Справа №487/7632/13-ц 04.03.2014 04.03.2014 04.03.2014
Провадження №22ц/784/692/14 Головуючий
в першій інстанції Гаврасієнко В.О.
Категорія 52 Доповідач в
апеляційній інстанції Довжук Т.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів: Коломієць В.В., Довжук Т.С.,

при секретарі судового засідання
Руднік Є.М.,

за участю позивача
ОСОБА_3,

представників відповідача Влащука
В.М., Кольцової Н.О.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою кооперативного
підприємства «Центральний ринок»

на рішення Заводського районного суду
м. Миколаєва від 19 грудня 2013 року по
справі за позовом

ОСОБА_3

до

кооперативного підприємства
«Центральний ринок»

(далі - КП «Центральний ринок»)

про поновлення на роботі, визнання
незаконним та скасування наказу,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

23 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся з
позовом, який в подальшому уточнив, до
КП «Центральний ринок» про скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди.

Позивач зазначав, що перебував у
трудових відносинах з відповідачем з 19
листопада 2012 року та займав посаду
заступника директора КП «Центральний
ринок». 22 лютого 2013 року нове
керівництво відсторонило його та інших
працівників від роботи. 06 серпня 2013
року він отримав копію наказу № 103 про
його звільнення з роботи з 05 липня 2013
року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України,
а саме за прогули без поважних причин,
допущені з 26 березня 2013 року по 05 липня
2013 року. З 23 лютого 2013 року по 25 березня
2013 року він знаходився на лікарняному,
проте з 25 березня 2013 року нове
керівництво не допускало його до
робочого місця та до виконання
трудових обов'язків, про що було
складено акти.

Посилаючись на те, що невиконання ним
трудових обов'язків відбулося лише з
вини відповідача, а також на те, що його
звільнення проведено з порушенням
вимог трудового законодавства, позивач
просив визнати незаконним та скасувати
наказ про звільнення, поновити його на
роботі з 05 липня 2013 року, стягнути
середній заробіток за час вимушеного
прогулу починаючи з 26 березня 2013 року
по день ухвалення рішення, а також 5 000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 19 грудня 2013 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.
Скасовано наказ № 103 від 05 липня 2013 року
про звільнення ОСОБА_3 Поновлено його
на посаді заступника директора КП
«Центральний ринок». Стягнуто з
відповідача на користь позивача 39 000
грн. 69 коп. середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, а також 500 грн. на
відшкодування моральної шкоди. Рішення
в частині поновлення на роботі та
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу за один місяць
допущено до негайного виконання. Також
вирішено питання про розподіл судових
витрат.

В апеляційній скарзі КП «Центральний
ринок», посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції, просить його скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_3 у задоволенні позову в повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача та представників відповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, в межах
заявлених вимог, повно та всебічно
дослідив обставини справи, дав належну
оцінку доказам, які надали сторони, і
дійшов правильного висновку, що
звільнення позивача з роботи проведено
з порушенням встановленого законом
порядку, а тому правомірно поновив його
на роботі, а також стягнув з
відповідача на користь позивача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду.

Як встановлено судом та вбачається із
матеріалів справи, позивач з 19
листопада 2012 року перебував у трудових
відносинах з відповідачем, працюючи
заступником директора КП «Центральний
ринок». До дисциплінарної
відповідальності не притягувався.

У зв'язку з поновленням на роботі
директора Кольцової Г.І., частину
працівників адміністрації, зокрема й
позивача, не допустили до виконання
трудових обов'язків, починаючи з 25
березня 2013 року (після його виходу з
лікарняного), без законних підстав,
виставивши спеціальну охорону та
відгородивши адміністративну частину
будівлі парканом.

Зазначене підтверджується матеріалами
справи, зокрема, поясненнями свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, актами,
складеними в період з 25 лютого 2013 року
по 25 червня 2013 за їх участю та інших
осіб, щодо недопущення, зокрема, й
позивача до роботи невідомими особами
у формі охоронців, колективним
зверненням про порушення трудових прав
до Територіальної державної інспекції
з питань праці, Актом, складеним за
участю представників обласної
профспілки працівників споживчої
кооперації (а.с. 7-60).

Саме ці причини викладені позивачем та
іншими працівниками в пояснювальній
записці від 25 квітня 2013 року на ім'я
директора КП «Центральний ринок» на
його вимогу (а.с. 61).

Крім того, вказані причини зазначені
позивачем у свої заявах, які
надсилались ним 22 лютого 2013 року та 26
березня 2013 року, відповідно, на ім'я
начальника УМВС України в
Миколаївській області і прокурора
Миколаївській області; на ім'я
прокурора м. Миколаєва та, які надані
ним до заперечень на апеляційну
скаргу.

Проте, наказом № 103 від 05 липня 2013 року
трудові відносини з позивачем
припинено - його звільнено з роботи з 05
липня 2013 року за п. 4 ст. 40 КЗпП України
за прогули без поважних причин,
допущені з 26 березня 2013 року по 05 липня
2013 року.

Копію наказу позивач отримав 06 серпня
2013 року, а 23 серпня 2013 року, з
дотриманням процесуальних строків для
захисту порушених трудових прав,
передбачених ст. 233 КЗпП України,
звернувся до суду із зазначеним
позовом.

Так, пунктом 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України
передбачено, що працівник може бути
звільнений з роботи за прогул (в тому
числі відсутності на роботі більше
трьох годин протягом робочого часу),
допущений без поважних причин.

За порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких заходів стягнення,
як догана або звільнення (ст. 147 КЗпП
України).

Дисциплінарне стягнення
застосовується з дотриманням строків
та порядку їх накладення, передбачених
ст. ст. 148, 149 КЗпП України.

Зокрема, до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення.

При обранні виду стягнення необхідно
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі і повідомляється працівникові
під розписку ( ст. 149 КЗпП).

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про те, що в
період з 26 березня 2013 року по 05 липня 2013
року позивач не мав можливості
виконувати свої трудові обов'язки,
оскільки без законних підстав, в
порушення вимог ст. 46 КЗпП України, був
відсторонений від роботи, а тому цей
час слід вважати вимушеним прогулом.

Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 24 грудня 1999
року № 13 «Про практику застосування
судами законодавства про оплату
праці», якщо буде встановлено, що в
порушення ст. 46 КЗпП України
роботодавець із власної ініціативи без
законних підстав відсторонив
працівника від роботи із зупиненням
виплати заробітної плати, суд має
задовольнити позов останнього про
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

Крім того, суд обґрунтовано вважав, що
при звільненні позивача допущені й
інші порушення вимог трудового
законодавства.

Так, вимогами ст. 43 КЗпП України
передбачено, що розірвання трудового
договору із зазначених підстав можливо
лише за попередньою згодою виборного
органу первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.
Звільнення погоджується з органом
профспілки, яка утворена і діє на
підприємстві, і членом якої є
працівник.

Обґрунтоване письмове подання
власника або уповноваженого ним органу
про розірвання трудового договору з
працівником має розглядатися у
присутності працівника на якого воно
внесено або його представника. Розгляд
заяви у відсутності працівника
допускається лише за його письмовою
заявою. У разі повторної неявки
працівника без поважних причин подання
може розглядатися за його відсутності.

Але, з матеріалів справи вбачається, що
відповідачем не надані належні докази
про повідомлення позивача о проведенні
засідання профспілкового комітету 26
червня 2013 року. Проте, обов'язок
доведення цього факту лежить на
відповідачеві, у відповідності до
вимог ст. 60 ЦПК України.

Враховуючи викладене, доводи
відповідача в апеляційній скарзі про
дотримання чинного законодавства при
звільненні позивача є
необґрунтованими.

Також, суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про часткове
задоволення позову про відшкодування
моральної шкоди, яка спричинена
позивачу порушенням його законних
трудових прав, що спричинило йому
моральні страждання, виходячи з
поважності причини пропуску
тримісячного строку звернення,
оскільки з такими додатковими вимогами
позивач звернувся у грудні 2013 року.
Колегія суддів не вбачає підстав для
змінення розміру моральної шкоди, який
був визначений судом першої інстанції
у відповідності до вимог закону.

Згідно із ст. 234 КЗпП України у разі
пропуску з поважних причин строків,
установлених ст. 233 цього Кодексу,
районний суд може поновити ці строки.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Таким чином, висновок суду першої
інстанції, що звільнення позивача з
роботи проведено з порушенням
встановленого законом порядку є
правильним.

Доводи апеляційної скарги, що рішення
суду є незаконним і необґрунтованим є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду, яке
переглядалось в межах доводів
апеляційної скарги, є законним,
обґрунтованим та постановленим з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, а тому відсутні
підстави для його скасування.

Керуючись статтями 303, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу кооперативного
підприємства «Центральний ринок»
відхилити, а рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 19
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді