Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області у складі:

головуючої - судді
Кожух О.А.

суддів - Чужі
Ю.Г., Кондора Р.Ю.,

при секретарі - Голінко
А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ПАТ КБ
„ПриватБанк" на рішення Берегівського
районного суду від 26 лютого 2014 року по
справі за позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" до
ОСОБА_1, третя особа на стороні
відповідача ОСОБА_2 про звернення
стягнення на передмет застави,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулося з даним позовом, в якому
просило вилучити у ОСОБА_1 автомобіль
марки „RENAULT Kangoo", комплект ключів та
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу автомобіля; в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором звернути
стягнення на предмет застави -
автомобіль марки «RENAULT Kangoo», що належав
на праві власності ОСОБА_2. Позов
мотивовано тим, що 13.03.2008 між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений
договір кредиту №VIX0А800004226, згідно
якого останній отримав кредит у
розмірі 7387,31 доларів США зі сплатою 9%
річних з остаточним терміном погашення
до 12.02.2013. В забезпечення виконання
зобов'язання за вказаним кредитним
договором між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 був укладений договір застави
рухомого майна, предметом якого
являється автомобіль марки «RENAULT Kangoo»,
2003 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_1, що належав на праві власності
позичальнику. В ході здійснення
моніторингу даного кредиту було
встановлено, що у 2009 році ОСОБА_2, в
порушення умов договору застави та
вимог закону, реалізував заставний
автомобіль ОСОБА_1. У зв'язку з цим та з
посиланням на норми ст.ст. 526,590 ЦК
України ст.ст. 17, 19, 20 Закону України
«Про заставу», ст.ст. 9,28 Закону України
«Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень», позивач проси
задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Берегівського районного
суду від 26 лютого 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

Позивачем на таке рішення суду
подано апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справ та
невідповідність висновків суду таким
обставинам, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог у
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію
осіб, що з'явились в судове засідання,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, судова
колегія приходить до такого.

З матеріалів справи вбачається,
що 13.03.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
(далі по тексту - Банк) та ОСОБА_2 був
укладений кредитно-заставний договір
№VIX0А800004226, згідно якого ОСОБА_2 отримав
кредит в розмірі 7387,31 доларів США,
частину якого в розмірі 7235,82 доларів
США отримав з метою придбання
автомобіля. Предметом застави був
автомобіль марки «RENAULT Kangoo», рік
випуску: 2003, тип ТЗ: легковий
автомобіль, № кузова: НОМЕР_2, державний
номер НОМЕР_1 (а.с. 12-27).

Згідно витягу з Державного
реєстру обтяжень рухомого майна від
02.04.2012, вид обтяження у вигляді заборони
відчуження предмету застави
автомобіля марки «RENAULT Kangoo» було
зареєстровано у Державному реєстрі
обтяжень рухомого майна 14.03.2008 за №67855676
(а.с. 28).

Відповідно до розрахунку
заборгованість ОСОБА_2 за кредитним
договором станом на 09.08.2013 становить 24
053,74 доларів США (а.с. 47-49).

Згідно повідомлень центру
надання послуг, пов'язаних з
використанням автотранспортних
засобів з обслуговування
Берегівського району УДАІ УМВС України
в Закарпатській області, автомобіль
марки «RENAULT Kangoo», 2003 року виробництва,
білого кольору, номер кузова: НОМЕР_2,
зареєстровано в Центрі ДАІ-2015 31.01.2009 за
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з видачею
держномерного знака НОМЕР_3 та
свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4. 18.02.2011
року в Центрі ДАІ-2105 по вказаний
транспортний засіб проведено
перереєстрацію при переобладнанні без
заміни номерних агрегатів з фургона
малотоннажного на пасажирський з
видачею свідоцтва про реєстрацію
НОМЕР_5 (а.с.11, 83).

З отриманого повідомлення
приватного нотаріуса ОСОБА_4 від 19.02.2014
вбачається, що ОСОБА_1 12.01.2011 надав
довіреність на користування
розпорядження автотранспортним
засобом - на належну йому автомашину
марки RENAULT Kangoo - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.
81,82).

Суд першої інстанції у своєму рішенні
констатував, що предмет застави згідно
договору від 13.03.2008 - автомобіль марки
«RENAULT Kangoo» - був відчужений ОСОБА_2
всупереч умовам договору та вимог
закону.

В той же час суд першої інстанції
вважав, що підстав для задоволення
позову немає, оскільки ОСОБА_1 не
перебував із позивачем в жодних
договірних відносинах, предмету
застави - автомобіля, який просять у
нього вилучити, немає в його
користуванні та розпорядженні з 12.01.2011.

Проте таких висновків суд дійшов з
неправильним застосування норм
матеріального права.

Застава є способом забезпечення
зобов'язань; у силу застави кредитор
(заставодержатель) має право в разі
невиконання боржником (заставодавцем)
зобов'язання, забезпеченого заставою,
одержати задоволення за рахунок
заставленого майна переважно перед
іншими кредиторами цього боржника,
якщо інше не встановлено законом (право
застави) (ст. 1 Закону України "Про
заставу" та ст. 572 ЦК України).

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 20 Закону
України "Про заставу" заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.

За змістом ч. 1 ст. 589, ч.ч.1,2 ст 590 ЦК
України в разі невиконання у
встановлений строк зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави, і звернення стягнення на
предмет застави здійснюється, зокрема,
за рішенням суду, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України
"Про заставу" застава зберігає силу,
якщо за однією з підстав, зазначених в
законі, майно або майнові права, що
складають предмет застави, переходять
у власність іншої особи.

Зазначені норми застосовуються з
урахуванням положень Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень", який визначає
правовий режим регулювання обтяжень
рухомого майна, встановлених з метою
забезпечення виконання зобов'язань,
оприлюднення та реалізації інших прав
юридичних і фізичних осіб стосовно
рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону
України "Про забезпечення вимог
кредиторів та реєстрацію обтяжень",
якщо інше не встановлено законом,
зареєстроване обтяження зберігає силу
для нового власника (покупця) рухомого
майна, що є предметом обтяження, за
винятком таких випадків: 1) обтяжувач
надав згоду на відчуження рухомого
майна боржником без збереження
обтяження; 2) відчуження належного
боржнику на праві власності рухомого
майна здійснюється в ході проведення
господарської діяльності, предметом
якої є систематичні операції з
купівлі-продажу або інші способи
відчуження цього виду рухомого майна.

За змістом ст. 23 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" відповідно до
забезпечувального обтяження обтяжувач
має право в разі порушення боржником
забезпеченого обтяженням зобов'язання
або договору, на підставі якого виникло
забезпечувальне обтяження, одержати
задоволення своєї вимоги за рахунок
предмета обтяження в черговості згідно
із встановленим пріоритетом.

Відповідно до ст. 12 Закону України
"Про забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" взаємні права та
обов'язки за правочином, на підставі
якого виникло обтяження, виникають у
відносинах між обтяжувачем і боржником
з моменту набрання чинності цим
правочином, якщо інше не встановлено
законом.

Реєстрація обтяження надає
відповідному обтяженню чинності у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом. У разі
відсутності реєстрації обтяження таке
обтяження зберігає чинність у
відносинах між боржником і
обтяжувачем, проте воно є не чинним у
відносинах з третіми особами, якщо інше
не встановлено цим Законом.

На підставі реєстрації
встановлюється пріоритет обтяження,
якщо інші підстави для виникнення
пріоритету не визначені цим Законом.

Це правило відповідає речовій
природі застави як способу
забезпечення, що отримало назву "право
слідування".

Відповідна позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
03.04.2013 № 6-7цс13, яка, згідно ст. 360-7 ЦПК
України, є обов'язковою для всіх судів
України.

Як встановлено судом, обтяження -
застава автомобіля марки «RENAULT Kangoo» -
було зареєстровано у Державному
реєстрі обтяжень рухомого майна 14.03.2008
за №67855676 (а.с.28), Банком згоду на
відчуження цього майна не надавалась, а
отже таке обтяження зберегло чинність
для нового власника - ОСОБА_1, і на
придбаний ним у ОСОБА_2 спірний
автомобіль може бути звернено
стягнення. Фактичне перебування
автомобіля у користуванні інших осіб
не є для цього перешкодою. При цьому
необізнаність покупця при придбанні
предмету забезпечувального обтяження
про наявність обтяження не впливає на
право заставодержателя звертати
стягнення не предмет застави.

Позивач та його представника
зазначали, що Банку належить
звертатись до суду із позовом про
стягнення заборгованості з
позичальника - ОСОБА_2. Проте судова
колегія не бере до уваги таку позицію,
оскільки, як зазначено і у Постанові
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справи від 30 березня 2012
року N 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» (п.9) право вибору
способу судового захисту,
передбаченого законом або договором
(дострокове стягнення кредиту,
стягнення заборгованості, у тому числі
шляхом звернення стягнення на предмет
застави, одночасне заявлення вимог про
стягнення заборгованості з
позичальника з вимогами про стягнення
заборгованості шляхом звернення
стягнення на предмет застави, належний
особі, який не є позичальником, тощо)
належить виключно позивачеві (частина
перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Згідно зі ст. 25 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень" у разі
задоволення судом позову про звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження в рішенні
суду зазначається спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених ст. 26 цього Закону,
положеннями якої передбачено такий
спосіб звернення стягнення на предмет
застави, як продаж обтяжувачем
предмета забезпечувального обтяження
шляхом укладення договору
купівлі-продажу з іншою особою -
покупцем.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони
є вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Нормами чинного законодавства
заставодержателю надається право на
власний розсуд обрати спосіб звернення
стягнення на предмет
забезпечувального обтяження, у тому
числі й продаж предмета такого
обтяження шляхом укладення договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем (постанова Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 6 березня 2013 р. у справі
N 6-10цс13).

Таким чином, Банку слід надати
право продажу вказаного автомобіля
шляхом укладання договору
купівлі-продажу автомобіля з іншою
особою-покупцем, з наданням можливості
зняття вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАЇ України та наданням Банку
всіх повноважень, необхідних, для
здійснення продажу.

В той же час, оскільки автомобіль
перебуває у користуванні та
розпорядженні інших осіб, підстав для
задоволення вимог Банку про вилучення
у ОСОБА_1 автомобіля, комплекта ключів
та свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу - немає.

Відтак, відповідно до п. 4 ч. 1 ст 309 ЦПК
України, через неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права, рішення суду
слід скасувати та ухвалити нове
рішення, яким частково задовольнити
вимоги Банку.

Керуючись ст. ст. 209, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, п. 4
ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк „ПриватБанк" - задовольнити
частково.

Рішення Берегівського районного
суду від 26 лютого 2014 року - скасувати та
ухвалити нове рішенням, яким позов ПАТ
КБ „ПриватБанк" задовольнити частково.

В paxунок погашення заборгованості за
кредитним договором № V1X0A800004226 від
13.03.2008 в сумі 24053,73 доларів США, що за
курсом 7,99 відповідно до службового
розпорядження НБУ від 09.08.2013 складає
192261,49 грн., звернути стягнення на
предмет застави: автомобіль RENAULT,
модель: Kangoo, рік випуску: 2003, тип ТЗ:
легковий автомобіль, № кузова/шасі:
НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1, мешканцю
АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного
автомобіля ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ
ТОВАРИСТВОМ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК
„ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ,
вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу з
іншою особою-покупцем, зі зняттям
вказаного автомобіля з обліку в
органах ДАЇ України, а також наданням
ПАТ КБ „ПРИВАТБАНК" всіх повноважень,
необхідних, для здійснення продажу.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення, і протягом двадцяти днів
може бути оскаржено шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча Судді