Провадження №: 2/752/713/14
27.03.2014 року Голосіївський районний суд
Головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
при секретарі Короткій Н.О.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
16.08.2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.
В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачем зазначено, що вироком
Шевченківського районного суду м.
Києва від 31.07.2012 року у кримінальній
справі № 1-1995/11, 1/2610/547/2012
засудженоОСОБА_2 за вчинення злочину,
передбаченого ч.1 ст. 172 КК України, та
встановлено, що в період часу з 01.08.2010
року по 15.10.2010 року ОСОБА_2, являючись
фізичною особою-підприємцем, з метою
спрощення ведення обліку роботи та
бухгалтерського обліку, діючи умисно, з
інших особистих мотивів, порушуючи
вимоги п. 6 ч. 1 ст. 24, ч. 2 ст. 2 КЗпП
України, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про
оплату праці» залучив до роботи та
використовував працю ОСОБА_1 як
шеф-кухаря в кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2» за
адресою: АДРЕСА_1, без укладення з ним
офіційної письмової трудової угоди, що
призвело до заниження дійсного стажу
роботи ОСОБА_1, що в свою чергу впливає
на визначення розміру пенсії за віком.
Тобто ОСОБА_2 порушував права ОСОБА_1,
передбачені ст. ст. 43, 46 Конституції
України на працю та соціальний захист у
старості, тобто грубо порушив
законодавство про працю. У вказаний
період роботи у ОСОБА_2 виникла
заборгованість перед ОСОБА_1 з виплати
зарплати в розмірі 10 300 грн., з яких 1300 -
залишок зарплати за серпень 2010 р., 6000
грн. - зарплата за вересень 2010 р. і 3000
грн. - зарплата за жовтень 2010 р. В
зв»язку з тим, що між сторонами не було
укладено письмового трудового
договору 22.09.2010 року ОСОБА_2 надав
ОСОБА_1 розписку, написану власноруч, в
якій зобов»язався в термін до 04.10.2010
року погасити заборгованість із
заробітної плати за серпень та
вересень 2010 року, розмір якої склав 7300
грн. 15.10.2010 року за ініціативою ОСОБА_1
трудові відносини було припинено,
однак ОСОБА_2 в категоричній формі
відмовився провести з ним розрахунок
за виконану роботу у серпні, вересні
(всупереч розписці від 22.09.2010 року) та
жовтні 2010 року. 18.10.2010 року на адресу
ОСОБА_2 було направлено претензію з
вимогою у термін до 25.10.2010 року провести
розрахунок за виконану роботу. В
зв»язку з тим, що в термін до 25.10.2010 року
розрахунок по заборгованості, що
склалася не проведено 18.05.2011 року
ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського
районного суду з позовною заявою про
стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за весь час
затримки виплати заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати. За результатами розгляду справи
№ 2-3879/11 Голосіївським районним судом м.
Києва 12.09.2011 року ухвалено рішення, яким
в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за весь час
затримки виплати заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати відмовлено. За результатами
перегляду вказаної справи в
апеляційному порядку за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 17.11.2011 року Апеляційний
суд м. Києва постановив ухвалу №
відхилив, а рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 12.09.2011 року
залишив без змін. Судами першої та
апеляційної інстанції встановлено, що
позивач та відповідач в трудових
відносинах не перебували. Разом з тим
наявність розписки свідчить про
наявність між сторонами не виконаного
зобов»язання боржником по якому
виступає відповідач, а кредитором -
позивач. Як вбачається з розписки від
22.09.2010 року ОСОБА_2 як боржник
зобов»язався виплатити ОСОБА_1 кошти у
розмірі 7 300, 00 грн. за виконану в серпні,
вересні роботу шеф-повара в кафе-барі
«ІНФОРМАЦІЯ_2», жодних зауважень до
якої зі сторони ОСОБА_2 не
висловлювалось. Крім підтвердженої
розпискою заборгованості за серпень,
вересень 2010 року ОСОБА_2 не провів
розрахунок і за роботу, виконану ОСОБА_1
у жовтні 2010 року, вартість якої склала 3
000,00 грн. за період роботи з 01 по 15 жовтня
2010 року. Наявність заборгованості за
період з 01 по 15 жовтня 2010 року
підтверджується претензією від 18.10.2010
року, надісланою на адресу ОСОБА_2
ОСОБА_1 У період з 01.08.2010 року по 15.10.2010
року (період виникнення
заборгованості) сторони погодили між
собою, що розмір оплати за виконану
роботу виконуватиметься на протязі
п»яти днів на тиждень, що
підтверджується розпискою і наданим
відповідачем в додатках до зустрічного
позову у справі № 2-3879/11 трудовим
договором (типовим) від 04.08.2010 року між
ОСОБА_2 і шеф-кухарем, відповідно до
якого фізична особа (ОСОБА_2)
зобов»язується оплачувати працю
працівника (шеф-кухаря) у розмірі 6000
грн. на місяць, вихідні дні складають - 2
дні на тиждень. Просив стягнути з
відповідача 11 175, 17 грн., з яких основна
сума боргу складає 10 300 грн., три
проценти річних 875, 17 грн. від
У судове засідання представник
позивача не з»явився, подав до суду
клопотання про розгляд справи за його
відсутності, повідомивши суд, що
заявлений позов підтримує у повному
обсязі, проти ухвалення заочного
рішення не заперечує.

Відповідач, у судове засідання не
з»явився повторно, направлені судові
виклики за адресою зареєстрованого у
встановленому законом порядку його
місця проживання повернуто до суду з
відміткою відділу зв»язку про
закінчення терміну зберігання, що за
правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України є
підставою для висновку суду про
належне повідомлення сторони.

З огляду на викладене, врахувавши думку
представника позивача, суд ухвалив,
розглянути справу за відсутності
сторін, ухвалити заочне рішення на
підставі наявних у справі даних.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1 підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

При вирішенні заявлених позивачем
позовних вимог, суд у першу чергу
керується загальними нормами
цивільно-процесуального
законодавства щодо порядку здійснення
цивільного судочинства.

За правилами ст. ст.11, 10 ЦПК України: суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд. Таке
право мають також особи (за винятком
тих осіб, які не мають цивільної
процесуальної дієздатності), в
інтересах яких заявлено вимоги.;
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається, як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків
встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст.61 ЦПК України,
обставини встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. Вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов»язкові для суду,
що розглядає справу про
цивільно-правові наслідки дій особи,
стосовно якої ухвалено вирок або
постанову суду з питань, чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що 22.09.2010 року
ОСОБА_2 власноручно написав розписку
ОСОБА_1, відповідно до змісту якої
ОСОБА_1 працює шеф-поваром у його
кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2»,
зобов»язується виплатити залишок
заробітної плати за серпень 2010 року 1
300, 00 грн. до 24.09.2010 року, а заробітну
плату за вересень 2010 року 6 000, 00 грн. до
04.10.2010 року (а.с.6).

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 12.09.2011 року,
постановленим у справі №2-3879/11 за
позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення нарахованої, але не
виплаченої заробітної плати,
середнього заробітку за час виплати
заробітної плати та зустрічним позовои
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування
шкоди, яке набрало законної сили 17.11.2011
року, встановлено, що ОСОБА_1 виконував
роботу у кафе-барі «ІНФОРМАЦІЯ_2» ФОП
ОСОБА_2, однак трудовий договір на
виконання роботи у встановленому
законом порядку оформлений не був.
(а.с.15-23).

Вироком Шевченківського районного
суду м. Києва від 31.07.2012 року щодо
засудження ОСОБА_2 за ч.1 ст. 172 КК
України також встановлено, що останній
, будучи ФОП здійснював
підприємницьку діяльність, пов»яз ану
з приготуванням та доставкою готової
їжі в кафе «ІНФОРМАЦІЯ_2» допустив до
роботи шеф-поварем ОСОБА_1 без
укладення з ним офіційної письмової
трудової угоди (а.с.22-28).

Звертаючись в суд з позовом, позивач
просить стягнути з відповідача борг по
виплаті належної йому заробітну плату
за фактично виконану роботу, яку
зобов»язався йому виплатити ОСОБА_2
відповідно до власноручно написаної
розписки за виконану роботу в серпні
2010 року 1 300, 00 грн. до 24.09.2010 року, у
вересні 2010 року 6 000, 00 грн. до 04.10.2010
року.

Також позивач просить стягнути з
відповідача належну йому заробітну
плату за роботу з 01. по 15.10.2010 року в
розмірі 3 000, 00 грн., що підтверджується
його претензією від 18.10.2010 року
надісланою на адресу ОСОБА_2

Відповідно до рекомендацій Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці» №13 від
24.12.1999 року, що містяться у п. 4., при
розгляді справ про оплату праці осіб,
які працюють за трудовим договором,
судам слід відмежовувати сферу
державного регулювання оплати праці
від сфери її договірного регулювання.

З огляду на встановлені судом
обставини, щодо виконання позивачем
обов»язків шеф-повара в кафе-барі
«ІНФОРМАЦІЯ_2», за виконання яких
відповідач зоболв»язався виплатити
ОСОБА_1 заробітну плату, що
підтверджується розпискою від 22.09.2010
року, то позовні вимоги про стягнення
з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заробітної
плати за виконану роботу в серпні 2010
року в розмірі 1 300, 00 грн. та у вересні
2010 року в розмірі 6 000, 00 грн. підлягають
задоволенню за правилами ст.ст. 509,525 ЦК
України.

Крім того, за правилами ст. 530,610,625 ЦК
України, підлягають задоволенню і
позовні вимоги позивача про стягнення
з відповідача 3% річних з підстав
порушення строків виплати заробітної
плати за виконану роботу, оскільки
розписка ОСОБА_2 також містить дані про
строк проведення зазначених виплат, а
саме 1 300, 00 грн. відповідач
зобов»язався сплатити до 24.09.2010 року, а 6
000, 00 грн. до 04.10.2010 року.

За проведеним позивачем розрахунком,
останній просить стягнути 3% річних за
прострочення виплати 1 300, 00 грн. - 112,08
грн., за прострочення виплати 6 000, 00
грн. - 512,38 грн., суд погоджується з
наведеним позивачем розрахунком,
оскільки він є правильним.

Відтак, стягненню у примусовому
порядку з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
заробітна плата за цивільно-правовою
угодою у розмірі 1 300, 00 грн. та 6 000, 00
грн., а також штрафні санкції з підстав
порушення строки її виплати у виді 3%
річних у розмірі 112,08 грн. та 512,38 грн.

Що ж стосується позовних вимог про
стягнення заробітної плати у розмірі 3
000, 00 грн. за період роботи з 01.по 15.10.2010
року, то вони не підлягають
задоволенню, оскільки зазначений
позивачем доказ на підтвердження цих
вимог, а саме його претензія на ім»я
відповідача не містить даних про те, що
ОСОБА_2 зобов»язався виплатити 3 000, 00
грн. за виконану роботу у жовтні місяці
2010 року.

Понесені позивачем судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 229,41
грн. при зверненні в суд з позовом
підлягають відшкодуванню відповідачем
за правилами ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 509,525,530,610,625 ЦК України , ст.ст.
10,11,60,88,137,179,208,213,218,224 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення боргу, задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1,
індивідуальний ідентифікаційний номер
- НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1
заборгованість по заробітній платі у
розмірі 1 300, 00 грн., 6 000, 00 грн., штрафні
санкції у розмірі 112,08 грн. та 512,08 грн.,
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 229, 41 грн., що складає
належну до стягнення суму в розмірі - 8
153 (вісім тисяч сто п»ятдесят три) грн. 57
коп..

Рішення може бути оскаржено позивачем
до Апеляційного суду м. Києва.
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення Апеляційна скарга
подається апеляційному суду через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення,
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, наведеному вище. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановления
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя:
Плахотнюк К.Г.