Справа № 2-1738/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2014 року
місто
Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд
Закарпатської області в складі:

головуючого: Івашковича І.І.

при секретарі: Гайданка Г.В.

з участю представника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2, до
ОСОБА_3 про визнання права спільної
сумісної власності подружжя та поділ
майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся в суд із даним
позовом, посилаючись на те, що 22.04.2004
року між ним та відповідачкою у відділі
реєстрації актів цивільного стану
Ужгородського міського управління
юстиції було зареєстровано шлюб, який
розірвано в судовому порядку 17.12.2010
року.

За час спільного проживання ними
було нажито майно, що є спільною
сумісною власністю та істотно
збільшилося в своїй вартості.

Зокрема, будинковолодіння
АДРЕСА_1, яке, фактично, за час шлюбу
закінчено будівництвом та легковий
автомобіль марки «ВАЗ-2115», 2006 року
виробництва, р.н. НОМЕР_1.

Згідно ст.60 Сімейного кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної суиісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної приничи самостійного
заробітку.

У відповідності до ст.62
Сімейного кодексу України, якщо майно
дружини, чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося в своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат, у
разі спору може бути визнане за
рішенням суду об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного кодексу
України передбачено рівні права на
володіння, користування і
розпорядженням майном, що належить
дружині та чоловіку на праві спільної
сумісної власності.

Незважаючи на це право, у
зв»язку з неможливістю спільного
сумісного проживання з відповідачкою,
він мешкає за іншою адресою.

У відповідності до ст.70
Сімейного кодексу України, частки
майна дружини та чоловіка, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, є рівними.

Враховуючи наведене просить
визнати будинковолодіння АДРЕСА_1
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, як таке, що набуте
за час шлюбу та істотно збільшилося в
своїй вартості внаслідок спільних
трудових та грошових затрат, понесених
ним разом з відповідачем за час шлюбу
та спільного подружнього життя.

Провести поділ
будинковолодіння АДРЕСА_1, визнавши за
ним право власності на ? частку
спільного нерухомого майна та права
власності на автомобіль, р.н. НОМЕР_1 в
цілому, з присудженням відповідачу
грошової компенсації за належну їй ?
частку.

Відповідачка ОСОБА_3 вважає
позов безпідставним.

У письмових запереченнях,
пояснення в судовому засіданні
зазначає, що на підставі рішення
виконкому Ужгородської міської ради
№38 від 14.02.1990 року її діду ОСОБА_4 було
виділено земельну ділянку площею 0,05 га
на якій останній розпочав будівництво
індивідуального житлового будинку.

20.12.1994 року ОСОБА_4 подарував їй
незакінчений будівництвом житловий
будинок АДРЕСА_2, готовність якого
становить 29%.

На підставі рішення Ужгородської
міської ради №20 від 26.09.1994 року
проведена виконавча зйомка
недобудованого будинку та інженерних
мереж, прийнята топо-геодезичною
службою м.Ужгорода та накладена на план
міста.

На підставі рішення №118 виконкому
Ужгородської міської ради від 24.07.1996
року їй, ОСОБА_3, передано у приватну
власність земельну ділянку плошею 0,079
га АДРЕСА_1 та видано Державний акт на
право приватної власності на землю від
22.08.1996 року.

У 1996 році будинок був повністю
зведений та перекритий дахом.

У 1997 році нею та працею батьків і
брата проведено добудови надвірних
споруд, про що свідчить розписка її
сусіда ОСОБА_12 щодо його згоди на
будівництво прибудинкових приміщень
на межі його ділянки АДРЕСА_3.

На підставі її заяви до ДАЕК
«Закарпаттяобленерго» від 25.07.1997 року
було виготовлено технічні умови №310
від 01.08.1997 року на підключення до діючих
електричних мереж.

У 1999 році здійснено повну
електрифікацію будинку, що
підтверджується розпискою про
виконання робіт від 09.10.1999 року.

У 2000 році проведено штукатурку
внутрішніх стін та виконано побілку
цокольного поверху будинку, надвірних
споруд, влаштовано тротуар та доріжки
навколо будинку, що підтверджується
розпискою про виконання робіт від
19.10.2000 року.

25.04.2000 року їй видано дозвіл №05
на виконання земельних робіт по
будівництву каналізаційної мережі до
будинку та виготовлено робочий проект
ЗК №0386.

Товариством «ЗРМ-ЛТД» у 2002 році
виготовлено та проведено монтаж вікон,
що підтверджується актом виконаних
робіт від 13.09.2002 року.

У цьому ж році проведено
штукатурку будинку ззовні, що
підтверджується розпискою від 10.05.2002
року.

За її заявою до ВАТ
«Закарпатгаз» виготовлено технічні
умови №10/1636 від 24.11.2003 року, розроблено
проект та проведені роботи по
газифікації будинку.

Також, ПМП «Унікомсервіс»
виконано роботи по встановленню у
будинку системи опалення, що
підтверджується копією акту №4 від
27.03.2004 року на суму 19319 грн.

Для проведення облаштування
будинку в період 2000-2003 років, ще до
шлюбу з позивачем, за кошти батьків та
барата придбані будівельні матеріали,
які в тому числі після серпня 2006 року
були використані нею для штукатурки,
оздоблення плиткою, встановлення
дверей, настилання дерев»яної підлоги
першого поверху, та інше.

Вказане підтверджується
товарно-транспортною накладною ААК №074
від 09.11.2000 року (дерев»яні двері в
асортименті на суму 4280 грн.);
товаро-транспортною накладною ААК №128
від 07.12.2000 року (дерев»яні двері в
асортименті на суму 4530 грн.);
товаро-транспортною накладною ААК №161
від 18.12.2000 року (пиломатеріали в
асортименті на суму 6040 грн.); накладною
№87 від 16.03.2000 року (будівельні
матеріали на суму 2800 грн.); наладною №272
від 21.06.2000 року (будівельні матеріали на
суму 4225 грн.); видатковою накладною №00284
від 05.03.2002 року (плитка облицювальна на
суму 2833,84 грн.); накладною №292 від 17.04.2002
року (будівельні матеріали на суму 4260
грн.); видатковою накладною №000463 від
16.05.2002 року (плитка облицювальна, ванна
на суму 1337,45 грн.); накладною №809 від
04.09.2002 року (будівельні матеріали на
суму 2810 грн.); чеками №1928 від 15.10.2003 року
(електронні розетки, коробки, вимикачі,
та інше, на суму 1527,50 грн.

Зазначений будівельний матеріал
зберігався у гаражі та на мансарді
будинку.

Станом на день реєстрації шлюбу
(22.04.2004 року) житловий будинок АДРЕСА_1
був практично повністю збудований.

Виконані наступні роботи:
перекритий дах; влаштовані вікна;
проведені штукатурні роботи зовні і
виконані бетонні роботи; проведено
штукатурку та побілку внутрішніх стін
цокольного поверху; встановлено
сантехнічний вузол (ванна, туалет);
проведено повну електрифікацію;
прокладено водопровід і каналізацію;
підведено газ та систему опалення;
встановлено огрожу; облаштовано
прибудинкову територію; збудовано
надвірні приміщення; висаджено сад,
виноградник, клубми з квітами, розбито
город; збудовано металевий каркас для
винограду.

Одразу після одруження вони із
позивачем стали проживати у цокольному
поверсі.

Для купівлі автомобіля «ВАЗ-2115»,
ними спільно було взято кредит на суму
7515 Євро.

Із часу одруження протягом 3-х
років жодних добудов та покращень у
будинку не проводилось за відсутності
коштів. Відповідач протягом цього
періоду не працював.

Перед початком робіт по
покращенню облаштування житлових умов
нею 17.07.2006 року було замовлено витяг з
реєстру прав власності на нерухоме
майно, згідно якого готовність будинку
складала 65%.

Тобто, всі роботи, проведені до
одруження та початку спільного
облаштування були здійснені за її
власні кошти та кошти її родини, без
участі позивача.

Для облаштувальних робіт
спільно було придбано лише цемент та
фарбу для побілки, інші матеріали були
заготовлені до 2004 року.

Було облаштовано кухню, одну
кімнату, ванну, туалет не за спільні
кошти, а за кошти членів її сім»ї. За ці
ж кошти у 2009 році погашено кредит.

За час спільного проживання з
позивачем витрати на будівництво
складали: вартість робіт зі штукатурки
першого поверху - 3250 грн.; цемент - 1920
грн.; вартість робіт зі шпаклювання та
побілки 1-го поверху - 3000 грн.; фарба для
побілки - 700 грн.; шпаклівка - 810 грн.;
вартість робіт з викладання плитки - 1000
грн.; вартість робіт з настилання
підлоги - 555 грн.; вартість робіт з
викладання каміну - 2250 грн.;
оздоблювальні матеріали для каміну - 1980
грн.

Всього на загальну суму 15465 грн.,
які і є об»єктом спільної сумісної
власності.

Позивачем протягом спільного
життя проводились будівельні роботи у
батьківській хаті в с.Петрівка
фактично за її рахунок, при цьому
використовувались її картка магазину
«Епіцентр».

За останній період спільного
проживання з 2009 року по 2010 рік роботи по
облаштуванню будинку не проводились,
протягом липня -грудня 2009 року позивач
трудову діяльність не здійснював.

Із березня 2010 року вони із
позивачем разом не проживають.

Через 7 місяців після припинення
спільного проживання нею було
замовлено витяг з реєстру прав
власності на нерухоме майно, згідно
якого стан готовності будинку складав
71%.

Тобто, покращення об»єкта
незавершеного будівництва за період
спільного проживання складає 6% (71-65=6).

Після розлучення нею продовжено
облатування будинку за рахунок власних
коштів.

Посилаючись на вказане, просить
відмовити у позові.

Заслухавши пояснення учасників
судового розгляду, дослідивши
матеріали справи суд констатує
наступне.

Із матеріалів справи слідує, що
22.04.2004 року у відділі реєстрації актів
цивільного стану Ужгородського
міського управління юстиції було
зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду від 17.12.2010 року
шлюб між сторонами розірвано.

Спірні правовідносини виникали з
приводу розподілу майна, набутого
колишнім подружжям за час шлюбу.

Відповідно до ст.60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно приписів ст.62 Сімейного
кодексу України, якщо майно дружини,
чоловіка за час шлюбу істотно
збільшилося у своїй вартості внаслідок
спільних трудових чи грошових затрат
або затрат другого з подружжя, воно у
разі спору може бути визнано за
рішенням суду об»єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Розірвання шлюбу, згідно ст.68
Сімейного кодексу України, не припиняє
права спільної сумісної власності на
майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст.69 Сімейного
кодексу України, дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

У разі поділу майна, що є об»єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними. При вирішенні спору
про поділ майна суд може відступити від
засади рівності часток подружжя за
обставин, що мають істотне значення,
зокрема якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім»ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду сім»ї
(ст.70 СК України).

Відповідно до ст.57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є, зокрема, майно, набуте до
шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але за
кошти, які належали їй, йому, особисто.

Суд може визнати особистою
приватною власністю дружини, чоловіка
майно, набуте нею, ним за час їхнього
окремого проживання у зв»язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин.

Якщо у придбання майна вкладені
крім спільних коштів і кошти, що
належали одному з подружжя, то частка у
цьому майні, відповідно до розміру
внеску, є його особистою приватною
власністю.

Відповідно до договору
дарування від 20.12.1994 року ОСОБА_4
подарував ОСОБА_3 належний йому
незакінчений будівництвом житловий
будинок (29% готовності), розташований на
земельній ділянці 0,05 га в АДРЕСА_2.

Сторони зареєстрували шлюб
22.04.2004 року, і з вказаного часу до
вересня місяця 2010 року, проживали у
вказаному вище будинку, проводили
певні будівельні роботи.

До матеріалів справи додано ряд
документів, якими підтверджуються ті
обставини, що будівництво спірного
будинку проводилось після отримання
відповідачкою незавершеного
будівництвом будинку в дар до часу
реєстрації шлюбу, в період спільного
проживання сторін та продовжувалось
після розірвання шлюбу.

Для визначення ступеня
готовності будинку на час одруження та
припинення спільного проживання
сторін по справі було призначено
будівельно-технічні експертизи.

Згідно витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно КП
«Ужгородське міжрегіональне бюро
технічної інвентаризації» від 21.08.2006
року щодо обєкту незавершеного
будівництвом будинку АДРЕСА_1, стан
готовності на вказаний період
становить - 65%.

Згідно витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно від 07.10.2010
року стан готовності спірного будинку
становить - 71%

Тобто , за період з 21.08.2006 року по
07.10.2010 року ступінь готовності будинку
зросла з 65% до 71%, тобто на 6 відсотків.

До матеріалів справи ні
позивачем, ні відповідачем не додано
жодного документу, який би вказував на
проведення будівельних робіт за період
з квітня 2004 року, коли сторони
одружились до 21.08.2006 року, коли органом
БТІ було визначено ступінь готовності
будинку - 65%, що підтверджує
обґрунтованість висновків проведених
по справі експертиз про те, що за
вказаний спірний період ступінь
готовності будинку не змінилася.

Із пояснень допитаних в судовому
засіданні за клопотанням позивача
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
ОСОБА_10, ОСОБА_11. вбачається, що
облаштувальні роботи ними проводились
після визначення органом БТІ ступеня
готовності будинку 65% у серпні 2006 року
та до визначення органом БТІ ступеня
готовності будинку 71 % у жовтні 2010 року.

Тому суд погоджується із
висновками експертиз №68 від 10.10.2013
року, №55 від 19.07.2013 року, №200 від 18.02.2014
року згідно яких ступінь готовності
будинку станом на 22.04.2004 року, коли
сторони одружилися становила 65%.

Вартість 6% незавершеного
будівництвом будинку на кінець
спільного проведення сторонами
облаштувальних робіт по першому
поверху станом на початок 2010 року - 37
183,40 грн.

Частка ОСОБА_2 ? від 6 % спільно
проведених покращень станом на 2010 рік
стяновить 3/100, що у грошовому виразі
складатиме - 18 591,7 грн.

Площа в житловому будинку, що
належить ОСОБА_2 відповідно до вказаної
частки 3/100 загальної площі житлового
будинку становить 9,24 м.кв.

Реальний розподіл житлового будинку
відповідно до 3/100 та 97/100 не можливий
відповідно до діючих ДБН.

Відповідно до висновку експерта №1032
від 30.05.2013 року дійсна ватрість
легкового автомобіля ВАЗ-2115, 1.5, колір
сірий , 2006 року випуску, р.н. НОМЕР_1,
придбаного у 2006 року може становити 42
500 грн.

У процентному відношенні знос
автомобіля станом на березень 2010 року
становить 29%.

Дійсна вартість автомобіля з
врахуванням зносу станом цін на
березень 2010 року може становити 46922 грн.

З врахуванням наведеного позовні
вимоги підлягають до задоволення
частково.

Суд визнає право спільної сумісної
власності сторін на автомобіль ВАЗ-2115,
р.н. НОМЕР_1 та визначає, що частки у
вказаному майні є рівними та
становлять по ?.

Підстав для відступлення принципу
рівності часток, визначених ст ст 69,70 СК
України у даному випадку судом не
встановлено.

Враховуючи позовні вимоги та
позицію сторін щодо поділу вказаного
майна слід визнати право власності на
автомобіль в цілому за позивачем
ОСОБА_2, у фактичному користуванні
якого знаходиться вказаний автомобіль
із компенсацією половини вартості
такого, що становить 23 461 грн. на
користь відповідачки.

Позовні вимоги щодо розподілу
будинковолодіння слід задовольнити
частково.

Вартість незавершеного
будівництвом будинку на кінець
спільного проведення сторонами
облаштувальних робіт та припинення
спільного проживання на початок 2010
року, враховуючи, що його готовність 71 %
становить - 619 722,80 грн.

Станом на час припинення спільного
проживання вартість проведених
сторонами облаштувальних робіт за час
шлюбу, згідно експертиз становить 37
2183,40 грн. (619 722,80 х 6%).

Частка ОСОБА_2, ? від 6% спільно
проведених покращень становить 3/100, що
у грошовому виразі складає 18 591,70 грн.
(37 183,40 х ? ) й не може бути підставою
для визнання права спільної сумісної
власності на будинок виходячи з
приписів ст. 62 СК України.

Слід визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3
право спільної сумісної власності на
майно - проведені покращення будинку,
що складають 6% незавершеного
будівництвом будинку АДРЕСА_1 вартістю
37 183,40 грн., провести поділ вказаного
майна, визначивши, що їх частки є
рівними та становлять по ?..

При цьому суд приймає до уваги межі
заявлених позовних вимог.

Витрати на правову допомогу суд
покладає на кожну із сторін, а по оплаті
за проведення експертиз розподіляє
порівну.

.

Керуючись ст.ст.10,11,214,215 ЦПК
України, ст.ст.60,62,63,68,69,70 СК України,
суд,-

РІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
спільної сумісної власності на
автомобіль марки ВАЗ -2115,1.5 2006 року
виробництва, р.н.з. НОМЕР_1, вартістю 46
922 грн., провести поділ вказаного майна,
виділивши по ? кожному.

Визнати за ОСОБА_2 право власності в
цілому на автомобіль ВАЗ 2115, 1.5, 2006 року
виробництва, р.н.з. НОМЕР_1 та стягнути
із нього на користь ОСОБА_3 23 461 грн.
вартості ? частки вказаного майна

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право
спільної сумісної власності на майно -
проведені покращення будинку, що
складають 6% незавершеного
будівництвом будинкуАДРЕСА_1 вартістю
37 183,40 грн., провести поділ вказаного
майна, визначивши, що їх частки є
рівними та становлять по ?.

У решті позову - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
1565,50 грн., половини понесених витрат по
оплаті судової експертизи та на
користь держави 210 грн. судового збору.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави
210 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя:
Івашкович І.І.