АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4126/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Борисов С. А. Доповідач - Болтунова
Л.М. Категорія 45
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2014 року Колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: - Тамакулової В.О.,
Макарова М.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську апеляційну скаргу
Садівничого товариства «Дніпрове»
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області на рішення
Дніпропетровського районного суду
Дніпропетровської області від 14
березня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Садівничого товариства
«Дніпрове» Дніпропетровського району
Дніпропетровської області про
встановлення земельного сервітуту ,-

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідача
посилаючись на те, що йому на праві
власності належить земельна ділянка
площею 0,0820 га, на якій розташований
садовий будинок № НОМЕР_1 у садівничому
товаристві «Дніпрове»
Новоолександрівської сільської ради
Дніпропетровської області. Дана
ділянка знаходиться на схилі, де
періодично має місце сповзання ґрунту,
а тому її використання під стоянку
власного транспорту неможливе. При
зверненні до відповідача у 2009 році про
виділення площі біля правління під
стоянку його транспорту, було прийнято
рішення, яким він був зобов*заний
провести конкретні роботи стосовно
своєї ділянки та ділянки, яка межує з
його ділянкою і знаходиться в
користуванні відповідача. ( а.с.23)
Незважаючи на проведення ряду робіт, у
тому числі і реконструкції аварійного
водопроводу, відповідач не дозволяє
йому користуватися земельною ділянкою
біля правління для стоянки його
транспорту. Тому позивач просив
встановити постійний безоплатний
земельний сервітут на земельній
ділянці площею 0,015 га, що перебуває у
постійному користуванні відповідача і
розташована біля його земельної
ділянки № НОМЕР_1 з боку будівлі
правління, для проїзду та стоянки його
особистого транспорту.( а.с.3-6)

Рішенням Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 14 березня 2014 року позовні
вимоги було задоволено.( а.с.139)

З таким рішенням не погодився
відповідач, подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить його скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог в повному обсязі. (а.с.145)

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено,
що кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Оскаржуване судове рішення відповідає
вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується матеріалами справи, що
позивач є членом садівничого
товариства «Дніпрове» з 10 вересня 2002
року. Йому на праві власності належить
земельна ділянка площею 0,0820 га, на
якій розташований садовий будинок №
НОМЕР_1, на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
22.05.2007 року та Державного акту на право
власності на землю серії ЯЕ № 479913 від
10.09.2007 року.( а.с.10-13, 25) Зазначена ділянка
межує з земельною ділянкою площею 0,015
га, яка знаходиться у постійному
користуванні садівничого товариства
«Дніпрове».

Згідно плану земельної ділянки,
наданого КП «ДМБТІ» від 29.07.2010 року,
ОСОБА_4 для обслуговування садового
будинку використовується площа
розміром 269 кв.м., під город - 551 кв.м.
Інша площа 187 кв.м., яка вільна від
забудови, за своєю конфігурацією не
дозволяє використання її для стоянки
автотранспорту. На площі під городом
має місце зсув ґрунту, що також
унеможливлює її використання під
стоянку.

Як вбачається з протоколу № 2/2012 від 08
липня 2012 року загальних
звітно-вибірних зборів уповноважених
членів с/т «Дніпрове», було прийнято
рішення, зокрема, щодо відмови ОСОБА_4 у
використовуванні землі біля будівлі
правління під автостоянку. ( а.с.106)

Відповідно до вимог ст. 401 ЦК України
право користування чужим майном
(сервітут) може бути встановлене щодо
земельної ділянки, інших природних
ресурсів (земельний сервітут) або
іншого нерухомого майна для
задоволення потреб інших осіб, які не
можуть бути задоволені іншим способом.

Як передбачено ст. 98 ЗК України,
яка регулює спірні правовідносини,
право земельного сервітуту - це право
власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

Земельний сервітут здійснюється
способом, найменш обтяжливим для
власника земельної ділянки, щодо якої
він встановлений.

При цьому, за змістом ст. 102 ЗК
України, земельний сервітут
неможливий, коли його встановлення
унеможливлює використання земельної
ділянки, щодо якої встановлено
земельний сервітут, за її цільовим
призначенням.

Статтею 100 ЗК України визначено
порядок встановлення земельних
сервітутів, ініціатором встановлення
такого може бути власник або
користувач земельної ділянки, який має
потребу у використанні суміжної
земельної ділянки для усунення
недоліків своєї ділянки, пов'язаних з
її місце розташуванням чи природним
станом. Саме власник (користувач),
зацікавлений у встановленні
земельного сервітуту, повинен
звернутися до власника (користувача)
суміжної земельної ділянки з
пропозицією дати дозвіл на обмежене
постійне або строкове користування
цією ділянкою у межах конкретного
земельного сервітуту. Крім того, стаття
100 ЗК України( в редакції, що діяла на
час прийняття зазначеного рішення)
передбачала можливість встановлення
земельного сервітуту на підставі
договору або за рішенням суду.

Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.402 ЦК України
земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки. Договір про встановлення
земельного сервітуту підлягає
державній реєстрації в порядку,
встановленому для державної
реєстрації прав на нерухоме майно. У
разі недосягнення домовленості про
встановлення сервітуту та про його
умови спір вирішується судом за
позовом особи, яка вимагає
встановлення сервітуту.

Враховуючи встановлені у
судовому засіданні обставини, суд
першої інстанції обґрунтовано,
відповідно до вимог ст. 404 ЦК України,
ст. 99 ЗК України, ухвалив рішення про
встановлення ОСОБА_4 постійного
безоплатного сервітуту на земельній
ділянці площею 0,015 га, що перебуває у
постійному користуванні садівничого
товариства «Дніпрове» і розташована
біля земельної ділянки № НОМЕР_1 з боку
правління цього садівничого
товариства, для проїзду та стоянки
особистого транспорту, оскільки
потреба позивача у автостоянці не може
бути задоволена іншим способом.

Наведене спростовує доводи
апеляційної скарги щодо порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
яка до того ж за своїм змістом
відтворює доводи відповідача,
викладені у запереченнях на позовну
заяву і, які суд першої інстанції
врахував під час розгляду справи та
дав їм належну оцінку. ( а.с.44)

Посилання відповідача в
апеляційній скарзі на наявність у
позивача можливості проїзду до своєї
земельної ділянки, а також можливість
розмістити на її площі стоянку для
транспорту, суперечать встановленим
судом обставинам, оскільки наданий акт
огляду території ділянки позивача від
11.01.2014 року, колегія суддів не приймає
до уваги, так як він був складений самим
відповідачем і не є належним доказом в
розумінні ст.ст.58-60 ЦПК України. Інших
доказів на підтвердження наявності
вказаної можливості не містять ні
матеріали справи, ні апеляційна скарга.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, прийняте без порушень
норм матеріального та процесуального
права, а тому підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Садівничого
товариства «Дніпрове»
Дніпропетровського району
Дніпропетровської області відхилити.

Рішення Дніпропетровського
районного суду Дніпропетровської
області від 14 березня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з цього часу.

Судді: