Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц/778/1746/14
інстанції Степаненко Ю.А.
Суддя-доповідач: Кухар С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року

місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Онищенко
Е.Асуддів:Ломейко В.О. Кухаря С.В.при
секретаріКамінській О.Є.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Василівського
районного суду Запорізької області від
25 лютого 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, про стягнення коштів
у порядку реституції,-

В С Т
А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року ОСОБА_5 звернулась до
суду з вказаним позовом посилаючись на
те, що 07 серпня 2007 року між нею та ОСОБА_7
був укладений Договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1. Даний Договір був
посвідчений державним нотаріусом
Першої Київської державної
нотаріальної контори ОСОБА_8 за
реєстровим №2-3234.

У відповідності до умов Договору
купівлі-продажу (п.4 ) продаж квартири
було здійснено за 303 000 грн., які, як
зазначає позивачка, нею були повністю
сплачені ОСОБА_7 до підписання цього
Договору. Сплата коштів відбувалась в
нотаріальній конторі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 20 червня 2011 року в іншій
цивільній справі (№2-13/2011) за позовом
ОСОБА_10 до ОСОБА_5, треті особи: Головне
управління юстиції в м. Києві, орган
опіки та піклування Державної
адміністрації Оболонського району м.
Києва, Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
вказаний договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 07 серпня 2007 року
був визнаний недійсним.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва
від 11.01.2012 року рішення Оболонського
районного суду міста Києва залишено
без змін. Касаційна скарга на
вищезазначені судові рішення не
подавались.

Таким чином, Договір купівлі-продажу
зазначеної квартири є недійсним з
моменту його укладення. Вимога про
застосування реституції під час
розгляду справи в Оболонському
районному суді м. Києва не
розглядалась.

ОСОБА_10 набув статусу спадкоємця майна
померлої ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер.

Спадкоємцем першої черги після смерті
ОСОБА_10 є його дружина - ОСОБА_6

Позивач вважає, що у неї є всі підстави
для вимоги про сплату отриманих
померлою коштів в розмірі 303000,00 грн.
одноразовим платежем до ОСОБА_6. Окрім
цього, під час укладення договору
позивачкою були понесені витрати в
сумі 6060 грн., які на її думку повинні
також бути компенсовані відповідачкою.

Рішенням Василівського районного суду
Запорізької області від 25 лютого 2014
року відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, вивчивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

З матеріалів справи вбачається, що суд
з дотриманням вимог ст.ст. 212- 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Судом попередньої інстанції
встановлено, що 07 серпня 2007 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 був укладений Договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.
Даний договір був посвідчений
державним нотаріусом Першої Київської
державної нотаріальної контори ОСОБА_8
за реєстровим №2-3234 (а.с. 5).

У відповідності до умов Договору
купівлі-продажу (п.4 ) продаж квартири
було здійснено за 303 000 грн., які, як
зазначає позивачка, нею були повністю
сплачені ОСОБА_7 до підписання цього
Договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла (а.с. 15).

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 20 червня 2011 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
міста Києва від 11.01.2012 року, в іншій
цивільній справі (№2-13/2011) за позовом
ОСОБА_10 до ОСОБА_5, треті особи: Головне
управління юстиції в м. Києві, орган
опіки та піклування Державної
адміністрації Оболонського району м.
Києва, Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна
вказаний договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 07 серпня 2007 року
був визнаний недійсним (а.с. 9-12).

Вимога про застосування реституції під
час розгляду справи в Оболонському
районному суді м. Києва не
розглядалась.

ОСОБА_10 набув статусу спадкоємця майна
померлої ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер (а.с. 13).

Спадкоємцем першої черги після смерті
ОСОБА_10 є його дружина - ОСОБА_6

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
згідно положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені вказаним
судовим рішенням у цивільній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді даної справи.

Відповідно до вказаного рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 20 червня 2011 року, що 10.11.2008 року
рішенням Подільського районного суду
м. Києва ОСОБА_7 було визнано
недієздатною. У відповідності до Акту
№3 амбулаторної судово-психіатричної
експертизи від 23.03.2010 року встановлено,
що ОСОБА_7 виявляла ознаки глибокого
психічного розладу у вигляді судинної
деменції (слабоумства) і по своєму
психічному стану не могла
усвідомлювати значення своїх дій і
керувати ними.

Зазначені факти підтверджуються також
Актом амбулаторної
судово-психіатричної експертизи №635
від 29.07.2008 року (а.с. 48-54).

Відповідно до довідки від 29.07.2008 року
виданої оперуповноваженим ВКР
Оболонського РУ ГУМВС України в м.
Києві Я.О. Павленок (а.с. 57) ОСОБА_7
зверталася до Оболонського РУ ГУМВС
України в м. Києві, з приводу виявлення
01.08.2007 року (за 6 днів до укладення
спірної угоди) за місцем свого
проживання факту відсутності
документів, які їй належали та
посвідчували її особу, а саме: паспорту
та пенсійного посвідчення.

За фактом продажу вищевказаної
квартири було порушено кримінальну
справу за ч. 4 ст. 190 КК України, що
підтверджується постановою від 02.11.2007
року, провадження у якій зупинено. В
рамках даного провадження було
проведено судово-почеркознавчу
експертизу, відповідно до Висновку №230
від 26.02.2008 року якої, напевно не
визначено, що підписи у договорі
купівлі-продажу, який є предметом й
даного спору, виконано саме ОСОБА_7 Крім
того зазначено, що підписи в спірному
договорі «виконані особою в незвичних
умовах або в момент їх написання на
виконавця мав місце вплив яких-небудь
збиваючих факторів» (а.с. 46-47).

Таким чином, судом встановлено, що
відсутні докази того, що на час
укладення правочину у нотаріуса, який є
предметом даного спору, ОСОБА_7
фактично мала при собі документи, які
посвідчували її особу, а також відсутні
докази на підтвердження того, що під
час посвідчення угоди в нотаріальній
конторі була присутня саме ОСОБА_7, як
відсутні і докази того, що кошти були
отримані останньою на момент
підписання угоди.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Докази
подаються сторонами та іншими особами,
які беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що на час відчуження
вищевказаної квартири ОСОБА_7 не
усвідомлювала значення своїх дій та
не розуміла їх наслідків, у зв'язку з
чим договір від 07 серпня 2007 року
купівлі - продажу належної їй квартири
було визнано недійсним судовим
рішенням. Таким чином ОСОБА_7 не
усвідомлювала значення своїх дій та
не керувала ними, тобто вона як
встановлено рішенням в іншій справі, не
розуміла сутності укладеної угоди, а
звісно і не могла розуміти суттєвих
умов договору, якими є передача майна
так і отримання коштів за нього.

Оскільки, як встановлено судом в іншій
справі договір є недійсним повністю з
моменту його підписання, то недійсним є
і п. 4 та 5 договору-купівлі продажу
квартири, де визначено вартість майна,
та вказано факт отримання коштів
продавцем. Таким чином вказані пункти
договору визнаного повністю недійсним
не можуть бути належним доказом
отримання коштів за продану квартиру.
Інших доказів, які б були підставою для
задоволення позову суду не надано.

Таким чином, правильно визначивши
правовідносини, що виникли між
сторонами суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про відмову в
позові.

Доводи скарги не спростовують вірних
висновків суду першої інстанції.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не дають
підстав, для визнання рішення суду
першої інстанції таким, що ухвалене з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, тому підстав для
скасування чи з міни цього рішення
немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів. -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Василівського районного суду
Запорізької області від 25 лютого 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: