Єдиний унікальний номер 255/6551/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/1041/2014
Головуючий у 1 інстанції Гурідова Н.М.
провадження 22ц-775/1041/14
14 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів: Хейло
Я.В., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, на рішення
Ворошиловського районного суду м.
Донецька від 10 жовтня 2013 року по
цивільній справі за позовною заявою
ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, треті особи:
приватний нотаріус Донецького
міського нотаріального округу
Донецької області ОСОБА_5, реєстраційна
служба Ворошиловського районного
управління юстиції у м. Донецьку про
визнання незаконними і скасування
державної реєстрації та визнання
недійним договору дарування,
У травні 2013 року ОСОБА_3
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус
Донецького міського нотаріального
округу Донецької області ОСОБА_5,
реєстраційна служба Ворошиловського
районного управління юстиції у м.
Донецьку про визнання незаконними і
скасування державної реєстрації та
визнання недійним договору дарування.
Рішенням Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 10 жовтня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені
частково: визнано недійсним та
скасовано свідоцтво про право
власності на нерухоме майно у вигляді
квартири АДРЕСА_1, видане 14 квітня 2013
року на ім'я ОСОБА_6 реєстраційною
службою Ворошиловського районного
управління юстиції м. Донецька за №
2401075; визнано незаконним та скасовано
запис №2401104 про державну реєстрацію
права власності за ОСОБА_6 на квартиру
АДРЕСА_1, здійснену державним
реєстратором реєстраційної служби
Ворошиловського районного управління
юстиції м. Донецька в державному
реєстрі майнових права на нерухоме
майно від 14 квітня 2013 року, номер запису
про право власності 657646, дата державної
реєстрації - 14 квітня 2013 року,
реєстраційний номер об'єкту
нерухомості - 1; визнано недійсним
з моменту укладання договір дарування
спірної квартири, укладений 26 квітня 2013
року між ОСОБА_6, від імені якого діяла
ОСОБА_4, і ОСОБА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 26 квітня
2013 року і зареєстрований в реєстрі за
№958; визнано незаконним та скасовано
запис про державну реєстрацію права
власності №813668 за ОСОБА_2 на спірну
квартиру, здійснений приватним
нотаріусом Донецького міського
нотаріального округу ОСОБА_5 26 квітня
2013 року, реєстраційний номер об'єкта
нерухомості - 1. В решті позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в
інтересах відповідача по справі
ОСОБА_2, посилається на те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним та
необґрунтованим, таким, що ухвалено з
урахуванням неправильно встановленими
обставинами, які мають значення для
справи, внаслідок неправильного
дослідження доказів та їх оцінки.
Просить рішення суду в частині
задоволення позовних вимог скасувати
та ухвалити в цій частині нове, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, що судом першої
інстанції не було досліджено обставини
державної реєстрації права власності
на спірну квартиру квартири АДРЕСА_1,
яку 14 квітня 2013 року здійснив державний
реєстратор реєстраційної служби
Ворошиловського районного управління
юстиції в м. Донецьку на ім'я ОСОБА_6 та
не враховано, що саме з цього часу у
ОСОБА_6 виникло право розпоряджатись
належною йому квартирою. Також вказує,
що Судом першої інстанції помилково не
було застосовано до виниклих
правовідносин Закон України «Про
кооперацію». Крім цього, посилалась, на
те, що судом першої інстанції не було
враховано, що при укладанні спірного
договору дарування від 26 квітня 2013
року, позивачка надала свою згоду на
його укладання.

В судовому засіданні ОСОБА_1, яка діє в
інтересах відповідача по справі
ОСОБА_2, та відповідачі по справі ОСОБА_2
та ОСОБА_4 підтримали доводи
апеляційної скарги та просили її
задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_7
просив апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін.

Представники третіх осіб в судове
засідання не з'явились, повідомлялись
належним чином про час та місце
розгляду справи.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК
України неявка сторін або інших осіб,
які беруть участь у справі, належним
чином повідомлених про час і місце
розгляду справи, не перешкоджає
розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін та їх представників, що
з'явились, дослідивши матеріали
цивільної справи та обговоривши доводи
скарги, апеляційний суд вважає, що
апеляційна скарга ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2, підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що позивачка
ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували у
зареєстрованому шлюбі з 1983 року та
проживали в АДРЕСА_1, яка на підставі
довідки Житлово-будівельного
кооперативу №1«Новый быт» м. Донецька
про виплату паю, виданої 16 листопада 1995
року за №005 та зареєстрованої в КП БТІ
м. Донецька 23 листопада 1995 року за
№42д/к-148, належала на праві власності
ОСОБА_6

Також, судом встановлено, що 24
жовтня 1996 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3
було укладено договір дарування,
відповідно до умов якого ОСОБА_6
безоплатно передав ОСОБА_3 квартиру
АДРЕСА_1. Вказаний договір було
посвідчено державним нотаріусом
Першої Донецької державної
нотаріальної контори 24 жовтня 1996 року
та зареєстрований в реєстрі за номером
8-696 (а.с. 6).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в
частині визнання недійсними та
скасування державної реєстрації
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у вигляді квартири
АДРЕСА_1, видане 14 квітня 2013 року на ім'я
ОСОБА_6 та запису про державну
реєстрацію права власності №813668 за
ОСОБА_2 на наведену квартиру, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що на
час видачі свідоцтва про право
власності від 14 квітня 2013 року на ім'я
ОСОБА_6, здійснення державної
реєстрації прав власності на його ім'я
та здійснення державної реєстрації
права власності на спірну квартиру на
ім'я ОСОБА_2, власником спірної квартири
була ОСОБА_3 та дії по відчуженню
належної ій квартири порушують її
права.

Однак, не можна погодитись з
висновками суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог про
визнання недійсним договору дарування
спірної квартири, укладеного 26 квітня
2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 26 квітня 2013 року і
зареєстрований в реєстрі за №958 за
наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину може бути
заявлена як однією зі сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Згідно із ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із
сторін зобов'язана повернути другій
стороні у натурі все, що вона одержала
на виконання цього правочину, а в разі
неможливості такого повернення,
зокрема тоді, коли одержане полягає у
користуванні майном, виконаній роботі,
наданій послузі, - відшкодувати
вартість того, що одержано за цінами,
які існують на момент відшкодування.

Однак норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може
застосовуватись як підстава позову
власника майна про визнання недійсним
правочину щодо відчуження цього майна
третій особі. Не підлягають
задоволенню позови власників майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після
недійсного правочину.

З матеріалів справи вбачається, що
правочином з відчуження спірного
майна, яке на праві власності з 1996 року
належало ОСОБА_3, є отримання
відповідачем ОСОБА_6 свідоцтва про
реєстрацію права власності на спірну
квартиру.

Такий правочин відповідно до
зазначених вище норм матеріального
права визнано судом першої інстанції
недійсним.

Щодо вимог про визнання наступного
правочину у вигляді укладання
оспорюваного договору дарування від 26
квітня 2013 року недійсним, то такі
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки такий правочин було вчинено
після недійсного правочину.

Суд першої інстанції на зазначені
положення закону уваги не звернув,
належним чином не перевірив наявності
правових підстав для звернення ОСОБА_3
з позовом про визнання недійсним
договору дарування від 26 квітня 2013 року
з огляду на те, що ОСОБА_3 стороною
вказаного договору не була, і дійшов до
необґрунтованого висновку про те, що
порушене право ОСОБА_3 підлягає захисту
шляхом пред'явлення позову про
визнання договору дарування недійсним,
не врахувавши при цьому, що права особи,
яка не була стороною оспорюваного
договору, можуть бути поновлені лише
шляхом пред'явлення віндикаційного
позову.

Враховуючи вищенаведене, а також, те, що
апеляційним судом встановлено
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про
визнання недійсним договору дарування
від 26 квітня 2013 року, то в цій частині
рішення суду підлягає скасуванню з
ухваленням нового про відмову у
задоволенні цій частини позовних
вимог.

Доводи апеляційної скарги про те,
що судом першої інстанції не було
перевірено державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_6 спростовуються
висновками суду першої інстанції,
викладеними в оскаржуваному рішенні.

Щодо доводів апеляційної скарги
про надання позивачкою ОСОБА_3 згоди на
укладання ОСОБА_6 договору дарування
від 26 квітня 2013 року з ОСОБА_2, то вони не
є підставою для скасування
оскаржуваного рішення суду, оскільки
під час розгляду справи судом першої
інстанції доказів на підтвердження
цього сторонами надано не було, крім
того, такий дозвіл, в разі його
наявності, не матиме правових
наслідків для вчинених правочинів.

Інші доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції та не є підставою для
скасування рішення повністю.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в
інтересах ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ворошиловського районного
суду м. Донецька від 10 жовтня 2013 року в
частині визнання недійсним договору
дарування від 26 квітня 2013 року
скасувати.

У задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про визнання недійним договору
дарування квартири АДРЕСА_1, укладеного
26 квітня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2,
посвідчений приватним нотаріусом
Донецького міського нотаріального
округу ОСОБА_5 26 квітня 2013 року і
зареєстрованого в реєстрі за №958
відмовити.

В іншій частині рішення суду
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді