АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2656/08
інстанції - Чорнобук В.І.
Справа № 22-ц/774/1569/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року
м.
Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді -
Черненкової Л.А.

суддів -
Петешенкової М.Ю., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
комунального підприємства
«Теплоенерго» Дніпропетровської
міської ради на рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
30 травня 2008 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської
ради, третя особа: комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» про визнання права
власності, -

В С Т А Н
О В И Л А:

19 листопада 2007 року ОСОБА_1 звернувся
до суду із зазначеною позовною заявою,
за якою просив суд визнати за ним право
власності на самовільно збудовану
споруду, яка розташована на земельній
ділянці, площею 4500 кв.м за адресою:
АДРЕСА_1. Рішенням Жовтневого районного
суду м. Дніпропетровська від 03 грудня
2007 року позовні вимоги задоволено.
Ухвалою Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 08 квітня 2008 року
рішення суду від 03 грудня 2007 року
скасовано у зв'язку з нововиявленими
обставинами. 14 квітня 2008 року та 21
травня 2008 року ОСОБА_1 звернувся до суду
зі зміненими позовними вимогами,
згідно з якими в остаточній редакції
просив суд визнати за ним право
власності на домоволодіння, яке
складається з незавершеного
будівництвом житлового будинку (А-2,
готовність 83%), прибудови (А`-1,
готовність 83%), та конструкції огорожі
(№1,2), які розташовані на земельній
ділянці площею 4027 кв.м за адресою:
АДРЕСА_2 без додаткових процедур та
актів введення в експлуатацію;
зобов'язати КП ДМБТІ зареєструвати
право власності на домоволодіння, яке
складається з незавершеного
будівництвом житлового будинку (А-2,
готовність 83%), прибудови (А`-1,
готовність 83%), та конструкції огорожі
(№1,2), які розташовані на земельній
ділянці площею 4027 кв.м за адресою:
АДРЕСА_2 у встановленому порядку та
видати йому витяг про реєстрацію права
власності. В обґрунтування своїх
позовних вимог позивач посилався на те,
що 27 жовтня 1994 року рішенням
виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради № 1077
виробничому підприємству з
теплопостачання «Теплоенерго» була
надана земельна ділянка, площею 4027 кв.м,
розташована за адресою: АДРЕСА_1 в
тимчасове користування строком на три
роки. Згідно з п.4 цього рішення
виробниче підприємство з
теплопостачання «Теплоенерго» повинно
було укласти з виконкомом міської ради
договір на право тимчасового
користування земельною ділянкою. Після
закінчення строку дії вищевказаного
договору право користування земельною
ділянкою площею 4027 кв.м було втрачено. 20
грудня 1999 року між позивачем та ТОВ
«Фірма Моноліт» був укладений договір
підряду б/н. Після укладення договору
позивач розпочав будівництво
житлового будинку на земельній ділянці
площею 4027 кв.м, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1. Розпорядженням голови
Дніпропетровської міської ради
незавершеному будівництвом житловому
будинку по АДРЕСА_1 присвоєно нову
адресу - АДРЕСА_2. На цей час будівництво
є незавершеним. Згідно технічного
звіту № 14/03 виконаного
Дніпропетровським відділенням
Українського державного
науково-виробничого інституту зйомок
міст та геоінформатики «Укргеоінформ»
ім. А.В. Шаха площа земельної ділянки на
якій розташовані незакінчені
будівництвом житловий будинок (літ. А-2,
готовність 83%), прибудови (А`-1,
готовність 83%) та конструкції огорожі,
складає 4027 кв.м. Згідно з висновком №
315/08 виконаного ТОВ «Стеконік» від
11.03.2008 року про технічний стан
незавершеного будівництвом житлового
будинку (літ. А-2, готовність 83%),
прибудови (А`-1, готовність 83%) та
конструкції огорожі (№1,2), що
розташовані за вищевказаною адресою,
останні відповідають будівельним,
протипожежним та санітарним нормам та
правилам, з можливістю їх подальшої
експлуатації.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 травня 2008 року
ухвалено: визнати за ОСОБА_1 право
власності на домоволодіння, яке
складається з незавершеного
будівництвом житлового будинку ( А-2,
готовність 83%), прибудови (А`-1,
готовність 83%) та конструкції огорожі
(№1,2), які розташовані на земельній
ділянці площею 4027 кв.м за адресою:
АДРЕСА_2 без додаткових процедур та
актів введення в експлуатацію;
зобов'язати КП ДМБТІ зареєструвати
право власності на домоволодіння, яке
складається з незавершеного
будівництвом житлового будинку (А-2,
готовність 83%), прибудови (А`-1,
готовність 83%) та конструкції огорожі
(№1,2), які розташовані на земельній
ділянці площею 4027 кв.м за адресою:
АДРЕСА_2 у встановленому порядку та
видати ОСОБА_1 витяг про реєстрацію
права власності.

Справа неодноразово розглядалась
судовими інстанціями.

В апеляційній скарзі КП «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради, яке не
приймало участі у справі, вважаючи, що
зазначене рішення суду порушує його
права та інтереси, просить рішення суду
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовити,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначено, що за
адресою: АДРЕСА_1, яка розпорядженням
голови Дніпропетровської міської ради
була змінена на АДРЕСА_2,
розташовувалось незавершене
будівництво
адміністративно-побутового корпусу та
допоміжних приміщень, зведених за
рахунок коштів КП «Теплоенерго»
відповідно до рішення виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради народних депутатів № 657 від 23
травня 1996 року «Про дозвіл
проектування виробничому
підприємству по теплопостачанню
«Теплоенерго»
адміністративно-побутового корпусу та
допоміжних приміщень по вул.
Погребняка, 2 на існуючій території».

Позивач неодноразово не з'являється у
призначені судові засідання суду
апеляційної інстанції, хоча належним
чином повідомлявся про дату, час та
місце судових засідань. Судова колегія
у відповідності до вимог статей 303-1, 305
ЦПК України, вважає можливим
розглянути справу за відсутністю осіб,
які не з'явилися.

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді, пояснення сторін, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги
в її межах та в межах позовних вимог,
вважає за необхідне її задовольнити з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилалися як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
про задоволення позову, виходив з
того, що встановлено судом про те, що 27
жовтня 1994 року рішенням виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради № 1077 виробничому підприємству з
теплопостачання «Теплоенерго» була
надана земельна ділянка, площею 4027 кв.м,
розташована за адресою: АДРЕСА_1 в
тимчасове користування строком на три
роки. Згідно з п.4 цього рішення
виробниче підприємство з
теплопостачання «Теплоенерго» повинно
було укласти з виконкомом міської ради
договір на право тимчасового
користування земельною ділянкою. Після
закінчення строку дії вищевказаного
договору право користування земельною
ділянкою площею 4027 кв.м було втрачено. 20
грудня 1999 року між позивачем та ТОВ
«Фірма Моноліт» був укладений договір
підряду б/н. Після укладення договору
позивач розпочав будівництво
житлового будинку на земельній ділянці
площею 4027 кв.м, розташованій за адресою:
АДРЕСА_1. Розпорядженням голови
Дніпропетровської міської ради
незавершеному будівництвом житловому
будинку по АДРЕСА_1 присвоєно нову
адресу - АДРЕСА_2. На цей час будівництво
є незавершеним. Згідно технічного
звіту № 14/03 виконаного
Дніпропетровським відділенням
Українського державного
науково-виробничого інституту зйомок
міст та геоінформатики «Укргеоінформ»
ім. А.В. Шаха площа земельної ділянки на
якій розташовані незакінчені
будівництвом житловий будинок (літ. А-2,
готовність 83%), прибудови (А`-1,
готовність 83%) та конструкції огорожі,
складає 4027 кв.м. Згідно з висновком №
315/08 виконаного ТОВ «Стеконік» від
11.03.2008 року про технічний стан
незавершеного будівництвом житлового
будинку (літ. А-2, готовність 83%),
прибудови (А`-1, готовність 83%) та
конструкції огорожі (№1,2), що
розташовані за вищевказаною адресою,
останні відповідають будівельним,
протипожежним та санітарним нормам та
правилам, з можливістю їх подальшої
експлуатації. Районний суд керувався
при розгляді справи ч.3 ст.331, ст.376 ЦК
України.

Але з висновками суду погодитись не
можна, оскільки суд першої інстанції
неправильно визначив спірні
правовідносини та неправильно
застосував норми матеріального права,
без належного з'ясування обставин
справи, які мають істотне значення для
вирішення справи; мотивація суду щодо
своїх висновків відсутня в рішенні
суду; суд зазначив норми права, які
спростовують висновок суду про
задоволення позову; судом встановлені
обставини, які не підтверджуються
матеріалами справи.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 331 ЦК право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації; до завершення будівництва
особа вважається власником матеріалів,
які були використані в процесі цього
будівництва. Вартість матеріалів, які
були використані позивачем для
будівництва житлового будинку,
підтверджується кошторисною
документацією.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 376 ЦК
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил. Особа, яка здійснила або
здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього.

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Суд першої інстанції, застосувавши
вказані норми закону, визнав право
власності за позивачем на незавершений
житловий будинок, однак це не
передбачено цими нормами закону.

Суд першої інстанції не звернув увагу
на те, що спірний будинок 1998 року
побудови (а.с.47), а тому безпідставно
посилається на договір підряду на
будівництво від 20 грудня 1999 року (а.с.
19-22), як підставу права власності
позивача на нерухомість, та, зокрема, в
цьому договорі не зазначено адресу
такого будівництва; суд в порушення
вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України не
врахував, що спірні правовідносини
врегульовані нормами ЦК УРСР 1963 року,
та що за правилами ст. 105 цього Кодексу
громадянин, який збудував жилий
будинок, здійснив його перебудову чи
прибудову без встановленого дозволу,
або без належно затвердженого проекту,
або з істотними відхиленнями від
проекту, або з грубим порушенням
основних будівельних норм і правил, не
вправі розпоряджатися цим будинком чи
частиною його (продавати, дарувати,
здавати в найом тощо). Господарські і
побутові будівлі та споруди, зведені
громадянином без встановленого
дозволу або належно затвердженого
проекту, чи з істотними відхиленнями
від проекту, або з грубим порушенням
основних будівельних норм і правил, за
рішенням виконавчого комітету
районної, міської, районної в місті
Ради народних депутатів зносяться
громадянином, який провадив самовільне
будівництво, або за його рахунок.
Одержані при знесенні жилого будинку
або частини його, господарських і
побутових будівель та споруд
будівельні матеріали залишаються у
власності громадянина, який провадив
самовільне будівництво.

Вирішуючи спір, суд також не врахував,
що відповідно до ст. 301 Закону від 20
квітня 2000 р. N 1699-III "Про планування і
забудову територій", ст. 18 Закону від 16
листопада 1992 р. N 2780-XII "Про основи
містобудування" будівництво об'єктів
містобудування незалежно від форм
власності здійснюється з дозволу
відповідних рад, які можуть делегувати
це право відповідним виконавчим
органам; закінчені будівництвом
об'єкти підлягають прийняттю в
експлуатацію в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
вересня 2004 р. N 1243, прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів полягає у підтвердженні
державними приймальними комісіями
готовності до експлуатації об'єктів
нового будівництва, зокрема, як
житлово-громадського, так і
виробничого призначення, інженерних
мереж та споруд, їх
інженерно-технічного оснащення
відповідно до проектної документації,
нормативних вимог, вихідних даних на
проектування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК, ст. 3 ЦПК
кожна особа має право на захист свого
цивільного права лише в разі його
порушення.

Проте судом першої інстанції не
встановлено, що порушене позивачем у
суді питання було предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
давали б підставу вважати про
наявність спору про право.

Із матеріалів справи вбачається, що
рішенням виконавчого комітету
Дніпропетровської міської ради № 1077
від 27 жовтня 1994 року виробничому
підприємству з теплопостачання
«Теплоенерго» були надані земельні
ділянки площею 3136 кв.м в постійне
користування з видачею державного акта
та площею 4500 кв.м в тимчасове
користування без права капітального
будівництва, які розташовані за
адресою: АДРЕСА_1 строком на три роки
(а.с.4).

Однак судом першої інстанції не
вирішено питання щодо притягнення
вказаного підприємства до участі у
справі, оскільки спірні правовідносини
стосуються прав цієї особи стосовно
використання зазначеної земельної
ділянки за цільовим призначенням, в
тому числі і щодо прав на спірний об'єкт
нерухомості.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
у порушення вказаних вимог закону що є
підставою для його скасування
відповідно до вимог п.п.1-4 ч.1 статті 309
ЦПК України з ухваленням нового
рішення.

Спірні правовідносини виникли щодо
визнання права власності на
незавершений об'єкт самочинного
будівництва за адресою: АДРЕСА_2.

Судова колегія встановила і це
підтверджується матеріалами справи, що
за адресою: АДРЕСА_1, яка розпорядженням
голови Дніпропетровської міської ради
була змінена на АДРЕСА_2, знаходяться
незавершені будівництвом будівлі. 27
жовтня 1994 року рішенням виконавчого
комітету Дніпропетровської міської
ради № 1077 виробничому підприємству з
теплопостачання «Теплоенерго» були
надані земельні ділянки площею 3136 кв.м
в постійне користування з видачею
державного акта та площею 4500 кв.м в
тимчасове користування без права
капітального будівництва строком на
три роки, які розташовані за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.4-5). 20 грудня 1999 року між
позивачем та ТОВ «Фірма Моноліт» був
укладений договір підряду б/н та в
цьому договорі не зазначено адресу
такого будівництва. Позивач зазначив,
що після укладення договору підряду
він розпочав будівництво житлового
будинку на земельній ділянці площею 4027
кв.м, розташованій за адресою: АДРЕСА_1.
На цей час будівництво є незавершеним.
Згідно технічного звіту № 14/03
виконаного Дніпропетровським
відділенням Українського державного
науково-виробничого інституту зйомок
міст та геоінформатики «Укргеоінформ»
ім. А.В. Шаха площа земельної ділянки на
якій розташовані незакінчені
будівництвом житловий будинок (літ. А-2,
готовність 83%), прибудови (А`-1,
готовність 83%) та конструкції огорожі,
складає 4027 кв.м. Згідно з висновком №
315/08 виконаного ТОВ «Стеконік» від
11.03.2008 року про технічний стан
незавершеного будівництвом житлового
будинку (літ. А-2, готовність 83%),
прибудови (А`-1, готовність 83%) та
конструкції огорожі (№1,2), що
розташовані за вищевказаною адресою,
останні відповідають будівельним,
протипожежним та санітарним нормам та
правилам, з можливістю їх подальшої
експлуатації. Відповідно до технічного
паспорту на садибний (індивідуальний
житловий будинок) АДРЕСА_2, виданого КП
«ДМБТІ» Дніпропетровської обласної
ради 14.05.2008 року, на земельній ділянці
загальною площею 3993 кв.м знаходиться
житловий будинок (відсоток готовності
83%), ангар (тимчасовий) та огорожа.
Спірний житловий будинок та ангар 1998
року побудови (а.с.43-47).

За положеннями ч. 2 ст. 6 Конституції
України органи законодавчої,
виконавчої та судової влади здійснюють
свої повноваження в установлених цією
Конституцією межах і відповідно до
законів України.

За змістом пп. 1 п. "б" ч. 1 ст. 31 Закону
України від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР
"Про місцеве самоврядування в Україні"
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів у порядку,
встановленому законодавством,
відноситься до відання виконавчих
органів сільських, селищних, міських
рад.

Статтею 376 ЦК України також визначені
певні правила, за якими можливе
визнання за особою права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно.

При цьому з урахуванням норм Закону
України "Про основи містобудування" та
Закону України "Про планування і
забудову територій" для вирішення
питання про визнання за особою права
власності на об'єкт нерухомого майна в
тому разі, коли в прийнятті такого
об'єкту в експлуатацію відмовлено,
обов'язковою умовою є дотримання усіх
визначених законом вимог та умов, які
необхідні для прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Аналіз указаних норм дає підстави для
висновку, що визнання судом права
власності на самочинне будівництво
можливе у тому разі, якщо в прийнятті
такого об'єкта в експлуатацію було
незаконно відмовлено та за умови
дотримання визначених законом вимог,
які необхідні для прийняття в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта.

Оскільки матеріали справи не містять
будь-яких даних щодо звернення
позивача до органів місцевого
самоврядування про прийняття в
експлуатацію спірного житлового
будинку, а також про відмову цих
органів у його вирішенні, висновок суду
першої інстанції про визнання права
власності на самочинно збудовані
споруди є незаконним.

Згідно роз'ясненням Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у постанові від 30 березня 2012 року
N 6 «Про практику застосування судами
статті 376 Цивільного кодексу України
(про правовий режим самочинного
будівництва)» ч.2 п.3 - визнання права
власності на незавершений об'єкт
самочинного будівництва не
допускається, оскільки це суперечить
змісту як частини третьої статті 376, так
і статті 331 ЦК.

Встановивши, що спірна нерухомість є
самочинним незавершеним будівництвом,
що підтверджується технічним
паспортом на садибний (індивідуальний
житловий будинок) за адресою: АДРЕСА_2,
виданий КП «ДМБТІ» Дніпропетровської
обласної ради станом на 14.05.2008 року
(а.с.43-47), до експлуатації не прийняте,
судова колегія дійшла висновку про
відсутність правових підстав для
визнання за позивачем права власності
на незавершене самочинно збудоване
нерухоме майно, окрім того, встановивши
недоведеність порушення прав позивача
щодо вказаної нерухомості, судова
колегія вважає за необхідне у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_1
відмовити.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд
апеляційної інстанції змінює рішення
або ухвалює нове, суд відповідно змінює
розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що у зв'язку з відмовою у
задоволенні позову позивачу не
відшкодовуються судові витрати,
понесені ним за розглядом цієї справи,
то у судової колегії не має підстав для
стягнення цих судових витрат на
користь позивача.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316,
ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш
И Л А:

Апеляційну скаргу комунального
підприємства «Теплоенерго»
Дніпропетровської міської ради -
задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 30 травня 2008 року -
скасувати з ухваленням нового
рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської
ради, третя особа: комунальне
підприємство «Дніпропетровське
міжміське бюро технічної
інвентаризації» про визнання права
власності.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Судді