АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-1323/14
Головуючий у 1 інстанції: Шевчук О.П.
У Х В А Л А

Іменем України

4 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Нежури В.А.

суддів: Усика Г.І.,
Невідомої Т.О.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 та за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 11 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі,
гідності та ділової репутації,
спростування недостовірної
інформації, зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_2 про захист честі, гідності,
репутації та відшкодування моральної
шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 11 жовтня 2013 року в
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про захист честі, гідності та ділової
репутації, спростування недостовірної
інформації та зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності, репутації та відшкодування
моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1
та ОСОБА_2 звернулися до суду з
апеляційними скаргами, в яких просять
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
відповідно до заявлених вимог
апеляційних скарг, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема ОСОБА_2 у свій скарзі вказує на
те, що суд не виконав вимоги ст. 32
Конституції України, Закону України
«Про інформацію», норм ЦК України,
оскільки, встановивши факт
відсутності згоди позивача на
поширення інформації про його приватне
життя, повинен був захистити його
право на таємницю приватного життя та
зобов*язати відшкодувати моральну
шкоду.

Судом не враховано, що негативна
інформація, поширена про особу
вважається недостовірною, якщо особа
яка її поширила не доведе протилежного.
Суд безпідставно зазначив у рішенні
частину негативних фактичних
стверджень відповідачки, як оціночні
судження, не надав жодної правової
оцінки іншим фактичним твердженням
відповідачки, які вочевидь є
негативними та відвертим наклепом,
оскільки містять неправдиві фактичні
дані. Суд зазначив лише декілька
висловлювань відповідачки як оціночні
судження, не надавши їм, в той же час,
належної оцінки з точки зору, чи є вони
образливими для позивача та чин носять
вони наклепницький характер.
Висловлювання відповідачки висловлені
виключно в брутальній, принизливій та
непристойній формі, що принижує його
честь, гідність та ділову репутацію, і
відповідно суд повинен був покласти на
відповідачку обов*язок по
відшкодуванню завданої шкоди.

ОСОБА_3 у свій скарзі вказує на те, що
невідповідність висновків суду
встановленим обставинам у справі, та
порушення норм матеріального та
процесуального права. Суд, зокрема не
подивися та не зробив висновків по
відео сюжету, не врахував, а ігнорував
достовірні покази свідків, та інші
важливі докази у справі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2,
ОСОБА_1 та їх представники підтримали
подані скарги, із викладених в них
підставах, а також відповідно просили
відхилити скарги подані протилежною
стороною, посилаючись на їх
безпідставність.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
дійшла до висновку, що обидві
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, з грудня 2008 року
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі.

В квітні 2011 року ОСОБА_2 (далі - позивач)
звернувся у Деснянський райсуд м. Києві
із позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач)
про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні 24.05.2011 р.
відповідач пред*явила зустрічний
позов про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання майна
спільною сумісною власністю подружжя
та поділ майна подружжя (справа 2-12512).

В червні 2011 року позивач пред*явив
позов до відповідачки про визнання
недостовірною інформацію, поширену
ОСОБА_1 у її зустрічній позовній заяві,
що адресована Деснянському районному
суду м. Києва, та зобов'язати ОСОБА_1
спростувати недостовірну інформацію
шляхом відкликання її зустрічної
позовної заяви, та відшкодування 1 грн.
моральної шкоди.

Крім того, позивач збільшив свої вимоги
і просив визнати недостовірною
інформацію, поширену відповідачкою у
позовній заяві ОСОБА_1 до ТОВ "УДГ",
адресованій до Господарського суду
Київської області у справі № К14/161/11, в
апеляційній скарзі ОСОБА_1 від 07 липня
2011 року на ухвалу Деснянського
районного суду м. Києва від 30.05.2011 року,
у заяві ОСОБА_1 від 25 березня 2012 року до
прокуратури Шевченківського району м.
Києва та РУ ГУ МВС України, копія якої
додана до заяви ОСОБА_1 про заміну
способу забезпечення позову від 17
квітня 2012 року у справі №2/125 12

Позивач вважає недостовірною таку
інформацію:

- "Після шлюбу позивач змінив своє
прізвище на прізвище своєї польської
дружини і "забув", що він українець.
ОСОБА_4, після третього одруження став
ОСОБА_2, відрікся від прізвища, від
своїх батьків, дітей і від всієї своєї
родини, а також заборонив мені навіть
згадувати про цей факт із своєї
біографії";

-"Фактично, він не підтримував з своєю
дружиною шлюбних стосунків і скоро з
нею розлучився, щоб не утримувати її за
свій рахунок";

-"ОСОБА_2 розробив свою тактику життя і
я, як вірна та слухняна дружина, повинна
була її дотримуватися";

-"Його злобні слова в адресу матері:
"Ненавижу свою мать за то что она вечно
в депрессии и слезах из - за смерти моей
старшей сестры. Я не понимаю, как я мог
родиться в такой стране и у таких
родителей";

-"Сам же він провідував їх один раз на
півроку. Він постійно стверджував, що є
постійна служба по догляду за
пристарілими і я не повинна витрачати
свій час, бо "вони вже ніхто";

-"... бо він (тобто я) їх (тобто моїх
батьків) соромився та фактично зрікся";
"Його крилата фраза "Люди - мусор.
Неодушевленные предмета для меня
важнее. Есть я и мое мнение. Запомни:
есть мнение одно и оно мое. Даже если
оно неправильное";

-"Зі слів самого позивача вона народила
сина від його товариша і саме з дозволу
самого ж ОСОБА_2, оскільки він не може
мати дітей";

-"(ОСОБА_5) після такої зради отримала
тяжке психічне захворювання"; "А щоб
покрасуватися при наших друзях ОСОБА_2
входив в раж і на ламаній російській
мові надмірно заявляв, що "Мало Вас
немцы душили. Вы так ничему и це
научились";

-"Всі ці роки позивач використовував
мене і мою сім'ю і виключно в своїх
інтересах";

-"Тобто він спрацював за старою схемою -
спочатку він жінку використовує в
особистих цілях, використовує її труд,
її життя, і одночасно, за її спиною,
шукає іншу кандидатуру - нову жінку,
намалювавши їй солодке та заможне
майбутнє" позивач викидає чергову
дружину на смітних, але при цьому він
намагається її обдерти та зробити
злиднею";

-"Нова жінка, яка молодша його на 25 років
- це ж який престиж для дуже
обдарованого та багатого німецького
бізнесмена";

-"Вона повинна бути щасливою тільки від
того, що зустріла таке щастя, як
позивач!";

-"Що стосується "іноземних інвестицій",
то хочу роз'яснити суду, що це були за
інвестиції"

-"... кредо життя позивача "використовуй,
використовуй і ще раз використовуй
всіх і тільки задарма";

-"В цій дурній країні небезпечно
працювати відкрито, а я як іноземець
разом зі своїми "іноземними
інвестиціями" є особою недоторканою і
це дає меці можливість безпечно
працювати";

-"ОСОБА_2 1992 року дурив дві країни:
Німеччину та Україну, оскільки спільне
українсько - німецьке підприємство
товариство "УДГ" дозволяло ОСОБА_2
ухилятися від сплати податків в
Україні та від сплати податків у
Німеччині, про що нещодавно тільки
дізналась, бо всі фінансові операції та
отримані від існування товариства
гроші отримував ОСОБА_2, який мені казав
що наше товариство не прибуткове";

-"на протязі всіх 20 років ми повинні
були підтримувати легенду про
західнонімецького бізнесмена ОСОБА_2,
який з усіма сторонніми людьми
розмовляв тільки з акцентом, як
німецький бізнесмен, а я на питання
"звідки мій чоловік знає так багато мов"
повинна була відповідати що він
"поліглот та дуже талановита людина";

-"з його слів, він приїхав в Україну, бо
не мав за що жити, а його дружина
відмовлялась його утримувати, тому він
повернувся на Україну заробляти гроші".

Позивач просить зобов'язати
відповідачку утримуватися від
збирання, зберігання , використання
та/або поширення усно, письмово або у
будь - який інший спосіб конфіденційної
інформації про нього, ОСОБА_2, та/або у
зв'язку з ним про будь - яких членів його
сім'ї, без попередньо отриманої згоди, в
том числі даних про національність,
освіту, сімейний стан, релігійні
переконання. Стан здоров'я, а також
адресу, дату і місце народження,а також
стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 20 000
грн., в якості відшкодування за завдану
моральну шкоду.(а.с. 2 т. 2).

15.11.2012 року ОСОБА_1 подала до суду
зустрічний позов до ОСОБА_2 про захист
честі, гідності, репутації та стягнення
моральної шкоди (а.с. 149-151 т. 1), та
просить суд визнати недостовірною
інформацію, поширену ОСОБА_2 під час
судового засідання 06.03.2012 року в
Апеляційному суді м. Києва та 13.03.2012
року в Деснянському районному суді м.
Києва про те, що ОСОБА_1 є "повією" та
"шахрайкою";

Зобов'язати ОСОБА_2 офіційно
спростувати інформацію, поширену ним
під час судового засідання 06.03.2012 року в
Апеляційному суді м. Києва та 13.03.2012
року в Деснянському районному суді м.
Києва про те, що ОСОБА_1 є "повією" і
"шахрайкою", у спосіб найбільш близький
до способу її поширення, не пізніше
десяти днів з дня набрання рішенням
законної сили, а також публічно
вибачитися перед ОСОБА_1 за поширення
недостовірної інформації про неї та в
подальшому не поширювати неправдиву
інформацію стосовно ОСОБА_1

Зобов'язати ОСОБА_2 офіційно
спростувати інформацію у відео сюжеті,
який розміщено на сайті
Інформаційного агентства
"ІНФОРМАЦІЯ_2"

(ІНФОРМАЦІЯ_1) щодо ОСОБА_1 у спосіб
найбільш близький до способу її
поширення, не пізніше десяти днів з дня
набрання рішенням суду законної сили, а
також публічно вибачитися перед ОСОБА_1
за поширення неправдивої інформації
про неї та в подальшому не поширювати
неправдиву інформацію стосовно ОСОБА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
моральну шкоду в розмірі 20 000 грн. (а.с.
149-151 т. 2).

Відповідно до ст. 34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань.

Згідно ст. 277 ЦК України, фізична особа,
особисті немайнові права якої порушено
внаслідок поширення про неї та (або)
членів її сім'ї недостовірної
інформації, має право на відповідь, а
також на спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

У пункті 15 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№ 1 "Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи" (далі -
постанова Пленуму Верховного Суду
України від 27.02.2009 року № 1) роз'яснено,
що при розгляді справ зазначеної
категорії суди повинні мати на увазі,
що юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі в будь - який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації ,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснити своє особисте немайнове
право.

Крім того, пунктом 19 зазначеної
Постанови звернуто увагу суду на ту
обставину, що вирішуючи питання про
визнання поширеної інформації
недостовірною, суди повинні визначати
характер такої інформації та
з'ясовувати чи є вона фактичним
твердженням чи оціночним судженням.

Оціночним судженням за винятком образи
чи наклепу, є висловлювання, які не
містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема,
гіпербол, алегорій. Сатири. Оціночні
судження не підлягають спростовуванню
та доведенню їх правдивості.

Враховуючи наведені норми права та
роз'яснення Пленуму Верховного Суду
України, суд дійшов правильного
висновку що частина інформації, яку
позивач просить спростувати а саме,
про те, що ОСОБА_2 "забув", що він
українець", "фактично, він не
підтримував з своєю дружиною шлюбних
стосунків і скоро з нею розлучився, щоб
не утримувати її за свій рахунок",
"ОСОБА_2 розробив свою тактику життя і я,
як вірна та слухняна дружина, повинна
була її дотримуватися", "... бо він (тобто
я) їх (тобто моїх батьків) соромився та
фактично зрікся", "всі ці роки позивач
використовував мене і мою сім'ю і
виключно в своїх інтересах", "тобто він
спрацював за старою схемою - спочатку
він жінку використовує в особистих
цілях, використовує її труд, її життя, і
одночасно, за її спиною, шукає іншу
кандидатуру - нову жінку, намалювавши
їй солодке та заможне майбутнє" позивач
викидає чергову дружину на смітних, але
при цьому він намагається її обдерти та
зробити злиднею", "нова жінка, яка
молодша його на 25 років - це ж який
престиж для дуже обдарованого та
багатого німецького бізнесмена", "що
стосується "іноземних інвестицій", то
хочу роз'яснити суду, що це були за
інвестиції", ""на протязі всіх 20 років ми
повинні були підтримувати легенду про
західнонімецького бізнесмена ОСОБА_2,
який з усіма сторонніми людьми
розмовляв тільки з акцентом, як
німецький бізнесмен, а я на питання
"звідки мій чоловік знає так багато мов"
повинна була відповідати що він
"поліглот та дуже талановита людина" є
оціночними судженнями відповідача та
спростуванню і доведеності їх
правдивості не підлягають.

Щодо інших висловлювань ОСОБА_3, то суд
правильно зазначив, що позивач в ході
розгляду справи не довів факт того, що
поширення такої інформації порушує
його особисті немайнові права, тобто
або завдає шкоди відповідним особистим
немайновим благам, або перешкоджає
особі повно і своєчасно здійснити своє
особисте немайнове право (вплинуло на
його ділову репутацію, ставлення до
нього як до фізичної особи оточуючими,
погіршення іміджу серед знайомих та
ділових партнерів тощо).

Позовні вимоги про зобов'язання
відповідачки утримуватися від
збирання, зберігання, використання
та/або поширення усно, письмово або у
будь - який інший спосіб конфіденційної
інформації про позивача, та/або у
зв'язку з ним про будь - яких членів його
сім'ї, без попередньо отриманої згоди, в
том числі даних про національність,
освіту, сімейний стан, релігійні
переконання, стан здоров'я, а також
адресу, дату і місце народження не
підлягають задоволенню, оскільки
обраний позивачем спосіб захисту свого
порушеного права не відповідає
вимогам ст. 16 ЦК України, в якій
передбачені можливі способи захисту
права особи, і хоча наведений у статі
перелік не є вичерпним, позивач не
послався на норму закону, яка б
надавала йому можливість обрати саме
такий спосіб захисту.

Посилання апелянта на роз*ясення,
надані в постанові Пленуму Верховного
Суду України № 1 від 27.02.2009 р. не можна
вважати належним обгрунтуваниям з
правової точки зору, з огляду на те, що
наведене роз*ясеня не конкретизує саме
спосіб можливого захисту права особи.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги
з цього приводу колегія суддів вважає
необхідним зазначити, що про
інформацію щодо особистого життя
позивача відповідачка була обізнана в
ході їх спільного проживання, яке
тривало близько двадцяти років, і тому
особливої згоди на збирання
інформації про особу позивача
відповідачка не потребувала.

Враховуючи наведені обставини, є
правильним висновок про відмову у
задоволенні вимог позивача про
відшкодування моральної шкоди, у
зв*язку із недоведеністю факту її
завдання.

Вирішуючи спір за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі,
гідності та репутації, суд правильно
виходив із того, що відповідачем не
був доведений належним доказами факт
розміщення відеосюжету на сайті
Інформаційного агентства "ІНФОРМАЦІЯ_2"
(ІНФОРМАЦІЯ_1) щодо ОСОБА_1 саме
відповідачем.

Крім того, як роз*яснино у п. 9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
27.02.2009 року № 1, якщо позов пред'явлено
про спростування інформації,
опублікованої в засобах масової
інформації, то належними відповідачами
є автор і редакція відповідного засобу
масової інформації чи інша установа, що
виконує її функції.

Разом із тим, відповідач наполягала на
тому, що вказаний відеосюжет
розміщений в сеті інтернет саме
позивачем, який на думку відповідача є
й його автором, а тому висновок суду про
відмову у задоволенні цих вимог є
правильним і обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується із
висновком суду першої інстанції, який
відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_1
про спростування висловлювання
позивача про те, що вона є "шахрайкою"
та "повією", оскільки такі
висловлювання були висловлені не
невизначеному колу осіб, а
безпосередньо ОСОБА_1 та висловлені з
метою образити, а не розповсюдити серед
невизначеного кола осіб недостовірну
інформацію.

У зв*язку із чим суд правильно залишив
без задоволення вимоги відповідача про
відшкодування моральної шкоди

Відхиляючи доводи апеляційно скарги
ОСОБА_1 колегія суддів також звертає
увагу на те, що і нею був обраний спосіб
захисту свого права у вигляді
публічного вибачення, який не
передбачений нормами права (ст.. 277 ЦК),
крім того не можна визнати законним
обраний відповідачем спосіб
спростування недостовірної інформації
(що вона «повія» і «шахрайка»), який
найбільш близький до способу її
поширення, враховуючи, що оскаржувана
інформація була розповсюджена в залі
судового засіданні підчас перебування
суду в нарадчій кімнаті.

Таким чином, оскаржуване рішення є
законним і обгрунтованим і підстав для
його зміни чи скасуванню колегія судів
не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м.
Києва від 11 жовтня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: