Ухвала

іменем україни

23 квітня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Штелик С.П.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Кафідової О.В.,

Касьяна О.П.,
Коротуна В.М.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про поділ майна, придбаного під
час шлюбу, за касаційною скаргою ОСОБА_3
на рішення апеляційного суду
Луганської області від 16 грудня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Луганська від 02 липня 2013 року
позовні вимоги задоволені.

Визнано спільним сумісним майном
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 автомобіль марки Hyundai
Gets, кузов № НОМЕР_2, реєстраційний номер
НОМЕР_1 вартістю 44 000 грн, комп'ютер
AMD Atlon вартістю 3 500 грн, мебельний
гарнітур до прихожої вартістю 2 000 грн,
спальний гарнітур вартістю 4 000 грн,
м'які меблі вартістю 6 000 грн, мебельний
гарнітур «Ірма» вартістю 4 500 грн,
кухонний гарнітур «Зоряна» вартістю 3
000 грн, телевізор «Самсунг» вартістю 8 500
грн, мікрохвильова піч «Самсунг»
вартістю 1 500 грн, пральна машина «LG»
вартістю 2 500 грн, холодильник «Норд»
вартістю 3 000 грн, загальною вартістю 82
500 грн.

Поділено спільне майно, придбане за час
шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Виділено в натурі ОСОБА_3 автомобіль
марки Hyundai Gets, кузов № НОМЕР_2,
реєстраційний номер НОМЕР_1, вартістю
44 000 грн та визнано за останньою право
власності на нього.

Виділено в натурі ОСОБА_4 комп'ютер AMD
Atlon вартістю 3 500 грн, мебельний
гарнітур до прихожої вартістю 2 000 грн,
спальний гарнітур вартістю 4 000 грн,
м'які меблі вартістю 6 000 грн, мебельний
гарнітур «Ірма» вартістю 4 500 грн,
кухонний гарнітур «Зоряна» вартістю 3
000 грн, телевізор «Самсунг» вартістю 8 500
грн, мікрохвильова піч «Самсунг»
вартістю 1 500 грн, пральна машина «LG»
вартістю 2 500 грн, холодильник «Норд»
вартістю 3 000 грн, загальною вартістю 38
500 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
грошову компенсацію вартості частки у
спільному майні подружжя в розмірі
5 000 грн, які внесені ОСОБА_3 на
депозитний рахунок суду.

Вирішено питання щодо розподілу
судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 16 грудня 2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення апеляційного суду
Луганської області від 16 грудня 2013
року, рішення суду першої інстанції
залишити в силі, мотивуючи свою вимогу
неправильним застосуванням судом норм
матеріального та порушенням норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що з 21 вересня 2002
року сторони перебувають у
зареєстрованому шлюбі, в період якого
останніми придбано наступне майно:
автомобіль марки Hyundai Gets, кузов №
НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1
вартістю 44 000 грн, комп'ютер AMD Atlon
вартістю 3 500 грн, мебельний гарнітур до
прихожої вартістю 2 000 грн, спальний
гарнітур вартістю 4 000 грн, м'яка меблі
вартістю 6 000 грн, мебельний гарнітур
«Ірма» вартістю 4 500 грн, кухонний
гарнітур «Зоряна» вартістю 3 000 грн,
телевізор «Самсунг» вартістю 8 500 грн,
мікрохвильова піч «Самсунг» вартістю 1
500 грн, пральна машина «LG» вартістю 2 500
грн, холодильник «Норд» вартістю 3 000
грн, загальною вартістю 82 500 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, керувався приписами ст.
ст. 60, 71 СК України, ч. 3 ст. 365, ст. 368 ЦК
України, роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, викладеними в
постанові від 21 грудня 2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» (далі -
Постанова), і виходив з обґрунтованості
вимог позивачки щодо поділу спільно
нажитого майна. Виділяючи в натурі
позивачці спірний автомобіль, суд
врахував інтереси двох малолітніх
дітей, які проживають з позивачкою та
відвідують школу та спортивні секції в
різних спортивних комплексах.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив з того, що ОСОБА_4 є
боржником у виконавчому провадженні
щодо стягнення з нього на користь ТОВ
«Торговий дім «Марс» грошових коштів
за судовим рішенням в рахунок
відшкодування завданої ним
матеріальної шкоди. У виконавчому
провадженні з метою забезпечення
виконання судового рішення накладено
арешт на спірний автомобіль, отже з
моменту накладення арешту у ТОВ
«Торговий дім «Марс» виникло право на
отримання присудженої вироком суду
грошової суми за рахунок спірного
автомобіля.

При цьому звертав увагу, що суд першої
інстанції ухвалив рішення без
залучення до участі у справі ТОВ
«Торговий дім «Марс», вирішивши при
цьому спір про права останнього.

Проте з таким висновком суду
апеляційної інстанції погодитись не
можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 60, 69, 70 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу), дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором. Аналогічні
приписи містяться у статтях 368 та 372
Цивільного кодексу України.

Як роз'яснено в пунктах 23, 24 Постанови,
вирішуючи спори між подружжям про
майно, необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (частина 4
статті 65 СК України).

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції в порушення вимог ст.
ст. 303, 304 ЦПК України, не визначився із
характером спірних правовідносин, так
як борг ОСОБА_4 перед ТОВ «Торговий дім
«Марс» не є спільним боргом подружжя,
оскільки виник в результаті вчинення
останнім злочину.

Крім того, апеляційний суд не
обґрунтував, з чого він виходив
відмовляючи у поділі іншого, крім
спірного автомобіля, майна подружжя.

Згідно з вимогами ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, на зазначені обставини не
звернув уваги, не встановив фактичні
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, а тому
судове рішення не відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338
ЦПК України є підставою для його
скасування із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 16 грудня 2013 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П.
Штелик

Судді:

М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

О.П. Касьян

В.М. Коротун