Провадження № 2/344/1237/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

23 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області

в складі: головуючої - судді
Польської М.В.

при секретарі c/з
Дзюбак Х.Б..

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Івано-Франківську цивільну справу за
позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2
про виселення,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_2 про виселення
відповідача та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
АДРЕСА_1, стягнення судових витрат.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав і
просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, хоч про час і місце судового
розгляду повідомлявся у встановленому
порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1
ст. 224 ЦПК України, та того, що
відповідач про причини неявки суд не
повідомив, а представник позивача
подав достатньо матеріалів, які
свідчать про взаємовідносини сторін,
суд вважає, що можливо провести заочний
розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини справи,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням
Івано-Франківського від 10.12.2012 року, яке
набрало законної сили 07.02.2013 року було
звернуто стягнення на нерухоме майно
предмет іпотеки в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 11.01.2007 року, укладеним між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_2, а саме
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.65-67).

Згідно ст..14 ЦК України цивільні
обов'язки виконуються в межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Відповідно до ст..33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на
предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 даної
статті звернення стягнення на предмет
іпотеки може здійснюватися, зокрема, на
підставі рішення суду. Відповідно до
ст..39 Закону України «Про іпотеку» у
разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рішенні суду повинен бути зазначений
спосіб реалізації предмета іпотеки
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням процедури продажу,
встановленої ч. 1 ст.38 цього Закону.

Іпотекодавець ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
згідно довідки КП «ЄРЦ» від 10.04.2014 р.
проживає у квартирі АДРЕСА_1, в якій
зареєстровані, окрім відповідача по
справі, його дружина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.
(а.с.77).

01.09.2013 р. позивач надсилав відповідачу
ОСОБА_2 повідомлення (а.с.21) про продаж
предмета іпотеки на підставі рішення
суду з вимогою про добровільне її
виселення протягом одного місяця, яке
відправлено було відповідачу 14.09.2013
року, що підтверджується чеком ДП
«Укрпошта» та реєстром поштових
відправлено претензії боржників
(а.с.22-27).

Пункт 43 Постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
вказує на те, що згідно з ч.4 ст. 9, статті
109 Житлового кодексу України, статей 39-40
Закону України «Про іпотеку» виселення
мешканців із житлового будинку чи
житлового приміщення, яке є предметом
іпотеки, проводиться в порядку,
встановленому законом.

При цьому примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду
тільки за певних умов: якщо мешканці
добровільно не звільнили житловий
будинок чи житлове приміщення, на яке
звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, протягом одного місяця з дня
отримання письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК ніхто не може
бути виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і порядку, передбачених
законом.

Разом з тим ч. 1 ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» зазначено, що звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
в порядку, встановленому законом.

У частинах 2 і 3 ст. 40 цього ж Закону
законодавець встановлює певний
порядок дій банку: після прийняття
рішення про звернення стягнення на
передані в іпотеку житловий будинок чи
житлове приміщення всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільнять
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому приміщенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено в ч. 3 ст. 109 ЖК.

Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом та
ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів в їх сукупності.

За таких обставин та доказів, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

На підставі наведеного, відповідно до
ст. 124 Конституції України, ст. 11, 14, 15, 16,
29 ЦК України, ст..39-40 Закону України «Про
іпотеку», ст.109 ЖК України, керуючись
ст.ст.212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, жителя
АДРЕСА_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, жительку
АДРЕСА_1, з житлового приміщення -
квартири АДРЕСА_1, зі зняттям
відповідачів з реєстраційного обліку у
відділі у справах імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Івано-Франківського РВ УМВС України в
Івано-Франківській області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер -
НОМЕР_1, на користь ПАТ КБ «Приватбанк»,
, витрати по сплаті
судового збору в сумі 229,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянути
за письмовою заявою відповідача
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених
статтею 294 ЦПК України, залишається без
розгляду, якщо апеляційний суд за
заявою особи, яка її подала, не знайде
підстав для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Довідка: повний текст рішення
виготовлено 28 квітня 2014 року.

Суддя
Польська М.В.