Справа №271/735/14-ц
Провадження № 2/271/572/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 березня 2014 року
м.Макіївка

Червоногвардійський районний суд
міста Макіївки Донецької області у
складі:

Головуючого судді
Заставенко М.О.,

При секретарі
Бановій О.М.,

За участю позивача
ОСОБА_1,

Представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в місті
Макіївці цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Платинум
Банк» про визнання недійсним та
розірвання кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною
заявою до Публічного акціонерного
товариства «Платинум банк» (далі ПАТ
«Платинум банк») про визнання
недійсним та розірвання кредитного
договору, мотивуючи вимоги тим, що 29
травня 2012 року між нею та відповідачем
було укладено кредитний договір зі
страхуванням життя позичальника №
936/3232 ВCLB, строком на 36 місяців,
відповідно до умов якого банк надав їй
грошові кошти (кредит) у розмірі 9662,80
грн., у тимчасове платне користування з
цільовим використанням на поточні
потреби, а вона зобов'язалася повернути
наданий кредит, сплатити 20% річних за
користування кредитом та комісію в
розмірі 251 грн. за надання та
обслуговування кредиту, а також
здійснити всі інші платежі у
встановлених договором розмірах і
строках. Дата повернення кредиту 29.05.2015
року. Зазначений кредитний договір
суперечить нормам законодавства,
оскільки його було укладено під
впливом тяжких для позивача обставин і
на вкрай невигідних умовах, а саме цей
договір є одностороннім і передбачає
лише права банку та обов'язки і
відповідальність позичальника. Також,
зазначений кредитний договір було
укладено з грубим порушенням закону, а
саме ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» та ст. 525 ЦК України. Крім
того позивач вважає, що третейська
угода на яку є посилання в договорі є
недійсною та протиправною, оскільки
вона не включає всіх умов необхідних
для розгляду спору, та цей пункт був
доданий кредитором за своєю
ініціативою, без права позивача
вносити пропозиції про зміст даного
пункту, тому при укладенні договору,
який містить такий пункт,
волевиявлення позивача не було вільним
і не відповідало його внутрішній волі.
Відповідач, користуючись
необізнаністю позивача в юридичних
аспектах третейського судочинства не
роз'яснив змісту третейської угоди,
правові наслідки укладання такого
договору, позбавивши тим самим
позивача можливості захищати свої
права, тому позивач вважає, що банк ввів
її в оману щодо несправедливих умов
договору, скориставшись відсутністю
спеціальної юридичної освіти у неї. У
зв?язку з порушенням відповідачем прав
позивача, як споживача банківських
послуг, передбачених нормами Закону
«Про захист прав споживачів» та не
відповідністю договору нормам закону,
позивач просить суд визнати недійсним
та розірвати кредитний договір зі
страхуванням життя позичальника №
936/3232 ВCLB від 29 травня 2012 року.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги в повному
обсязі пославшись на обставини та
факти викладені у позовній заяві,
просила суд визнати недійсним та
розірвати кредитний договір зі
страхуванням життя позичальника №
936/3232 ВCLB від 29 травня 2012 року, укладений
між нею та відповідачем. Проти
винесення заочного рішення не
заперечувала.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
підтримав позовні вимоги позивача,
пославшись на обставини та факти
викладені у позовній заяві. Просив суд
визнати недійсним та розірвати
кредитний договір зі страхуванням
життя позичальника № 936/3232 ВCLB від 29
травня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 та
ПАТ «Платинум банк». Проти винесення
заочного рішення не заперечував.

Відповідач - ПАТ «Платинум банк», у
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи був повідомлений
у встановленому законом порядку, про
причини неявки суду не повідомив,
відзив на позовну заяву не надав, тому
суд за згодою позивача, представника
позивача вважає можливим розглянути
справу за його відсутністю, за наявними
у справі доказами, та постановити
заочне рішення у справі на підставі ст.
224 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача,
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та досліди вши надані
докази, суд в межах заявлених позовних
вимог (ст. 11 ЦПК України), встановив
наступне.

29.05.2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Платинум
банк» було укладено кредитний договір
зі страхуванням життя позичальника №
936/3232 ВCLB, строком на 36 місяців,
відповідно до умов якого банк надав
ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 9662,80
грн., у тимчасове платне користування з
цільовим використанням на поточні
потреби, а остання зобов'язалася
повернути наданий кредит, сплатити 20%
річних за користування кредитом та
комісію в розмірі 251 грн. за надання та
обслуговування кредиту, а також
здійснити всі інші платежі у
встановлених договором розмірах і
строках. Дата повернення кредиту 29.05.2015
року.

Ст. 204 ЦК України визначено, що правочин
є правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом
(нікчемний правочин) або якщо він не
визнаний судом недійсним (оспорювані
правочини).

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна зі сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, то такий
правочин згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України
може бути визнаний недійсним
(оспорюваний правочин).

Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5 та 6 ст.203 цього
Кодексу.

Як передбачено ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України
відповідно до ст. 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

В контексті вищенаведеної статті
позивач при укладення спірного
кредитного договору була вільна у
виборі банку, типу договору, а вчинивши
підпис на спірному кредитному договорі
автоматично погодилася на всі
визначені ним умови.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 не
заперечувала факт підписання нею
кредитного договору, однак зазначила,
що договір було укладено під впливом
тяжких для неї обставин і на вкрай
невигідних умовах, оскільки підписала
договір під примусом роботодавців, а
грошей ніколи не отримувала та не
використовувала їх на свої нужди.
Зазначила, що по причині відсутності у
неї спеціальної юридичної освіти, при
підписанні договору вона не могла
передбачити юридичні та фінансові
ризики для себе. Крім того, пунктом 5.1
договору передбачено, що вона
позбавлена права на звернення до
місцевого суду загальної юрисдикції
щодо вирішення спірних питань, які
можуть мати місце під час виконання
договору, однак цей пункт третейську
угоду був доданий кредитором за своєю
ініціативою, без права позивача
вносити пропозиції про зміст даного
пункту, а також їй не було роз'яснено
зміст цього пункту та правові наслідки
укладання такого договору, а тому, вона
була позбавлена можливості захищати
свої права.

Згідно до п. 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» відповідно до
ст. 229 - 233 ЦК України правочин, вчинений
під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини, є оспорюваним. Помилка
внаслідок власного недбальства,
незнання закону чи неправильного його
тлумачення однією зі сторін не є
підставою для визнання правочину
недійсним.

Тому, суд не приймає посилання
позивача, що по причині відсутності у
позичальника спеціальної юридичної
освіти вона не могла передбачити
юридичні та фінансові ризики для себе.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, посилання позивача на
підписання договору під впливом тяжких
для неї обставин і на вкрай невигідних
умовах, та що при укладанні вказаного
кредитного договору її волевиявлення
не було вільним і не відповідало
внутрішній волі, є безпідставними,
оскільки позивач не надала з цього
приводу належних та допустимих
доказів.

Згідно ч.1 ст. 12 Закону України « Про
третейські суди» третейська угода може
бути укладена у вигляді третейського
застереження в договорі, контракті або
у вигляді окремої письмової угоди.

Відповідно до ст.628 Цивільного кодексу
договір є обов'язковим до виконання
сторонами. Тобто, сторони, уклавши
договір, повинні суворо дотримуватись
положень, які ним встановлені. Зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом
(ст.651 Цивільного кодексу).

Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено,
що обман має місце, якщо сторона
заперечує наявність обставин, які
можуть перешкодити вчиненню правочину,
або якщо вона замовчує їх існування.

Судом встановлено, що п. 5.1 Договору
передбачає третейський порядок
вирішення спору. Підписавши Договір,
сторони підтвердили свої права та
обов'язки за Договором, погодились зі
всіма мовами Договору, у зв'язку з чим,
відповідно, зобов'язані їх виконувати
належним чином, тому суд вважає доводи
позивача про те, що вона не володіла
вичерпною інформацією стосовно того,
що пункт 5.1 договору є третейською
угодою, та була введена в оману
необґрунтованими та безпідставними,
оскільки ОСОБА_1 укладала договір з
банком на підставі вільного
волевиявлення, підтвердила свої права
та обов'язки за договором, погодилась
зі всіма умовами договору та
зобов'язалися виконувати їх належним
чином, про що свідчить підписання
договору сторонами. Обставин, які в
свідчили, про те, що з боку відповідача
вчинялися дії щодо введення позивача в
оману при укладанні договору судом не
встановлено. Твердження позивача про
не роз'яснення їй змісту пункту про
третейську угоду та правові наслідки
укладання такого договору також є
безпідставними, та такими, що не
ґрунтуються на вимогах закону.

Ч. 1 ст. 3 ЦПК України гарантовано
кожній особі право в порядку,
встановленому ЦПК, звернутися до суду
за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

З урахуванням наведеного суд не може
погодитися з доводами позивачки про те,
що укладена сторонами третейська
угода у вигляді третейського
застереження в договорі, є порушенням
її прав, оскільки угода про передання
справи на розгляд третейського суду не
є відмовою від права на звернення до
суду, а одним із способів реалізації
права на захист своїх прав. Також,
позивачем не надано належних та
допустимих доказів невідповідності
вказаного пункту договору вимогам ст. 12
ЗУ України "Про третейські суди" та
докази, що зазначений пункт суперечать
Цивільному кодексу України, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і
суспільству, її моральним засадам.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що кредитний
договір зі страхуванням життя
позичальника № № 936/3232 ВCLB укладений з
дотриманням чинного законодавства та
суд не вбачає правових підстав для його
розірвання та визнання недійсним.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 11, 58, 60, 213- 215, 224 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Платинум Банк» про визнання недійсним
та розірвання кредитного договору -
відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою Відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подана
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення шляхом подачі апеляційної
скарги на рішення протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Апеляційна скарга подається
апеляційному суду через суд першої
інстанції, який ухвалив оскаржуване
рішення.

СУДДЯ: