Єдиний унікальний номер 271/4086/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2665/2014
Головуючий в 1 інстанції Маркєлов Р.І.
Доповідач: Зайцева С.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„24" квітня 2014 року
Апеляційний суд Донецької області
у складі:

Головуючого:
Маширо О.П.

Суддів:
Зайцевої С.А., Баркова В.М.

При
секретарі: Сачко І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Донецьку апеляційні
скарги ОСОБА_1 та його представника
ОСОБА_2 на рішення
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 10 липня
2013 року та на додаткове рішення
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 02
серпня 2013 року по цивільній справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розподіл
спільного майна подружжя, та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про розподіл спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2007 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із вказаним позовом до
ОСОБА_3,мотивуючи свої вимоги тим,що з
відповідачкою знаходився у
зареєстрованому шлюбі з березня 1983
року по січень 2006 року, який було
розірвано на підставі рішення суду. За
час шлюбу ними набуто рухоме й нерухоме
майно,яке добровільно вони поділити не
можуть. Просив поділити спільне майно
подружжя, визнавши за кожною із сторін
право власності на 1/2 частину квартири
за адресою: АДРЕСА_1; - виділити йому в
натурі на праві власності гараж
АДРЕСА_3; - земельну ділянку АДРЕСА_4;- а
ОСОБА_3 виділити автомобіль ВАЗ 2107
реєстраційний номер НОМЕР_2, - предмети
м'яких корпусних меблів, електричні
кухонні та побутові прилади; - поділити
грошові вклади,що знаходяться у
Гірницькому відділенні ПАТ «Ощадбанк
України» на рахунках обох сторін.

ОСОБА_3 звернулась до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_1 ,у якому
просила визнати удаваним договір
купівлі - продажу квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2,
посвідчений 17 червня 2005 року приватним
нотаріусом Макіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № П-883 ; договір дарування
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_2, посвідчений 06 липня 2005 року
приватним нотаріусом Макіївського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим № 842 ; - визнати спільною
сумісною власністю подружжя квартиру
за адресою: АДРЕСА_1, квартиру за
адресою: АДРЕСА_2; - автомобіль ВАЗ 2107,
реєстраційний номер НОМЕР_2, 1998 року
випуску, - автомобіль АЗЛК 412,
реєстраційний номер НОМЕР_3, 1993 року
випуску, - автомобіль Шкода Суперб
реєстраційний номер НОМЕР_4, 2007 року
випуску; - земельну ділянку АДРЕСА_4; -
облігацію державної цільової
безпроцентної позики 1990 року на суму 10
000 карбованців на ім'я ОСОБА_1

Просила виділити ОСОБА_1 квартиру за
адресою: АДРЕСА_2, визнавши за ним право
власності на 1/1 частку, - автомобіль
АЗЛК 412, реєстраційний номер НОМЕР_3, 1993
року випуску, - 1/2 частину компенсації
за облігацію державної цільової
безпроцентної позики 1990 року на суму 10
000 карбованців на ім'я ОСОБА_1 у розмірі
5 250 грн.,- 1/2 частину грошового вкладу
НОМЕР_7 на ім'я ОСОБА_1 у Гірницькому
відділенні ПАТ «Ощадбанк України».

Виділити їй квартиру за адресою:
АДРЕСА_1, визнавши за нею право
власності на 1/1 частку, - автомобіль ВАЗ
2107, реєстраційний номер НОМЕР_2, 1998 року
випуску, - 1/2 частину грошового вкладу
НОМЕР_7 на ім'я ОСОБА_1 у Гірницькому
відділенні ПАТ «Ощадбанк України», -
земельну ділянку АДРЕСА_4,а також
стягнути з ОСОБА_1 на її користь 1/2
частину компенсації за облігацію
державної цільової безпроцентної
позики 1990 року на суму 10 000 карбованців
з урахуванням індексу інфляції, 3%
річних та пені за прострочення
виконання зобов'язання, а всього 34 515
грн. 94 коп., а також 1/2 частину вартості
автомобілю Шкода Суперб, реєстраційний
номер НОМЕР_4 у розмірі 78 751 грн.

В обґрунтування своїх вимог
зазначала,що окрім зазначеного ОСОБА_1
у своєму позові спільного набутого
сумісного рухомого та нерухомого майна
,ними також придбана облігація
державної цільової безпроцентної
позики 1990 року на суму 10 000 карбованців
на ім*я ОСОБА_1,компенсацію за яку він
отримав у березні 2007 року в розмірі 10 500
грн. При цьому половину отриманих
коштів у розмірі 5 250 грн. ОСОБА_1 не
повернув їй до теперішнього часу .
Зазначала ,що спільно набутим сумісним
майном також є квартира АДРЕСА_2 ; -
автомобіль Шкода Суперб реєстраційний
номер НОМЕР_4, 2007 року випуску; -
автомобіль АЗЛК 412, реєстраційний номер
НОМЕР_3, 1993 року випуску.

Рішенням Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки Донецької
області від 10 липня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково .

Визнано удаваними правочини : - договір
купівлі - продажу квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2,
посвідчений 17 червня 2005 року приватним
нотаріусом Макіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_4 за
реєстровим № П-883; - договір дарування
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_2, посвідчений 06 липня 2005 року
приватним нотаріусом Макіївського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим № 842.

Визнано спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 : - квартиру,
розташовану за

адресою: АДРЕСА_1;- квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2; -
автомобіль ВАЗ 2107, державний номер
НОМЕР_2, 1998 року випуску; -автомобіль
АЗЛК 412, НОМЕР_3, 1993 року випуску;
-автомобіль Шкода Суперб, державний
номер НОМЕР_4, 2007 року випуску; -земельну
ділянку АДРЕСА_4; -облігацію державної
цільової безпроцентної позики 1990 року
на суму 10 000 карбованців на ім'я ОСОБА_1

Виділено ОСОБА_1 квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2, та
визнано за ним право власності на неї ;
- автомобіль АЗЛК 412, державний номер
НОМЕР_3, 1993 року випуску; -1/2 частину
компенсації за облігацію державної
цільової безпроцентної позики 1990 року
на суму 10 000 карбованців на ім'я ОСОБА_1 у
розмірі 5 250 грн.; -1/2 частину грошового
вкладу НОМЕР_7 на ім'я ОСОБА_1 у
Гірницькому відділенні ПАТ «Ощадбанк
України».

Виділено ОСОБА_3 квартиру,
розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та
визнано за нею право власності на
вказане жиле приміщення; -автомобіль
ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_6, 1998 року
випуску; -1/2 частину грошового вкладу
НОМЕР_7 на ім'я ОСОБА_1 у Гірницькому
відділенні ПАТ «Ощадбанк України»; -
земельну ділянку АДРЕСА_4.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2
частину компенсації за облігацію
державної цільової безпроцентної
позики 1990 року на суму 10 000 карбованців
на ім'я ОСОБА_1 з урахуванням індексу
інфляції, 3% річних та пені за
прострочення виконання зобов'язання, а
всього 34 515 грн. 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2
частину вартості автомобілю Шкода
Суперб, державний номер НОМЕР_4, 2007 року
випуску у розмірі 78 751 грн.

В іншій частині позову ОСОБА_3
відмовлено. У задоволенні позову
ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки Донецької області від 02
серпня 2013 року визнано спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3
грошовий вклад НОМЕР_7, відкритий 05
листопада 1991 року на ім'я ОСОБА_1 у
Гірницькому відділенні АТ «Ощадбанк
України» (у теперішній час ТВБВ № 10004/0369
філії Донецьке обласне управління ПАТ
«Ощадбанк України»).

Не погодившись із рішенням суду
першої інстанції від 10 липня 2013 року та
додатковим рішення від 02 серпня 2013
року, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2
подали апеляційні скарги, в яких
просили рішення суду та додаткове
рішення скасувати, ухвалити по справі
нове рішення про задоволення позову
ОСОБА_1 в повному обсязі з тих підстав,
що судом першої інстанції неповно
з*ясовано обставини ,що мають значення
для справи, висновки суду не
відповідають обставинам справи та
судом порушено вимоги матеріального
та процесуального права.

Рішенням апеляційного суду
Донецької області від 08 жовтня 2013 року
рішення суду першої інстанції від 10
липня 2013 року та додаткове рішення від
02 серпня 2013 року в частині визнання
удаваними договору купівлі - продажу
від 17 червня 2005 року та договору
дарування від 06 липня 2005 року квартири
АДРЕСА_2; - визнання спільною сумісною
власністю та поділу майна квартири
АДРЕСА_1, - квартири АДРЕСА_2; -
автомобілю ВАЗ 2107, державний номер
НОМЕР_2, 1998 року випуску; -автомобілю
АЗЛК 412, НОМЕР_3, 1993 року випуску; -
автомобілю Шкода Суперб, державний
номер НОМЕР_4, 2007 року випуску; -
земельної ділянки АДРЕСА_4; - облігації
державної цільової безпроцентної
позики 1990 року на суму 10 000 карбованців,
- грошового вкладу НОМЕР_7, у
Гірницькому відділенні АТ «Ощадбанк
України», стягнення з ОСОБА_1 індексу
інфляції та 3% річних за прострочення
виконання зобов'язання - скасовано.

Ухвалено нове, яким визнано спільною
сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3
квартиру АДРЕСА_1, автомобіль ВАЗ 2107,
державний номер НОМЕР_2, 1998 року
випуску, автомобіль АЗЛК 412, НОМЕР_3, 1993
року випуску, облігацію державної
цільової безпроцентної позики 1990 року .

Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, на 1/2 частину автомобіля АЗЛК
412, НОМЕР_3, 1993 року випуску, право
власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ
2107, державний номер НОМЕР_2, 1998 року
випуску, залишивши зазначене майно у
їх спільній частковій власності.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2
частину вартості облігації державної
безпроцентної позики 1990 року - 5 520 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про визнання удаваними договору
купівлі - продажу від 17 червня 2005 року,
договору дарування від 06 липня 2005 року
та визнання квартири АДРЕСА_2 спільною
власністю подружжя, визнання
автомобіля Шкода Суперб, державний
номер НОМЕР_4, 2007 року випуску,
земельної ділянки АДРЕСА_4 спільною
власністю подружжя - відмовлено.

В іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 05 лютого 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 - задоволено
частково.

Рішення апеляційного суду Донецької
області від 08 жовтня 2013 року скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2
підтримали доводи апеляційних скарг та
просили їх задовольнити.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6
просили апеляційні скарги відхилити.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення учасників судового
розгляду,перевіривши доводи
апеляційних скарг , апеляційний суд
вважає, що апеляційні скарги
підлягають частковому задоволенню,
рішення суду першої інстанції від 10
липня 2013 року підлягає скасуванню в
частині: - визнання удаваними договору
купівлі - продажу від 17 червня 2005 року
та договору дарування від 06 липня 2005
року квартири № АДРЕСА_2;- визнання
спільною сумісною власністю та поділу
майна:- квартири № АДРЕСА_1;- квартири №
АДРЕСА_2;- автомобіля ВАЗ 2107, державний
номер НОМЕР_2, 1998 року випуску;-
автомобіля АЗЛК 412, НОМЕР_3, 1993 року
випуску;- автомобіля Шкода Суперб,
державний номер НОМЕР_4, 2007 року
випуску;- земельної ділянки АДРЕСА_4;-
облігації державної цільової
безпроцентної позики 1990 року на суму 10
000 карбованців;- грошового вкладу
НОМЕР_7, у Гірницькому відділенні АТ
«Ощадбанк України»;- стягнення з ОСОБА_1
індексу інфляції та 3% річних за
прострочення виконання зобов'язання , а
додаткове рішення суду першої
інстанції від 02 серпня 2013 року
скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено,що
сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі з 12 березня 1983 року до 11 січня 2006
року ,який розірвано на підставі
рішення суду. ОСОБА_3 постійно проживає
у АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 постійно проживає
по АДРЕСА_2.

На підставі договору дарування
квартири ,посвідченого 06 липня 2005 року
приватним нотаріусом Макіївського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
за реєстровим № 842,ОСОБА_1 прийняв у дар
від ОСОБА_7 квартиру АДРЕСА_2.

Згідно відомостей Макіївського МРЕВ
ДАІ 20 квітня 2007 року на ім*я ОСОБА_1
зареєстрований автомобіль Шкода
Суперб, державний номер НОМЕР_4, 2007 року
випуску,вартістю 157 000 грн.

З 26 листопада 1993 року ОСОБА_1 є
власником автомобіля АЗЛК 412, НОМЕР_3, 1993
року випуску.

З 23 червня 1998 року по теперішній час
ОСОБА_3 є власником автомобіля ВАЗ 2107,
державний номер НОМЕР_2, 1998 року
випуску.

05 листопада 1991 року на ім*я ОСОБА_1
відкрито грошовий вклад НОМЕР_7 у
Гірницькому відділенні ПАТ « Ощадбанк
України».

Рішенням правління ОКСТ »Квітучий
Донбас» у Калінінському районі м.
Донецька ОСОБА_3 прийнято у члени
кооперативу , і їй передано у
користування земельну ділянку НОМЕР_8
для ведення садового господарства
,ОСОБА_1 виключений з членів
кооперативу у зв*язку із не сплатою
членських внесків.

На ім*я ОСОБА_1 видано облігацію
державної цільової безпроцентної
позики 1990 року на суму 10 000 карбованців
й ОСОБА_1 отримано компенсацію за неї у
розмірі 10 500 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_3 та відмовляючи у задоволенні
позову ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив з того,що спірне майно є
спільною сумісною власністю подружжя і
підлягає поділу за правилами глави 8 СК
України ,а також вважав,що таким
розподілом не порушуються майнові
права сторін. Крім того ,визнаючи
удаваним договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2 ,суд першої інстанції
зазначив ,що правочин був вчинений
сторонами для приховання іншого
правочину , зокрема придбання ОСОБА_1
квартири в особисту власність в період
перебування в шлюбі з ОСОБА_3

Проте з таким висновком суду першої
інстанції погодитися не можна,тому що
він не ґрунтується на законі та
обставинах справи.

Відповідно до ст.60 СК України
майно,набуте подружжям за час шлюбу
,належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того,що один з них не мав
з поважної причини (навчання,ведення
домашнього господарства,догляд за
дітьми,хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається ,що кожна
річ ,набута за час шлюбу,крім речей
індивідуального користування ,є
об*єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Розмір часток майна дружини та
чоловіка при поділі майна ,що є об*єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, визначається за правилами
ст.70 СК України.

Відповідно до ст.71 СК України майно ,що
є об*єктом права спільної сумісної
власності подружжя,ділиться між ними
в натурі. При цьому беруться до уваги
інтереси дружини,чоловіка,дітей та
інші обставини ,що мають істотне
значення для справи.

Крім того ,вирішуючи спори між
подружжям про майно ,необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна ,наявного на час припинення
спільного ведення
господарства,з*ясувати джерело і час
його придбання. Спільною сумісною
власністю подружжя,що підлягає поділу
(ст.ст.60,69 СК України,ч.3.ст.368 ЦК України
),відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України
можуть бути будь-які види майна ,за
винятком тих,які згідно із законом не
можуть їм належати (виключені з
цивільного обороту),незалежно від
того,на ім*я кого з подружжя вони були
придбані чи внесені грошовими
коштами,якщо інше не встановлено
шлюбним договором чи законом (п.23
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11 « Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб,розірвання
шлюбу,визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя «).

Згідно з вимогами ч.6.ст.57 СК України суд
може визнати особистою приватною
власністю дружини,чоловіка
майно,набуте нею,ним за час їхнього
окремого проживання у зв*язку з
фактичним припиненням шлюбних
відносин .

Якщо за час окремого проживання
подружжя після фактичного припинення
шлюбних відносин спільне майно його
членами не придбавалося, суд
відповідно до ч.6.ст.57 СК України може
визнати особистою приватною власністю
дружини,чоловіка майно,набуте кожним з
них за цей період та за вказаних
обставин ,і провести поділ тільки того
майна ,що було їхньою спільною
власністю до настання таких обставин
(п.30 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 21 грудня 2007 року № 11).

Відповідно до ст.71 СК України майно ,що
є об*єктом права спільної сумісної
власності подружжя,ділиться між ними в
натурі,при цьому неподільні речі
присуджуються одному з подружжя, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними.

З досліджених матеріалів справи
вбачається, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 12 березня 1983
року. Шлюб розірвано рішенням
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївка від 15 листопада 2005 року, яке
набрало законної сили 29 листопада 2005
року.

Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини,встановлені судовим
рішенням у цивільній,господарській або
адміністративній справі,що набрало
законної сили,не доказуються при
розгляді інших справ,у яких беруть
участь ті самі особи або особа,щодо
якої встановлено ці обставини.

Вказаним рішенням суду встановлено, що
сторони припинили шлюбні відносини у
січні 2005 року (а.с. 225 т. 3).

Тобто,апеляційний суд вважає, рішення
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки від 15 листопада 2005 року таким,
яке в силу ст.61 ЦПК України має
преюдиціальне значення для вирішення
спору, оскільки ,даним рішенням
встановлено ,що шлюбні відносини між
подружжям припинені у січні 2005 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного
кодексу України майно набуте
чоловіком, дружиною за час шлюбу, але на
підставі договору дарування або в
порядку спадкування є особистою
приватною власністю дружини, чоловіка.

Апеляційним судом встановлено, що 17
червня 2005 року ОСОБА_7 було придбано у
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 квартиру
АДРЕСА_2 на підставі договору
купівлі-продажу , посвідченого
приватним нотаріусом Макіївського
міського нотаріального округу ОСОБА_4
за реєстровим № П-883 (а.с. 178 т. 2).

06 липня 2005 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_1
укладено договір
дарування,посвідчений приватним
нотаріусом Макіївського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 за
реєстровим № 842, за яким ОСОБА_1 отримав
у дар квартиру АДРЕСА_2. Право власності
за ОСОБА_1 зареєстровано у
встановленому законом порядку (а.с. 179 т.
2).

Відповідно до ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч.ч. 1, 4 ст. 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести допустимими доказами ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених законом,
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Відповідно ст.626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше
сторін,спрямована на
встановлення,зміну або припинення
цивільних прав та обов*язків ,а згідно
ст.627 ЦК України сторони є вільними в
укладенні договору,в виборі
контрагента та визначенні умов
договору (свобода укладення договору).

Відповідно ч.1 ст.638 ЦК України договір
є укладеним,якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором
купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Як вбачається з договору
купівлі-продажу від 17 червня 2005 року,
сторони правочину своїми підписами
письмово підтвердили та закріпили
те,що вони діяли свідомо ,були вільні в
укладенні договору,вільні у виборі
контрагента та умов договору.

Встановлено, що коло осіб, які були
сторонами у договорі купівлі-продажу є
ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

Відповідно до оспорюваного договору
дарування від 06 липня 2005 року ОСОБА_7
подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар
квартиру АДРЕСА_2.

За договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдарованому)
безоплатно майно (дарунок) у власність
(ст. 717 ЦК України).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно ч. 1 ст. 218 ЦК України
заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків.

За змістом вказаних норм не може
підтверджуватися показаннями свідків
наявність правовідносин, що виникають
з правочинів, для яких законом
установлену письмову форму.

У п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року N9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними» роз'яснено, що відповідно
до частини першої статті 215 ЦК
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК,
саме на момент вчинення правочину.

З обставин справи вбачається, що ОСОБА_3
заявлені вимоги про визнання договору
купівлі-продажу та договору дарування
недійсними з підстав, передбачених
ст.235 ЦК України.

Статтею 235 ЦК України передбачено, що
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Для визнання правочину удаваним суду
слід установити, що обидві сторони
договору діяли свідомо для досягнення
якоїсь особистої користі, їх дії
направлені на досягнення інших
правових наслідків і приховують іншу
волю учасників угоди. Наміру однієї
сторони на укладення удаваної угоди
недостатньо.

Вважаючи договір дарування удаваним
правочином, ОСОБА_3 посилалася на те, що
насправді сторони мали на меті укласти
договір купівлі - продажу вказаного
нерухомого майна за спільні кошти
подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 не була стороною вказаного
договору, а допустимих доказів на
підтвердження наміру ОСОБА_1, ОСОБА_7
укласти саме договір купівлі - продажу
спірної квартири та доказів, які б
свідчили про досягнення між сторонами
згоди з істотних умов такого договору,
вона не надала, що є підставою для
відмови у задоволенні позову в цій
частині. Крім того, із вказаних підстав
не можна вважати квартиру АДРЕСА_2
спільним сумісним майном подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3

Ухвалюючи рішення щодо визнання
спільною сумісною власністю подружжя
автомобіля Шкода Суперб, державний
номер НОМЕР_4, 2007 року випуску, суд
першої інстанції виходив з того,що
автомобіль придбаний за спільні кошти
подружжя, заощаджені під час
знаходження у зареєстрованому шлюбі.

Проте, суд не звернув уваги ,що
відповідно довідки Макіївського РЕВ
ДАІ УМВС України в Донецькій області
від 31 жовтня 2012 року № 97-12699 автомобіль
Шкода Суперб, державний номер НОМЕР_4,
2007 року випуску, зареєстрований на ім*я
ОСОБА_1 20 липня 2007 року.

Оскільки зазначений автомобіль
придбано ОСОБА_1 після розірвання шлюбу
з ОСОБА_3, при цьому ОСОБА_3 доказів
участі в його придбані не
надано,підстав для визнання його
спільною сумісною власністю не має.

Крім того , висновки суду щодо визнання
земельної ділянки АДРЕСА_4 спільною
сумісною власністю є таким, що
суперечать нормам матеріального права.

Так, з матеріалів справи вбачається,що
державний акт на право власності на
землю видано ОСОБА_1, на підставі
рішення виконкому Донецької міської
Ради від 20 жовтня 1999 року, ОСОБА_1
передано у приватну власність земельну
ділянку площею 0,0763 га. Земельна ділянка
розташована на АДРЕСА_4, землю передано
для садівництва, акт зареєстровано в
Книзі записів державних актів за № 3-2005,
видано 13 травня 2001 року (а.с. 21 т. 1).

У разі якщо спірні правовідносини
виникли до набрання чинності Сімейним
кодексом України, вони регулюються
нормами Кодексу про шлюб та сім'ю
України, за змістом яких приватизована
земельна ділянка не є спільним майном
подружжя, а отримана громадянином у
власність шляхом здійснення свого
права на приватизацію (Постанова
Верховного Суду України від 22 лютого 2012
року у справі № 6-99 цс 11).

Відповідно до ч. 1 ст. 105 ЦК України (в
редакції 1963 року) громадянин, який
збудував або будує жилий будинок,
здійснив або здійснює його перебудову
чи прибудову без встановлення дозволу,
або без належно затвердженого проекту,
або з істотними відхиленнями від
проекту, або з грубим порушенням
основних будівельних норм і правил, не
вправі розпоряджатися цим будинком чи
частиною його (продавати, дарувати,
здавати в найом тощо).

Аналогічна норма міститься і у ч.ч. 1, 2
ст. 376 ЦК України (в редакції 2003 року).

Оскільки право власності на будинок
побудований на земельній ділянці
НОМЕР_8 в садовому товаристві «Квітучий
Донбас» сторонами не набуто у
встановленому законом порядку, тому
підстав для його розподілу не має.

З довідки ВАТ Макіївського міського
відділення № 3292 від 26 жовтня 2009 року №
6109 рахунок НОМЕР_7 на ім'я ОСОБА_1
закрито 22 вересня 2005 року (а.с. 87 т. 3). Як
пояснював в судовому засіданні ОСОБА_1,
кошти які були на зазначеному рахунку
ним було перераховано на сплату
заборгованість за комунальні послуги.

ОСОБА_3 не надано доказів того, що
рахунок ТВБВ № 100040369 філії Донецьке
обласне управління ПАТ «Ощадбанк
України» є той самий, який вона просила
поділити як спільне майно подружжя.
Крім того,згідно відповідей ТВБВ №
100040369 вбачається відкриття та
закриття основного та компенсаційного
рахунку на ім*я ОСОБА_3 (а.с.95 т.3,а.с.111
т.3). Оскільки суд відповідно до ст. 11 ЦПК
України не може вийти за межі позовних
вимог, підстав для його поділу не має.

Наявність грошового вкладу НОМЕР_7 ,
відкритого на ім*я ОСОБА_1 у Гірницькому
відділенні АТ « Ощадбанк України «
відкритого 05 листопада 1991 року та
наявність на вказаному рахунку
грошових коштів недоведена (а.с.17
т.1,а.с.128 т.1), а тому відсутні підстави
для задоволення позову у вказаній
частині.

Відповідно до ст. 22 КпШС України (в
редакції 1969 року) майно, нажите
подружжям за час шлюбу, є його спільною
сумісною власністю. Кожен з подружжя
має рівні права володіння,
користування і розпорядження цим
майном.

Відповідно до ст. 23 КпШС України майном,
нажитим за час шлюбу, подружжя
розпоряджається за спільною згодою.

Встановлюючи обсяг спільного майна
подружжя ,наявного на час припинення
спільного ведення господарства
,апеляційним судом встановлено, що за
час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 згідно
договору міни квартир від 17 жовтня 1995
року придбано квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу виданого на ім'я
ОСОБА_3 23 червня 1998 року придбано
автомобіль ВАЗ 2107, реєстраційний номер
НОМЕР_6 , 1998 року випуску (а.с.6 т.1).

26 листопада 1993 року, придбано
автомобіль АЗЛК 412, НОМЕР_3, 1993 року
випуску зареєстрований на ім'я ОСОБА_1
(а.с. 22 т. 1).

На ім*я ОСОБА_1 видано облігацію
державної цільової безпроцентної
позики 1990 року на суму 10 000 карбованців.
Відповідно довідки ВАТ Державний
ощадний банк України від 26 жовтня 2009
року № 6109 рахунок відкритий на ОСОБА_1
по зазначеному займу закрито 27 березня
2007 року в сумі 10 500 грн.(а.с.128 т.1). В
судовому засіданні ОСОБА_1 визнано, що
зазначена сума ним була отримана.

Тобто,спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є наступне
майно : квартира АДРЕСА_1;- автомобіль
ВАЗ 2107, державний номер НОМЕР_2, 1998 року
випуску;- автомобіль АЗЛК 412, НОМЕР_3, 1993
року випуску;- облігації державної
цільової безпроцентної позики 1990 року
на суму 10 000 карбованців .

У пункті 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року N 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірванню
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» зазначено,
що вирішуючи питання про поділ майна,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, зокрема
неподільної речі, суди мають
застосувати положення частин 4, 5 ст. 71
СК України щодо обов'язкової згоди
одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження
грошової компенсації може мати місце
за умови звернення подружжя (одного з
них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК
України) та попереднього внесення на
депозитний рахунок суду відповідної
грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив
таких дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому майні
без його реального поділу і залишає
майно у їх спільній частковій
власності.

З урахуванням
викладеного,враховуючи,що жоден із
подружжя не вчинив будь - яких дій щодо
попереднього внесення на депозитний
рахунок коштів, оцінка щодо реальної
вартості квартири АДРЕСА_1 ,
автомобілів ВАЗ 2107, АЗЛК 412, сторонами
не проведена. З вартістю автомобілів,
яка зазначена кожною із сторін в
позовних заявах сторони не згодні.
Жодна із сторін не виявила бажання
щодо проведення оцінки загальної
вартості майна,правом щодо призначення
експертизи для встановлення вартості
майна сторони не скористалися.

Тому, апеляційний суд виходиться із
фактично встановлених обставин
справи,та вважає,що в межах заявлених
вимог про поділ спільного майна
подружжя, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню із
ухваленням нового про залишення
квартири АДРЕСА_1, автомобілів ВАЗ 2107,
АЗЛК 412 у спільній частковій власності
подружжя з визнанням за ними ідеальних
часток по 1/2 частині за кожним без
реального поділу.

Суд першої інстанції правильно дійшов
до висновку про поділ вартості
облігації державної цільової
безпроцентної позики 1990 року, шляхом
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1/2
частки компенсації по облігації, а саме
5 250 грн. Проте погодитися з висновком
суду першої інстанції про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 індексу
інфляції та 3 % річних не можливо
,оскільки до правовідносин які виникли
між сторонами щодо цієї суми норми
ст.625 ЦК України не застосовуються.

Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України
боржник,який прострочив виконання
грошового зобов*язання, на вимогу
кредитора зобов*язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення,а також три проценти
річних від простроченої суми,якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України
зобов*язання є правовідношення, в якому
одна сторона (боржник) зобов*язана
вчинити на користь іншої сторони
(кредитора) певну дію (передати
майно,виконати роботу,надати
послугу,сплатити гроші тощо) або
утриматися від певної дії, а кредитор
має право вимагати від боржника
виконання його обов*язку.

Відтак, грошовим слід вважати будь-яке
зобов*язання, що складається ,у тому
числі ,з правовідношення, в якому право
кредитора вимагати від боржника
виконання певних дій відповідає
кореспондуючий обов*язок боржника
сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення
ст.625 ЦК регулюють зобов*язальні
правовідносини,тобто поширюються на
порушення грошового зобов*язання, яке
існувало між сторонами до ухвалення
рішення суду.

При цьому ч.3 ст.11 ЦК , в якій йдеться про
те ,що цивільні права та обов*язки у
випадках, встановлених актами
цивільного законодавства,можуть
виникати з рішення суду, не дає підстав
для застосування положень ст.625 ЦК у
разі наявності між сторонами
деліктних,а не договірних зобов*язань.
Крім того,із рішення суду зобов*язальні
правовідносини не виникають ,так як
вони виникають з актів цивільного
законодавства,про що й зазначено в ст.11
ЦК ,адже рішення суду лише підтверджує
наявність чи відсутність
правовідносин і вносить в них ясність
та визначеність.

Тому, вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з
ОСОБА_1 індексу інфляції та 3 % річних за
прострочення виконання зобов*язання
необгрунтовані та законних підстав для
задоволення вимог у вказаній частині
не має.

З матеріалів справи вбачається, що
право власності на гараж АДРЕСА_3
сторонами у встановленому законом
порядку не набуто, тому висновки суду
першої інстанції щодо відсутності
підстав для його розподілу є
обґрунтованими.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог щодо розділу предметів м'яких
меблів, корпусної меблів, електричних
кухонних та побутових приладів, суд
першої інстанції обґрунтовано та
правильно виходив з того, що належних
та допустимих доказів щодо наявності
спірного майна, дійсної вартості
всього майна сторонами не надано.
Доводи апеляційних скарг в цій частині
зазначені висновки суду першої
інстанції не спростовують.

Відповідно до ст.309 ЦПК України
,підставами для скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення є неповне з*ясування
судом обставин ,що мають значення для
справи, порушення або неправильне
застосування норм матеріального
права.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України,
апеляційний суд

В И
Р І Ш И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та його
представника ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Рішення Червоногвардійського
районного суду м. Макіївки від 10 липня
2013 року в частині:

- визнання удаваними договору купівлі -
продажу від 17 червня 2005 року та
договору дарування від 06 липня 2005 року
квартири АДРЕСА_2;

- визнання спільною сумісною власністю
та поділу майна:

- квартири № АДРЕСА_1;

- квартири АДРЕСА_2;

- автомобіля ВАЗ 2107, державний номер
НОМЕР_2, 1998 року випуску;

- автомобіля АЗЛК 412, НОМЕР_3, 1993 року
випуску;

- автомобіля Шкода Суперб, державний
номер НОМЕР_4, 2007 року випуску;

- земельної ділянки АДРЕСА_4;

- облігації державної цільової
безпроцентної позики 1990 року на суму 10
000 карбованців;

- грошового вкладу НОМЕР_7, у
Гірницькому відділенні АТ «Ощадбанк
України»;

- стягнення з ОСОБА_1 індексу
інфляції та 3% річних за прострочення
виконання зобов'язання - скасувати.

Визнати спільною сумісною власністю
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1;

- автомобіль ВАЗ 2107, державний номер
НОМЕР_2, 1998 року випуску;

- автомобіль АЗЛК 412, НОМЕР_3, 1993 року
випуску;

- облігацію державної цільової
безпроцентної позики 1990 року на суму 10
000 карбованців .

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право
власності за кожним на:

- ? частину квартири № АДРЕСА_1;

- ? частину автомобіля АЗЛК 412, НОМЕР_3, 1993
року випуску;

- ? частину автомобіля ВАЗ 2107, державний
номер НОМЕР_2, 1998 року випуску,
залишивши вказане майно у їх спільній
частковій власності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
вартість ? частини компенсації по
облігації державної цільової
безпроцентної позики 1990 року у розмірі
5 250 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_1 про:

- визнання удаваними договору купівлі -
продажу від 17 червня 2005 року;

- визнання удаваними договору
дарування від 06 липня 2005 року;

- визнання квартири АДРЕСА_2 спільною
власністю подружжя;

- визнання автомобіля Шкода Суперб,
державний номер НОМЕР_4, 2007 року випуску
спільною власністю подружжя;

- визнання земельної ділянки АДРЕСА_4
спільною власністю подружжя,

- визнання грошового вкладу НОМЕР_7, у
Гірницькому відділенні АТ «Ощадбанк
України» спільною власністю подружжя

- стягнення індексу інфляції та 3%
річних за прострочення виконання
зобов'язання - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Додаткове рішення
Червоногвардійського районного суду м.
Макіївки від 02 серпня 2013 року
скасувати.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили цим рішенням.

Головуючий:

Судді: