Справа № 466/3785/13
Головуючий у 1 інстанції: Луців-Шумська
Провадження № 22-ц/783/1727/14
Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого-судді:
Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В.,
Федоришина А.В.

при секретарі:
Івановій О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк (ПАТ КБ) "Надра" на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 9 грудня 2013 року по справі за
позовом ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про стягнення
заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням суду частково задоволено
позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, про стягнення заборгованості
за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь позивача за
кредитним договором №543178-1/02 від 9 січня
2007 року 7137,83 грн. заборгованості по
кредиту, 2749,67 грн. заборгованості по
відсотках. Вирішено питання судових
витрат. В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ КБ
«Надра». Апелянт просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.
Зазначає, що рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, при неповно
з»ясованих обставинах справи. Вказує,
що 9 січня 2007 року між банком та ОСОБА_2
укладено кредитний договір та надано
останньому кредит на суму 7185 доларів
США із сплатою 13,49% річних строком з 9
січня 2007 року по 5 січня 2011 року. На
забезпечення виконання зобов»язання
за договором кредиту між позивачем та
ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено договір
поруки від 9 січня 2007 року, за яким
поручителі взяли на себе зобов»язання
про повернення суми кредиту
позичальнику.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити.

Судом встановлено, що 9 січня 2007 року
між ВАТ КБ «Надра», правонаступником
якого з 4 лютого 2011 року є ПАТ «КБ
«Надра», та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір № 543178-1/02, згідно з яким позивач
надав позичальнику кредит на споживчі
цілі в сумі 7185,00 доларів США із
розрахунку 13,49% річних строком з 9 січня
2007 року по 5 січня 2011 року включно.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти (кредит)
позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.ст. 526, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватись
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Встановлено, що позивач свої обов'язки
перед позичальником виконав.
Відповідач отримав грошові кошти у
тимчасове користування, що
підтверджується заявою на видачу
готівки.

Відповідач порушив умови кредитного
договору, у визначений строк кредит з
відсотками не повернув.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливості виконання ним грошового
зобов'язання.

9 січня 2007 року між ВАТ КБ «Надра», та
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договори
поруки згідно з умовами яких
поручителі поручаються перед
кредитором за належне виконаня ОСОБА_2
взятих на себе зобов'язань, що
виникають з кредитного договору від 9
січня 2007 року.

Згідно п. 1.2. договору поруки поручитель
відповідає перед Кредитором у повному
обсязі.

За ст.ст. 553,554 ЦК України договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання
останнім свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Порукою може
забезпечуватися виконання
зобов'язання частково або у повному
обсязі. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку
встановленого у договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений, а
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Строк, відповідно до ч.1 ст.252 ЦК України,
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами.

У договорі поруки від 9 січня 2007 року
строк договору не визначений.

Відповідно до кредитного договору №
543178-1/02 від 9 січня 2007р. кінцева дата
погашення кредиту та виконання
зобов'язання 5 січня 2011 року.

Згідно п.2.2 поручитель зобов'язаний
виконати взяті на себе зобов'язання по
цьому договору не пізніше З-х
банківських днів з моменту отримання
повідомлення від кредитора про
невиконання позичальником
зобов'язання і необхідності його
виконання поручителем.

Встановлено, що банк поручителю вимоги
про виконання зобов'язання за
кредитним договором та договором
поруки не направляв.

Жодних доказів про пред'явлення вимог
до поручителя ОСОБА_4 про необхідність
виконання зобов'язання за позичальника
позивачем не надано.

Суд прийшов до вірного висновку про
припинення договору поруки від 9 січня
2007 року.

Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Відповідно ст.611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема сплата
неустойки.

Згідно ст.612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив
виконання зобов»язання, якщо він не
приступив до виконання зобов'язань або
не виконав його у строк, встановлений
договором.

Кредитним договором передбачено
сплату неустойки в разі порушення
позичальником строків повернення
кредиту та сплати відсотків, а також
сплату штрафу за порушення строків
повернення кредиту та/чи сплати
відсотків за користування кредитом.

Статтею 61 Конституції України
передбачено, що ніхто не може бути
двічі притягнутий до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме порушення. Штраф і пеня
відносяться до одного виду юридичної
відповідальності.

Кредитним договором передбачено
подвійну відповідальність
позичальника за порушення строків
погашення кредиту та сплати відсотків,
що суперечить Конституції України.

Згідно п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України
перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права.

Встановлено, що позикодавцю (позивачу)
про порушення відповідачем умов
кредитного договору, зокрема,
прострочення термінів повернення
боргу, стало відомо 6 січня 2011 року,
тобто на наступний день після
кінцевого терміну повернення кредиту.
З даним позовом банк звернувся до суду
20 травня 2013 року. Таким чином, позивачем
при подачі позову з вимогами про
стягнення неустойки та штрафу
пропущено спеціальну позовну давність
в один рік.

Кредит відповідачу надавався на власні
потреби. Отже на правовідносини між
сторонами розповсюджується дія Закону
України "Про захист прав споживачів".

Судом враховано висновки
Конституційного Суду України, зроблені
у рішенні від 10 листопада 2011 року по
справі №1-26/2011. Застосування позовної
давності у даній категорії спорів є
обов'язком суду незалежно від
наявності заяви сторони у спорі.

З висновками суду слід погодитися,
оскільки ним правильно визначено
характер спірних правовідносин та
встановлено дійсні обставини справи.
Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення ухвалене судом першої
інстанції з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Підстави для скасування рішення суду
відсутні, а тому апеляційну скаргу слід
відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313,
ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Комерційний
банк "Надра" відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 9 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: