Справа № 2/311/115/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03. 2014 року
м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької
області у складі:

головуючого судді
Степаненко Ю.А.

при секретареві
Шак О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду м. Василівка
цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1 до Дніпрорудненської державної
нотаріальної контори Запорізької
області, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
на стороні відповідача - ОСОБА_2, про
визнання свідоцтва про право на
спадщину недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною
заявою, в якій зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1
померла його мати - ОСОБА_3. Після її
смерті залишилося спадкове майно у
вигляді земельної ділянки, яка
розташована на території Орлянської
сільської ради Василівського району
Запорізької області.

Він та його брат - ОСОБА_4 були єдиними
спадкоємцями після смерті матері.

У встановлений законом строк позивач
не міг звернутися з заявою до нотаріуса
про прийняття спадщини, оскільки у
нього були відсутні документи, які б
підтверджували ступінь його родинних
відносин з матір'ю.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

29.08.2013 року Василівським районним судом
Запорізької області було встановлено
факт його родинних відносин з матір'ю.

Під час збору документів для
підтвердження його родинних відносин з
ОСОБА_4 для прийняття спадщини, він
дізнався, що ОСОБА_4 отримав спадщину
після смерті матері. При цьому, ОСОБА_4
не розповів йому про це та надав
нотаріусу недостовірну інформацію,
вказавши у заяві про прийняття
спадщини, що інших спадкоємців у
ОСОБА_3, окрім нього, не має.

Державний нотаріус при видачі ОСОБА_4
свідоцтва про право на спадщину після
смерті матері не здійснила перевірку
щодо наявності у спадкодавця інших
спадкоємців.

Позивач просить суд визнати недійсним
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане Дніпрорудненською
державною нотаріальною конторою
Запорізької області у спадковій справі
№364 за 2011 рік, зареєстроване в реєстрі
за №1631, після померлої ОСОБА_3 на ім'я
ОСОБА_4.

В судовому засіданні представник
позивача в особі ОСОБА_5 підтримав
позовні вимоги з підстав, викладених у
позові, просить суд їх задовольнити.
Також він пояснив, що позивач фактично
прийняв спадщину після смерті матері,
оскільки з літа 2010 року проживав з нею
за однією адресою по вул.Свердлова в
с.Орлянське, доглядав за нею,
здійснював її поховання спільно з
братом - ОСОБА_4. Крім того, вважає, що
позивач має право на обов'язкову долю
спадкового майна після смерті матері,
оскільки на час її смерті був
пенсіонером.

В судовому засіданні представник
Дніпрорудненської державної
нотаріальної контори Запорізької
області в особі Кириченко В.В.
заперечує проти задоволення позову,
пояснивши, що спадкова справа після
смерті ОСОБА_3 була заведена
Дніпрорудненською державною
нотаріальною конторою 19.11.2011 року на
підставі заяви її сина - ОСОБА_4. Заява
про прийняття спадщини подається без
надання документів, якї підтверджують
факт родинних відносин між заявником
та спадкодавцем, оскільки це питання
вирішується вже під час оформлення
спадщини. У своїй заяві про прийняття
спадщини ОСОБА_4 вказав, що інші
спадкоємці після смерті ОСОБА_3
відсутні. Діючим законодавством
України не передбачено з'ясування
нотаріусом питання щодо наявності
інших, окрім заявника, спадкоємців
після смерті спадкодавця, якщо у заяві
про прийняття

спадщини заявник зазначає, що інших
спадкоємців немає. Якщо було б
зазначено про існування інших
спадкоємців, нотаріус повідомив би їм
про відкриту спадщину. Позивач не
прийняв спадщину після смерті матері,
тому, на думку нотаріуса, він не має
право на спадкове майно. Законні
підстави для відмови у видачі ОСОБА_4
свідоцтва про право на спадщину після
смерті матері у нотаріуса не було.

В судовому засіданні представник
третьої особи - ОСОБА_2 в особі ОСОБА_7
заперечує проти задоволення позову,
пояснивши, що позивач пропустив строк
для прийняття спадщини після смерті
матері, який судовим рішенням йому не
був поновлений. Той факт, що у позивача
були відсутні документи, які
підтверджували факт його родинних
відносин з матір'ю, не позбавляв його
права звернутися з заявою про
прийняття спадщини до нотаріальної
контори вчасно. Також вона пояснила, що
позивач не мав раніше наміру
претендувати на земельну ділянку, яка
належала його матері та не заперечував,
щоб вона була оформлена у порядку
спадкування на ім'я ОСОБА_4. За життя за
ОСОБА_4 доглядала саме сім'я ОСОБА_2, яка
також здійснила й його поховання, тому,
саме на її ім'я ОСОБА_4 склав заповіт.
На даний час ОСОБА_2 ще не отримала
свідоцтво про право на спадкове майно
після смерті ОСОБА_4, у зв'язку з
судовими спорами.

Суд, вислухавши пояснення учасників
процесу, оглянувши матеріали справи,
оцінивши надані докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів,
прийшов до висновку про те, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав:

як встановлено в судовому засіданні та
як видно із матеріалів справи, позивач
є сином ОСОБА_3, що підтверджується
рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 29 серпня 2013
року, копія якого є у справі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
копія якого є у справі.

Відповідно до ст.1220 ЦК України, у
зазначений день відкрилася спадщина
після смерті ОСОБА_3 на право на
земельну частку (пай), посвідчену
Сертифікатом, виданим Василівською
районною державною адміністрацією
Запорізької області 31.01.1997 року на
підставі рішення Василівської
районної державної адміністрації
Запорізької області від 13.05.1996 року за
№400, розміром 4,46 га, що перебувала у
колективній власності КСП
«Орлянський» на території Орлянської
сільської ради Василівського району
Запорізької області, що належала
спадкодавцю на підставі Сертифікату на
право на земельну частку (пай) Серії ЗП
№0102193, копія якого є у справі, та
зареєстрованого у Книзі реєстрації
сертифікатів на право на земельну
частку (пай) за №287.

Позивач, відповідно до ст.ст.1261, 1222 ЦК
України, був спадкоємцем першої черги
після смерті ОСОБА_3 за законом. Але,
відповідно до положень ст.ст.1268-1270 ЦК
України, він, якщо мав бажання оформити
своє право на спадкове майно, повинен
був прийняти спадщину після смерті
матері. При цьому, особа вважається
такою, яка прийняла спадщину, якщо вона
постійно проживала разом зі
спадкодавцем на час відкриття спадщини
та протягом шести місяців з часу
відкриття спадщини не заявила про
відмову від неї. Спадкоємець, який
бажає прийняти спадщину, але на час
відкриття спадщини не проживав
постійно із спадкодавцем, має особисто
подати до нотаріальної контори заяву
про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач спадщину
після смерті матері вчасно та належним
чином не прийняв, оскільки він, не
проживаючи постійно з матір'ю на час її
смерті, разом з тим, не звернувся до
нотаріальної контори у передбачений
ст.1270 ЦК України строк з особистою
заявою про прийняття спадщини. При
цьому, його посилання на той факт, що
він не звернувся вчасно до
нотаріальною контори з заявою про
прийняття спадщини оскільки не мав
документів, які б підтверджували факт
його родинних відносин з матір'ю, суд
вважає безпідставними, так як, діючим
законодавством України не передбачено
обов'язку спадкодаємця при зверненні
до нотаріальної контори з заявою про
прийняття спадщини надавати документи,
які б підтверджували, у тому числі, факт
родинних відносин зі спадкодавцем.
Крім того, позивач звернувся до суду з
заявою про встановлення факту родинних
відносин тільки у 2013 році.

Також, позивач, пропустивши строк для
прийняття спадщини після смерті
матері, звертався до суду з позовною
заявою про надання йому додаткового
строку на прийняття спадщини, в
задоволенні якого рішенням
Василівського районного суду
Запорізької області від 12.12.2013 року,
копія якого є у справі, відмовлено.
Зазначене рішення ухвалою
апеляційного суду Запорізької області
від 19.02.2014 року, копія якої є у справі,
залишено без змін, а отже, набрало
законної сили. Таким чином, належні
докази на підтвердження того факту, що
позивач не пропустив строк прийняття
спадщини після смерті матері, він суду
не надав.

Крім того, належні докази на
підтвердження того, що позивач
фактично прийняв спадщину після смерті
матері, він також суду не надав,
оскільки, як вбачається із його
паспорту, копія якого є у справі,
зареєстрованим місцем його проживання
є: АДРЕСА_1, у той час, як постійним
місцем проживання ОСОБА_3 було: АДРЕСА_2,
що підтверджується довідкою
Орлянської сільської ради №2973 від
04.11.2011 року, копія якої є у справі. Також
цією довідкою підтверджується той
факт, що разом з ОСОБА_3 постійно
проживав лише ОСОБА_4. Надана
представником позивача в судовому
засіданні заява, копія якої є у справі,
відповідно до якої позивач просить
голову Орлянської сільської ради
видати йому довідку про те, що він з
літа 2010 року проживав разом з матір'ю за
адресою: АДРЕСА_2 без реєстрації,
доглядав за нею разом з братом та
здійснював поховання матері, не є
належним доказом на підтвердження
факту прийняття ним спадщини, з позовом
до суду про встановлення факту
прийняття спадщини позивач не
звертався.

Той факт, що позивач на час відкриття
спадщини був пенсіонером, що
підтверджується його пенсійним
посвідченням, копія якого є у справі, не
є підставою до визнання його таким, що
прийняв спадщину, оскільки, відповідно
до ст.1241 ЦК України, право на
обов'язкову частку у спадщині особи,
зазначені у цій статті, мають у випадку
наявності заповіту, складеного
спадкодавцем, а, як вбачається зі
спадкової справи після смерті ОСОБА_3,
копія якої є у справі, заповіту вона за
життя не складала. Крім того, той факт,
що особа має право на обов'язкову
частку у спадщині не позбавляє її
обов'язку належним чином та вчасно
прийняти спадщину.

Як вбачається із зазначеної спадкової
справи, ОСОБА_4, який є сином ОСОБА_3,
прийняв спадщину після смерті матері,
оскільки постійно проживав з нею разом
як до її смерті так і після цього. Факт
прийняття ним спадщини також
підтверджується паспортом ОСОБА_4,
копія якого є у справі, та вищевказаною
довідкою Орлянської сільської ради.
При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_4
у заяві від 19.11.2011 року про прийняття
спадщини після смерті матері, поданою
до Дніпрорудненської державної
нотаріальної контори Запорізької
області, копія якої у справі, не
зазначив про те, що є ще спадкоємець -
ОСОБА_1. Але, разом з тим, діючим
законодавством України не передбачено
відповідальність спадкоємця у випадку
надання ним неповної чи неправдивої
інформації, викладеної у такій заяві,
як і обов'язку нотаріуса встановлювати
коло спадкоємців у випадку, якщо про
них йому не відомо.

Оскільки після сплину строку прийняття
спадщини, крім ОСОБА_4 до нотаріальної
контори ніхто не звернувся з заявою про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_3, у нотаріуса не було законних
підстав для відмови йому у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, яке було видано 13.12.2011 року,
тобто у строк, передбачений ст.1298 ЦК
України.

При цьому, судом встановлено, що
нотаріус правомірно діяла, як у
відповідності до вимог ЦК України, так
і Закону України "Про нотаріат",
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженої Наказом МЮ України 03
березня 2004 року за N 283/8882 зі змінами.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що
підтверджується свідоцтвом про смерть,
копія якого є у справі.

Стаття 1302 ЦК України передбачає, що
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом. Позивачем не
було надано суду належні та достатні
докази на підтвердження своїх
позовних вимог та які б могли бути
підставою для визнання свідоцтва про
право на спадщину, яке є предметом
даного спору, недійсним, відповідно до
зазначеної норми.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
Конституцією України, Законом України
"Про нотаріат", Інструкцією про порядок
вчинення нотаріальних дій нотаріусами
України, затвердженою Наказом МЮ
України 03 березня 2004 року за N 283/8882 зі
змінами, Порядком вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України,
затвердженого в Міністерстві юстиції
України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України №7 від 30.05.2008 року «Про судову
практику у справах про спадкування»,
ст.ст. 1216- 1232, 1258-1285, 1296-1298, 1301 ЦК України,
ст.ст.10, 11, 14, 58, 59, 60, 61, 88, 208, 209,212, 213, 214, 215
ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особи які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час його
проголошення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається
апеляційному суду Запорізької області
через Василівський районний суд
Запорізької області.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не буде подано. Якщо буде подано
апеляційну скаргу, рішення, якщо його
не буде скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Василівського

Районного суду
Ю.А.Степаненко