідчили її
нотаріально. Родина ОСОБА_3 одразу
після продажу будинку виїхала зі
вказаної житлоплощі, як стало пізніше
відомо позивачці, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у
ІНФОРМАЦІЯ_3 померли. У зв'язку із
вищевикладеними обставинами ОСОБА_1
вважає, що має право на будинок,
оскільки з 2000 р. володіє та безперервно
користується ним, слідкує за його
технічним станом, несе витрати у
зв'язку із його утриманням, зберігає у
себе всю документацію на житло, як
власник нерухомості, отже з підстав ст.
344 ЦК України набула право власності на
нього.

Заслухавши пояснення представника
позивачки, показання свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, вивчивши матеріали справи та
надані документи, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги позивачки
обґрунтовані і підлягають задоволенню,
оскільки її доводи знайшли своє
належне підтвердження в судовому
засіданні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа,
яка добросовісно заволоділа чужим
майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено
цим Кодексом. Згідно із ч. 4 ст. 344 ЦК
України право власності за набувальною
давністю на нерухоме майно,
транспортні засоби, цінні папери
набувається за рішенням суду.

За ч. 1, 3 ст. 397 ЦК України володільцем
чужого майна є особа, яка фактично
тримає його у себе. Фактичне володіння
майном вважається правомірним, якщо
інше не випливає із закону або не
встановлено рішенням суду.

Як виходить з доводів позивачки, у 2000р.
між нею та батьками відповідачки
фактично була досягнута домовленість
про купівлю-продаж житлового будинку
АДРЕСА_1. Письмово та в нотаріальному
порядку вони цю угоду не оформляли. Як
з'ясувалося потім, батьки відповідачки
(які були співвласниками нерухомості) у
ІНФОРМАЦІЯ_3 померли, після їхньої
смерті позивачка, як спадкоємиця, щодо
спірного нерухомого майна будь-яких
вимог не пред'являла. Таким чином, з 2000р.
по теперішній час позивачка
безперервно, відкрито володіє житловим
будинком, сплачує всі належні платежі,
як власник нерухомості,
розпоряджається ним, проводить ремонти
та ін. За весь час володіння позивачкою
будинком, відповідачка, як спадкоємиця
після своїх батьків, не пред'являла до
позивачки жодних вимог про
витребування будинку, документів на
нього, не брала участі у його утриманні
та не несла витрат по сплаті належних
платежів. На момент розгляду справи в
суді відповідачка не заперечувала
щодо фактів, вказаних у позові, визнала
позовні вимоги в повному обсязі.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що родина
ОСОБА_1 їй відома давно, десь з 2000р. вони
мешкають у будинку АДРЕСА_1, оскільки
купили його. За час мешкання позивачка
зробила там ремонт, обробляє город.
Свідок знає позивачку, як власника
будинку, інших власників вона не знає
та не бачила за спірною адресою. Свідок
ОСОБА_9 також підтвердив, що ОСОБА_1
мешкає за спірною адресою вже більше 10
років, за цей час підвела газ до
будинку, веде господарство, робила
ремонти.

Таким чином, суд встановив, що
володіння позивачкою житловим
будинком є добросовісним (тобто
позивачка вважала, що вона володіє
нерухомістю з законних підстав,
оскільки була фактично досягнута
домовленість про купівлю-продаж
нерухомості), правомірним, відкритим
(позивачка, вважаючи себе власником,
сплачувала комунальні платежі за
утримання будинку, облаштовувала його
та ін.) та безперервним. Таким чином, суд
вважає, що житловий будинок цілком з
законних підстав було передано у
володіння та користування ОСОБА_1,
внаслідок чого остання набула право
власності на нього за набувальною
давністю.

З урахуванням викладених позивачкою та
досліджених у судовому засіданні
обставин, суд вважає можливим
задовольнити її вимоги щодо визнання
за нею права власності на будинок.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213 ЦПК
України, ст. ст. 15, 328, 344, 397 ЦК України, -

В И Р І Ш
И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 за набувальною
давністю право власності на житловий
будинок з надвірними спорудами (за
винятком самочинно побудованих),
розташований по АДРЕСА_1,
зареєстрований на праві власності за
ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Строк оскарження рішення в Апеляційний
суд Одеської області через Ренійський
районний суд Одеської області: 10 днів -
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя
В.І. Дудник