Справа № 740/119/13-ц Провадження №
22-ц/795/4/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Бережняк В.Д. Доповідач - Позігун М. І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна
М.І.суддів:Зінченко С.П., Мамонової
О.Є.при секретарі:Остапенко Г.С.за
участю:ОСОБА_5 та його представника
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги
апеляційними скаргами ОСОБА_8, ОСОБА_9;
ОСОБА_5, ОСОБА_10; ОСОБА_7 на рішення
Ніжинського міськрайонного суду
Чернігівської області від 29 травня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_10
до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, за зустрічним позовом
ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_10 про
зобов'язання повернення земельної
ділянки у попередній стан, зобов'язання
знесення паркану та прибудови до
веранди будинку та стягнення моральної
шкоди, за зустрічним позовом ОСОБА_7 до
ОСОБА_5, ОСОБА_10 про зобов'язання
повернення земельної ділянки у
попередній стан, усунення перешкод у
користуванні господарськими спорудами
та догляді за будинком,

в с т а н о в и в:

У січні 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_10
звернулися з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про усунення перешкод в
користуванні ними частиною земельної
ділянки по АДРЕСА_1, виділеної їм у
користування згідно рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 12 червня 2012 року, шляхом
зобов'язання ОСОБА_7 встановити вхід до
її частини двору на відстані одного
метра від стіни будинку та перемістити
туалет з їхньої земельної ділянки на
земельну ділянку, що надана у
користування ОСОБА_7 Крім того, просили
суд стягнути з ОСОБА_7 на їх користь 6083
грн, що становить 1/2 частину витрат на
встановлення паркану, який є межовою
спорудою, що розділяє суміжні земельні
ділянки; 454 грн. 79 коп. у відшкодування
витрат, понесених на придбання ліків в
зв'язку з завданням ОСОБА_10 тілесних
ушкоджень, завданих їй ОСОБА_7 та ОСОБА_8
в день встановлення огорожі; 15 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди в
солідарному порядку з трьох
відповідачів, що пов'язано з
протиправною поведінкою останніх щодо
позивачів та зокрема, з пошкодженням
майна позивачів.

ОСОБА_7, а згодом і ОСОБА_8 та ОСОБА_9
звернулися з зустрічними позовами до
ОСОБА_5, ОСОБА_10, в яких просили суд
винести рішення про усунення перешкод
у користуванні господарськими
спорудами та у догляді за стінами
будинку шляхом зобов'язання
відповідачів повернути земельну
ділянку по АДРЕСА_1 у попередній стан,
тобто повернутися до порядку
користування земельною ділянкою, який
мав місце до ухвалення 12 червня 2012 року
рішення апеляційним судом
Чернігівської області; зобов'язати
відповідачів знести за власні кошти
встановлений ними металевий паркан, а
також прибудови, які створюють
перешкоди у користуванні хвірткою,
туалетом, душем, навісом, а також є
перешкодою в обслуговуванні ними
частини стіни будинку, належної їм на
праві власності; стягнути з ОСОБА_5 та
ОСОБА_10 на їх користь 15 000 грн. на
відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 29
травня 2013 року в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_10 до ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою,
стягнення матеріальної та моральної
шкоди відмовлено, а також відмовлено в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_8,
ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ОСОБА_10 про
зобов'язання повернення земельної
ділянки у попередній стан, зобов'язання
знесення паркану та прибудови до
веранди будинку та стягненні моральної
шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_5 та
ОСОБА_10 задоволено частково.
Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди
ОСОБА_7 у користуванні земельною
ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1
шляхом знесення металевого паркану із
профнастилу, висотою 2 м, побудованого
ОСОБА_5, а в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 та ОСОБА_10
просять скасувати рішення суду в
частині відмови в задоволенні їх
позовних вимог та в частині
задоволених позовних вимог ОСОБА_7 про
знесення металевого паркану; ухвалити
нове рішення про задоволення позовних
вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_10, а відповідно
повністю відмовити в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7

В апеляційних скаргах ОСОБА_8, ОСОБА_9 та
ОСОБА_7 просять скасувати рішення суду
в частині відмови в задоволенні їх
позовних вимог та ухвалити нове
рішення про задоволення їх позовних
вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційних скарг зводяться до
невідповідності висновків суду про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог кожного із позивачів
фактичним обставинам справи, а
подружжя ОСОБА_10 вважає, що судом
рішення про зобов'язання ОСОБА_11 знести
паркан прийнято без врахування
відсутності порушень будівельних норм
при його будівництві, а також не
враховано, що паркан було побудовано по
межі, визначеній рішенням суду.

Заслухавши доповідача, учасників
судового процесу, перевіривши
матеріали справи, доводи апеляційних
скарг, суд приходить до слідуючого
висновку.

Судом встановлено, що АДРЕСА_1 належить
на праві спільної часткової власності
ОСОБА_7 та ОСОБА_5, розмір часток яких
згідно реєстрації прав власності
складають відповідно 1/4 та 3/4 частини.

Як вбачається з матеріалів
інвентаризаційної справи № 4371 на буд.
по АДРЕСА_1 рішенням виконавчого
комітету Ніжинської міської ради від 12
квітня 1957 року № 192 було надано в
безстрокове користування земельну
ділянку площею 546 кв м для будівництва
індивідуального житлового будинку по
АДРЕСА_1 ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Рішенням виконавчого комітету
Ніжинської міської ради депутатів
трудящих №68 від 10 лютого 1965 року за
заявою співвласників було змінено
ідеальні частки співвласників в
домоволодінні, а саме: ОСОБА_12 - з 1/2
частини на 1/4 частину, а ОСОБА_13 - з 1/2 на
3/4 частини, а 13 лютого 1965 року їм було
видано свідоцтва на відповідні частки
на права особистої власності в
домоволодінні в цілому.

В подальшому, 30.10.1972 року 1/4 частину в
домоволодінні ОСОБА_12 продала ОСОБА_14,
яка відчужила зазначену 1/4 частину
домоволодіння шляхом продажу 4 грудня
1975 року ОСОБА_15

В зв'язку зі смертю останньої
ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначену 1/4 частину
домоволодіння успадкувала ОСОБА_16,
отримавши 7 червня 2001 року свідоцтво на
право на спадщину за заповітом на 1/4
частину житлового будинку з
відповідною частиною надвірних споруд,
яку 6 грудня 2001 року подарувала ОСОБА_8 (
ОСОБА_8)

12 листопада 2009 року зазначену 1/4
частину домоволодіння у дар від ОСОБА_8
(ОСОБА_8) отримала ОСОБА_7

3/4 частини зазначеного домоволодіння
після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13
прийняла у власність ОСОБА_18, отримавши
20 червня 2001 року свідоцтво про право на
спадщину за заповітом на 3/4 частини
житлового будинку з відповідною
частиною надвірних споруд, а 22 січня 2007
року зазначені 3/4 частини житлового
будинку з господарчими та побутовими
будівлями і спорудами подарувала
ОСОБА_5

Виходячи з аналізу матеріалів
інвентаризаційної справи та наявних в
ній копій документів щодо набуття та
переходу права власності на
домоволодіння по АДРЕСА_1, до нових
власників відбувався перехід на
відповідну частку в домоволодінні в
цілому, а не його відокремлену частину,
а за таких обставин спірне
домоволодіння знаходиться у власності
ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на праві спільної
часткової власності, за виключенням
прибудов, які було зроблено кожним із
співвласників без згоди інших
співвласників за свій рахунок (ч.4 ст. 357
ЦК України).

Відповідно до ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Як встановлено судом та
підтверджується рішенням апеляційного
суду Чернігівської області від 12
червня 2012 року між попередніми
співвласниками до 2007 року склався
певний порядок як користування
житловим будинком з надвірними
будівлями, так і земельною ділянкою, на
якій вони розташовані.

Незважаючи на наявний порядок
користування земельною ділянкою, що
склався між попередніми
співвласниками, ОСОБА_5 у квітні 2011 року
звернувся до суду з позовом про
визначення порядку користування
земельною ділянкою відповідно до
часток кожного із сторін у
домоволодінні.

Рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 12 червня 2012
року, залишеним без змін ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 17 жовтня 2012 року, і було
визначено порядок користування
земельною ділянкою відповідно до
часток сторін у будинковолодінні.

Проте, оскільки нерухоме майно,
розміщене на зазначеній земельній
ділянці перебуває у спільній частковій
власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5, то до
виділу чи поділу майна, що є у спільній
частковій власності згідно положень
статей 364, 367 ЦК України кожен із
співвласників має право на володіння
відповідною часткою кожного із
об'єктів, які складають домоволодіння
в цілому.

Статтею 358 ЦК України визначено, що
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння і користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Статтею 103 ЗК України також передбачено
обов'язок власників та
землекористувачів земельних ділянок
співпрацювати при вчиненні дій,
спрямованих на забезпечення прав на
землю кожного із них, обирати такий
спосіб їх використання, при якому іншим
землекористувачам сусідніх земельних
ділянок буде завдано найменше
незручностей; заборонено використання
земельних ділянок способами, які не
дозволяють землекористувачам
сусідніх земельних ділянок
використовувати їх за цільовим
призначення

Встановивши огорожу, з врахуванням
порядку користування, визначеного
рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 12 червня 2012
року, ОСОБА_5 в односторонньому порядку
фактично вирішив питання, на яку
частину майна має право володіння
кожен із співвласників в спільній
частковій власності без вирішення
питання виділу чи поділу майна, що є у
спільній частковій власності згідно
положень статей 364, 367 ЦК України, чим
створив перешкоди в користуванні
частиною майна, що знаходиться у
спільній частковій власності, як
співвласникам майна, так і особам, які
мають речове право на чуже майно, та
порушив при цьому положення ч. 1 ст. 358 ЦК
України щодо здійснення
співвласниками за їхньою згодою права
спільної часткової власності. Крім
того, як встановлено судом, встановивши
огорожу, ОСОБА_5 фактично унеможливив
доступ відповідачів до частини будинку
та надвірних споруд, якими останні
фактично користуються, в зв'язку з чим
останні змушені були розібрати частину
огорожі з метою забезпечення доступу
до житла та господарських споруд.

Таким чином, дії відповідачів ОСОБА_7 та
подружжя ОСОБА_8 були направлені на
самозахист цивільних прав, пов'язаних з
правом володіння майном, що
передбачено ст.19 ЦК України, і
викликані діями відповідача ОСОБА_5 при
вчиненні останнім дій всупереч
вищезазначеним вимогам закону, а
обраний ними спосіб самозахисту
відповідав змісту права, що порушене, а
також наслідкам, що були спричиненні
порушенням їх прав.

Відповідно до положень ст. 13 ЦК України
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства. При
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб. Не
допускаються дії особи, що вчиняються з
наміром завдати шкоди іншій особи, а
також зловживання правом в інших
формах. При здійсненні цивільних прав
особа повинна додержуватися моральних
засад суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 ЦК України
порушення особою положень частин
другої - п'ятої ст. 13 ЦК можуть бути
підставою для відмови у захисті
порушеного права.

З врахуванням викладеного
обгрунтованим є висновок суду про
наявність підстав для задоволення
позовних вимог в частині зобов'язання
ОСОБА_5 знести металеву огорожу, яку
згідно висновку експертизи від 9 квітня
2014 року побудовано з порушенням
будівельно-технічних норм, а оскільки
висновок експерта є лише одним із
доказів, який підлягає оцінці з
врахуванням обставин справи та інших
доказів, то доводи представника ОСОБА_5
- ОСОБА_6 про безпідставність такого
висновку не впливають на законність і
обгрунтованість рішення суду в цій
частині.

Проте, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в
частині зобов'язання ОСОБА_5 знести
металеву огорожу, судом не враховано,
що згідно Договору найму частини
житлового будинку та земельної ділянки
з розташованими на ній надвірними
будівлями, спорудами, необхідними для
її обслуговування, від 1 січня 2011 року
ОСОБА_8, а ОСОБА_9 як член сім'ї наймача,
набули речове право на чуже майно, а
тому в силу ст. 396 ЦК України вони мають
право на захист цього права, у тому
числі і від власника майна в порядку,
передбаченому главою 29 цього Кодексу.

Таким чином, рішення суду в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
подружжя ОСОБА_9 про зобов'язання
ОСОБА_5 знести металеву огорожу
підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про задоволення
позовних вимог в цій частині.

З врахуванням вищевикладеного,
висновок суду про відсутність підстав
для задоволення позовних вимог
подружжя ОСОБА_5 в частині усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_7
встановити вхід до двору на відстані
одного метра від стіни будинку та
перемістити туалет на земельну
ділянку, надану їй в користування,
ґрунтується на матеріалах справи і
відповідає вимогам закону.

Крім того, апеляційний суд враховує, що
згідно висновку експерта від 9 квітня
2014 року № 2591/13-14, з врахування пояснень
експерта в суді апеляційної інстанції,
перенесення хвіртки на відстань одного
метра від стіни будинку є неможливим
без часткового демонтажу навісу «Ж»,
яким користуються відповідачі -
подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_7, оскільки
відстань від стіни будинку до
зазначеного навісу є незначною, що
підтверджується і детальним фото
розташування стіни будинку, зазначеної
хвіртки та навісу. Згідно зазначеного
висновку, перенесення туалету на
земельну ділянку, виділену ОСОБА_7 в
користування згідно рішення
апеляційного суду Чернігівської
області від 12 червня 2012 року, з
дотриманням будівельних і санітарних
норм є неможливим. Посилання
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 в суді
апеляційної інстанції на можливість з
технічної точки зору обладнання ОСОБА_7
вигрібної каналізаційної ями замість
туалету не можуть бути підставою для
задоволення апеляційної скарги і
скасування рішення суду в цій частині,
оскільки зазначені доводи виходять за
межі заявлених вимог та предмета спору.

Згідно договору дарування частини
житлового будинку від 12 листопада 2009
року ОСОБА_8 безоплатно передала у
власність ОСОБА_7 1/4 частину житлового
будинку з відповідною частиною
надвірних споруд, який зазначений в
плані під. літ. «А» та до якого
примикають надвірні будівлі і споруди,
зокрема вбиральні «У», «У-1», навіси «Ж»,
«Н», що узгоджується з даними
технічного паспорту на будинок (т.2
а.с.52-54). За таких обставин, посилання
ОСОБА_5 на встановлення ОСОБА_7 та
подружжям ОСОБА_8 туалету на земельній
ділянці, що виділена йому в
користування рішенням суду, яке
ухвалено в 2012 році, є безпідставними, а
незазначення експертом вказаної
господарської споруди при проведенні
експертизи в 2012 році не можуть бути
належним і допустимим доказом про
відсутність такої споруди на час
проведення експертизи. З врахуванням
викладеного, суд обгрунтовано відхилив
висновок експерта № С-76 від 10 квітня 2013
року щодо самовільної побудови
туалету (т.2 а.с. 104-106), оскільки такий
висновок носить правовий, а не
технічний характер.

Інші доводи апеляційних скарг щодо
незаконності рішення суду є
безпідставними, а судом рішення в іншій
оскарженій його частині ухвалено з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Так, рішенням апеляційного суду
Чернігівської області від 12 червня 2012
року, яке набрало законної сили, було
визначено порядок користування
спірною земельною ділянкою, а тому
вимоги про усунення перешкод в
користуванні будинком з надвірними
будівлями шляхом повернення земельної
ділянки у попередній стан є
безпідставними.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду від 29 серпня 2012 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Чернігіввської області від 29 жовтня 2012
року, було відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про
зміну розміру часток у спільній
частковій власності, знесення
незаконного самовільного будівництва,
зокрема спірної веранди. Відповідно до
положень ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням, зокрема
таким, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини у цивільній справі.
Зазначеним рішенням встановлено, що
прибудована веранда не суперечить
будівельним нормам.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 вчинив
дії на введення спірної веранди в
експлуатацію та отримав свідоцтво про
право власності на 3/4 частини АДРЕСА_1 з
господарськими спорудами, в тому числі
і на спірну веранду.

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду від 25 листопада 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Чернігівської області від 23 січня 2014
року, відмовлено в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_7 до Ніжинської
міської ради про визнання недійсним та
скасування рішення Ніжинської міської
ради від 17 серпня 2012 року №8-30/12 в
частині надання дозволу на
виготовлення технічної документації
із землеустрою щодо складання
документів, що посвідчують право
власності на земельну ділянку ОСОБА_5;
про визнання недійсним та скасування
рішення Ніжинської міської ради від 28
грудня 2012 року №9-36/2012 в частині
безоплатної передачі у приватну
власність ОСОБА_5 земельної ділянки
площею 0.0456 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських споруд по АДРЕСА_1;
визнання недійсною реєстрації прав на
нерухоме майно; визнання недійсним
технічного паспорту на даний житловий
будинок від 24.12.2012 року та свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від
18.02.20132 року № 565760, скасування запису у
Державному реєстрі прав на нерухоме
майно.

Згідно висновку експерта від 9 квітня
2014 року № 2591/13-14, з врахуванням його
пояснень в суді апеляційної інстанції,
порушення прибудови веранди пов'язано
з її самовільним будівництвом, а не з
невідповідністю її будівництва
будівельним нормам, веранду збудовано
на тій частині земельної ділянки, яку
було виділено в користування ОСОБА_5 та
яку він отримав у власність 22.03.2013 року
(т.2 а.с. 153-158).

Оскільки веранду прибудовано до
існуючої стіни будинку, яка одночасно є
і стіною веранди, то посилання
відповідачів на наявність перешкод в
обслуговуванні зазначеної частини
стіни будинку є безпідставними, а
останніми не надано доказів порушення
інших їх прав прибудовою зазначеної
веранди.

Таким чином, обґрунтованим є висновок
суду про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
зобов'язання подружжя ОСОБА_5 знести
спірну веранду.

Провадження в зазначеній частині
позовних вимог не підлягало закриттю з
підстав, передбачених п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК
України, оскільки збільшився склад
сторін у спірних правовідносинах.

Грунтується на матеріалах справи і
відповідає вимогам закону і висновок
суду про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
стягнення витрат на лікування ОСОБА_10,
оскільки в матеріалах справи відсутні
належні і допустимі докази щодо
знаходження ОСОБА_10 на лікуванні
внаслідок саме протиправних дій
відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Згідно відмовного матеріалу ЖРЗПЗ № 4659
ОСОБА_10 6 вересня 2012 року давала
пояснення, що ОСОБА_7 кидала в неї
помідорами та камінням, неодноразово
попала, але в неї слідів пошкоджень
немає. 7 вересня 2012 року о 13 год. 19 хв.
ОСОБА_10 звернулася до лікувального
закладу та її госпіталізовано з
діагнозом ЗЧМТ, СГМ. Згідно
судово-медичного акту №584 від 4 жовтня
2012 року при судово-медичному
обстеженні в ОСОБА_10 мали місце тілесні
ушкодження у вигляді закритої
черепно-мозкової травми, струсу
головного мозку, які відносяться до
легких тілесних ушкоджень, що
спричинили короткочасний розлад
здоров'я та могли виникнути внаслідок
дії твердого тупого предмету з
обмеженою вдаряючою поверхнею по
механізму удару, в строки та за
обставин, що викладені в описовій
частині. Як вбачається з зазначеного
акту, висновок медичного експерта щодо
механізму утворення тілесних
ушкоджень не є однозначним, а
ґрунтується на припущеннях. Крім того,
у висновку відсутні будь-які інші
зовнішні ознаки, характерні при
нанесенні по тілу, голові людини таким
твердим тупим предметом, як каміння.
Відповідачі заперечували факт
завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_10 з
їх вини. ОСОБА_10 не була допитана в суді
в якості свідка, що було б належним
доказом по справі, як і не заявлялось
нею клопотання про проведення
судово-медичної експертизи з метою
отримання однозначного висновку щодо
механізму утворення тілесних
ушкоджень внаслідок протиправних дій
відповідачів, і не зверталася з приводу
притягнення винних осіб до
кримінальної відповідальності в
порядку приватного звинувачення. За
таких обставин, суд обгрунтовано
прийшов до висновку про відсутність
належних і допустимих доказів в
матеріалах справи щодо причинно -
наслідкового зв'язку між наявними в
ОСОБА_10 тілесними ушкодженнями та
протиправними діями відповідачів.

З врахуванням вищевикладеного доводи
апеляційних скарг не спростовують
законності і обгрунтованості рішення
суду про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог в частині
відшкодування моральної шкоди,
оскільки позивачами не надано належних
і допустимих доказів щодо характеру
завданої шкоди та її грошового
розміру.

Обгрунтованим є і висновок суду щодо
відсутності підстав для стягнення
судових витрат на користь ОСОБА_7 В
зв'язку з відмовою в задоволенні
апеляційної скарги ОСОБА_7 не
підлягають задоволенню вимоги
останньої про перегляд питання
розподілу судових витрат відповідно до
положень ст.88 ЦПК України.

В зв'язку з частковим задоволенням
апеляційної скарги ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з
ОСОБА_5 на їхню користь підлягає
стягненню судовий збір, сплачений ними
за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.3, 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_10,
ОСОБА_7 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, ОСОБА_9
задовольнити частково.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 29
травня 2013 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про зобов'язання ОСОБА_5 усунути
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1
шляхом знесення металевого паркану із
профнастилу, висотою 2,0 м, побудованого
ОСОБА_5 на земельній ділянці,
розташованої по АДРЕСА_1 скасувати і
позовні вимоги в цій частині
задовольнити, в зв'язку з чим абзац 4
резолютивної частини рішення після
слів "ОСОБА_7" доповнити словами "та
ОСОБА_8, ОСОБА_9".

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8,
ОСОБА_9 в повернення судового збору по 57
грн. 35 коп. кожному.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: