Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.04.2014 Справа №607/13402/13-ц Тернопільський
міськрайонний суд Тернопільської
області в складі:

Головуючого-судді: Ромазана
В.В.

з участю секретаря: Буцик О.П.,
Вербицького Р.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи на
стороні відповідача нотаріус ОСОБА_4,
друга Тернопільська державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1, тертя особа на
стороні позивача ОСОБА_2 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи на
стороні відповідача нотаріус ОСОБА_4,
друга Тернопільська державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним, посилаючись на те,
що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5
02 серпня 2004 року ОСОБА_5 склав заповіт,
посвідчений нотаріусом ОСОБА_4
відповідно до якого він заповів все
належне йому майно ОСОБА_3 Складений
ОСОБА_5 заповіт, у зв»язку із його
хворобою, було посвідчено в приміщенні
Тернопільської обласної
психоневрологічної лікарні та
підписано свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7
Вважає, що спірний заповіт повинен бути
визнаний судом недійсним, у зв»язку із
тим, що хвороба ОСОБА_5 не дозволяла
розуміти йому значення своїх дій та
керувати ними. Просить визнати спірний
заповіт недійсним з підстав,
передбачених ст.225 ЦК України.

Представник позивачки в судовому
засіданні позов підтримав в повному
обсязі з мотивів викладених у позовній
заяві.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_2
в судовому засіданні позов ОСОБА_1
підтримав та просить його
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в
судовому засіданні позов не визнали, у
задоволенні його просить відмовити
через те, що позивачем не було
представлено достатньо доказів
відповідно до яких може бути визнано
спірний заповіт недійсним. Крім цього,
заявила клопотання про те, що позивачем
було пропущено строк позовної
давності, оскільки ОСОБА_1 дізналась
про існування спірного заповіту під
час того, коли вона приїзджала на
похорони свого батька у 2004 році.

Третя особа на стороні відповідача
державний нотаріус ОСОБА_4 в судовому
засіданні позов не визнала та пояснила,
що її було запрошено у якості нотаріуса
до Тернопільської обласної
комунальної психоневрологічної
лікарні, де ОСОБА_5 перебуваючи на
лікуванні, виявив бажання скласти
заповіт та заповісти ОСОБА_3 усе
належне йому майно. У зв»язку із
хворобою ОСОБА_5, через яку він не міг
особисто прочитати текст заповіту,
його було посвідчено у присутності
свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які зачитали
текст заповіту уголос та поставили
підписи у ньому. Також, зазначила, що
заповідач ОСОБА_5 усвідомлював
значення своїх дій, складення заповіту
у користь ОСОБА_3 відповідало його волі,
проте він не міг прочитати та підписати
його через свій хворобливий стан.

Представник другої Тернопільської
нотаріальної контори у судовому
засіданні пояснила, що ОСОБА_1 29 грудня
2004 року було подано до вказаної
нотаріальної контори нотаріальну
посвідчену заяву про прийняття
спадщини, яка відкрилась після смерті
її батька ОСОБА_5 за наслідками якої
було заведено спадкову справу №172. В
подальшому заяви про видачу свідоцтва
про прийняття спадщини за заповітом 18
січня 2005 року подала ОСОБА_3 та їй було
видано відповідачу свідоцтва про право
на спадщину за заповітом на 37/50 частин
житлового будинку АДРЕСА_1, земельну
ділянку площею 563 кв.м., грошові вклади.

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд встановив.

Як вбачається із спірного
заповіту, складеного 02 серпня 2004 року,
посвідченого державним нотаріусом
Тернопільського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 в
приміщенні обласної
психоневрологічної лікарні, ОСОБА_5 в
присутності двох свідків ОСОБА_6,
ОСОБА_7, на випадок смерті, заповів
належний йому житловий будинок
АДРЕСА_1, з належними до нього
господарськими спорудами та земельною
ділянкою та все своє майно
відповідачці ОСОБА_3 Як вбачається із
тексту спірного заповіту, у зв»язку із
хворобою ОСОБА_5, на його особисте
прохання, текст заповіту підписано
ОСОБА_2 та свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в
присутності нотаріуса, а також у
зв»язку із тим, що ОСОБА_5 не міг сам
прочитати текст заповіту, його
зачитано вголос свідками ОСОБА_7 та
ОСОБА_6 У спірному заповіті зазначено,
що його записано зі слів ОСОБА_5 та
відповідає волевиявленню заповідача.

Як вбачається із свідоцтва про
смерть, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Будучи допитаними в судовому
засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_16 підтвердили суду ту
обставину, що на особисте прохання
ОСОБА_5, враховуючи його волевиявлення,
в його присутності та в присутності
нотаріуса ОСОБА_4 текст спірного
заповіту було підписано ОСОБА_2 Крім
цього, текст заповіту було прочитано
ОСОБА_7, ОСОБА_6 вголос, який відповідав
волевиявленню заповідача.

Будучи допитаними в судовому
засіданні свідки ОСОБА_10, ОСОБА_3 суду
пояснили, що ОСОБА_5 із 26 липня по 04
серпня 2004 року перебував в
Тернопільській обласній комунальній
психоневрологічній лікарні в
інсультному відділенні. Підтвердили
суду ту обставину, що при вчиненні
заповіту ОСОБА_5 усвідомлював значення
своїх дій, заповіт вчиняв в присутності
свідків, оскільки не міг його прочитати
та підписати, волевиявлення заповідача
відповідало його волі. Крім цього,
вказали, що позивачу було відомо про
існування спірного заповіту у 2004 році,
про який вона дізналась під час того,
коли приїзджала на похорони свого
батька ОСОБА_5, а також коли було видано
відповідачу свідоцтва на спадщину за
заповітом. Свідок ОСОБА_10 заперечила
пояснення представника позивача про
те, що вона повідомляла позивачці про
існування спірного заповіту лише у 2011
році під час продажі частини будинку.

Будучи допитаними в судовому
засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12 суду
пояснили, що в кінці липня 2004 року
приходили до лікувального закладу, де
перебував ОСОБА_5, який був в тяжкому
стані після перенесенного ним
інсульту, без свідомості, а тому не міг
вчинити спірного заповіту.

Відповідно до висновку експерта
№001 комісійної судово-медичної
експертизи від 03 лютого 2014 року,
протягом перебування ОСОБА_5 з 26 липня
по 04 серпня 2004 року у стаціонарі
Тернопільської обласної комунальної
клінічної психоневрологічної лікарні
у нього за даними клінічного
спостереження, клініко-лабораторних та
інструментально-апаратних досліджень
були виявлені такі хвороби, їхні прояви
та ускладнення:

- Гіпертонічна хвороба
(артеріальна гіпертензія ІІ ст.,
гіпертензивне серце);

- Гостре порушення мозкового
кровообігу у вигляді ішемічного
інсульту в лівій півкулі головного
мозку зі значним порушенням мовлення,
парезом правої половини піднебіння,
тощо;

- Ішемічна хвороба серця,
кардіосклероз, церебральний
атеросклероз, миготлива аритмія,
фібриляція передсердь;

- Ангіосклероз сітківки обох очей,
пневмосклероз.

Хвороби ОСОБА_5 відзначались
прогресуючим перебігом, станом на 10.00
год. 01 серпня 2004 року зафіксовано
оглушення хворого, він перестав
вступати в контакт з лікарями. Протягом
часу з 09.00 до 20.00 год. 02 серпня 2004 року у
хворого відмічалось порушення
свідомості, він перебував у
церебральній комі І ст. і вербальному
(тобто усному, словесному) контакту був
недоступний через важкість стану. В
подальшому стан його здоров»я
погіршувався і ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. У
період часу, який відноситься до
складання ОСОБА_5 заповіту, а саме 18.00
год. 02 серпня 2004 року, він внаслідок
порушення свідомості, ступінь якого
наростала від оглушення (10.00 год. 01
серпня 2004 року) до церебральної коми
(20.00 год. 02.08.2004) не міг розуміти значення
своїх дій та керувати ними.

В судовому засіданні допитана в якості
свідка лікар-невролог Тернопільської
обласної комунальної клінічної
психоневрологічної лікарні ОСОБА_14
підтвердила суду обставини хвороби
ОСОБА_5 та її клінічний перебіг про які
зазначено у медичній картці №6272
стаціонарного хворого ОСОБА_5 та яку
було взято до уваги при проведенні
комісійної судово-медичної експертизи.

Як вбачається із матеріалів спадкової
справи № 172 другої Тернопільської
державної нотаріальної контори,
оглянутої судом у судовому засіданні,
позивач ОСОБА_1 29 грудня 2004 року
звернулась до зазначеної контори із
нотаріально посвідченою заявою про те,
що вона ставить до відома нотаріальну
контору про прийняття нею спадщини, яка
залишилась після смерті померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_5 Інших
документів необхідних для прийняття
спадщини не подавала.

28 березня 2005 року із заявою про
прийняття спадщини та видачу свідоцтва
до зазначеної контори звернулась
відповідач ОСОБА_3 28 березня 2005 року
ОСОБА_3 видано свідоцтво на спадщину за
заповітом на 37/50 частин житлового
будинку АДРЕСА_1, а також на земельну
ділянку площею 563 кв.м. по АДРЕСА_1, що
належали померлому ОСОБА_5.

Згідно із ч.1 ст.225 ЦК України, правочин,
який дієздатна фізична особа вчинила у
момент, коли вона не усвідомлювала
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними, може бути визнаний судом
недійсним за позовом цієї особи, а в
разі її смерті - за позовом інших осіб,
чиї цивільні права або інтереси
порушені.

Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України,
за позовом заінтересованої особи суд
визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

В силу вимог ч.1 ст.257 ЦК України,
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України,
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що позивачу стало
відомо про існування спірного заповіту
після смерті свого батька у 2004 році, що
підтверджується показаннями свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_3 відповідно до яких
остання приїзджала на похорони ОСОБА_5,
а також в подальшому у 2005-2006 роках, коли
власником іншої частини житлового
будинку АДРЕСА_1, а також на земельної
ділянки площею 563 кв.м. на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
заповітом стала відповідачка ОСОБА_3.
Крім цього, яка вбачається із
матеріалів спадкової справи,
позивачкою ОСОБА_1 до другої
Тернопільської нотаріальної контори 29
грудня 2004 року було подано нотаріально
посвідчену заяву про прийняття
спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
її батька ОСОБА_5, а тому вона повинна
була дізнатись про існування спірного
заповіту. Не заслуговують на увагу
твердження представника позивача про
те, що про існування спірного заповіту
позивачка дізналась лише у 2011 році під
час розмови із ОСОБА_10, оскільки такі
твердження не знайшли свого
підтвердження у судовому засіданні під
час допиту останньої у якості свідка.
Крім цього, суд зазначає, що позивачкою
протягом тривалого часу, а саме з 2004
року не вчинялись дії направлені на
одержання нею свідоцтва про право на
спадщину після смерті її батька, у тому
числі не подавались необхідні
документи щодо цього. Також позивачка
не вчиняла дій, які свідчать про те, що
вона не погоджується із тим фактом, що
власником спадкового майна, а саме 37/50
частин житлового будинку по АДРЕСА_1,
земельної ділянки, грошових вкладів, що
належали померлому у ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_5, стала у 2005 році відповідач
ОСОБА_3

Таким чином, суд вважає, що
позивачем пропущено строк позовної
давності.

У процесі розгляду справи
позивачем не заявлено клопотання про
поновлення строку позовної давності з
поважних причин, відповідачем заявлено
клопотання про відмову в позові
позивачеві із зазначених підстав, а
тому суд вважає, що у задоволенні
позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 214, 215
Цивільного процесуального кодексу
України, ст. 225, 257, 261, 1257 ЦК України,
постановою Пленуму Верховного Суду
України від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними», суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви
ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи на
стороні відповідача нотаріус ОСОБА_4,
друга Тернопільська державна
нотаріальна контора про визнання
заповіту недійсним відмовити у зв»язку
із пропуском позивачем строку позовної
давності.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан