АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

29 травня 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого -
Немировської О.В.

суддів - Ящук Т.І.,
Чобіток А.О.

при секретарі -
Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного
акціонерного товариства
«ПРОСТО-страхування» про стягнення
страхової виплати за договором
страхування,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 12 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И Л А:

позивач у жовтні 2013 року звернувся до
суду з позовом до ПрАТ
«ПРОСТО-страхування» про стягнення
страхової виплати в сумі 130 501 грн. 50
коп., посилаючись на те, що відповідач в
порушення умов укладеного між ними
28.05.2013 р. Договору добровільного
страхування подорожуючих за кордон
відмовився здійснити страхову
виплату понесених ним медичних витрат.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 грудня 2013 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове, яким позов задовольнити в повному
обсязі, посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
неповне з'ясування обставин по справі.

Заслухавши доповідь судді
Немировської О.В., пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

При зверненні до суду позивач
посилався на те, що він 28.05.2013 р. уклав з
відповідачем Договір добровільного
страхування подорожуючих за кордон,
програма страхування медичних та інших
витрат «А». Під час перебування у
Німеччині 10.07.2013 р. з ним стався
страховий випадок, в зв'язку з чим він
звертався за медичною допомогою, за яку
сплатив 12 050 євро. Після повернення з
Німеччини він надав страховику всі
необхідні документи, однак страховик
відмовився виплатити йому
відшкодування.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 грудня 2013 року в
задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
відмова страховика у виплаті
страхового відшкодування є
обґрунтованою та відповідає умовам
договору страхування, оскільки
захворювання виникло в зв'язку з
проведенням курсу лікування, яке
позивач почав проходити у Німеччині.

Такий висновок суду першої інстанції є
законним та обґрунтованим.

Суд першої інстанції правильно
застосував норми матеріального права
та послався на положення Закону
України «Про страхування», ст. 627, 629, 989,
991 ЦК України.

Доводи, викладені позивачем в
апеляційній скарзі, були предметом
перевірки суду першої інстанції та
отримали належну правову оцінку.

Як видно з матеріалів справи, між
сторонами 28 травня 2013 р. було укладено
Договір добровільного страхування
подорожуючих за кордон, програма
страхування медичних та інших витрат
«А».

В п. 23.2.4 зазначеного договору вказано,
що страховик в будь-кому випадку не
оплачує та не відшкодовує наступні
витрати страхувальника, пов'язані з
курсом лікування, що був розпочатий до
і триває під час його дії.

В судовому засіданні позивач пояснив,
що вилетів до Німеччини 04 липня 2013 р.
для проходження курсу лікування. З 05
липня 2013 р. розпочав проходити курс
лікування в Гейдельбергському центрі
іонно-променевої терапії, а саме -
поточне лікування хордоми крижової
кістки з використанням
іонно-променевої терапії.

Під час проходження курсу лікування в
Гейдельбергському центрі
іонно-промененової терапії сталось
ускладнення - гостра затримка сечі, в
зв'язку з чим позивач звернувся до
Клініки урології Гейдельбергського
університету.

Посилання позивача на те, що відповідач
не довів пряму залежність гострого
захворювання від проходження курсу
іонно-променевої терапії є
необґрунтованими та не потребували
призначення з цього питання
судово-медичної експертизи. В наданих
позивачем довідках про отримання
медичної допомоги з лікувальних
установ зазначено, що вказане
ускладнення виникли саме на базі
поточного лікування хордоми кістки
(а/с26). Причина виникнення такого
ускладнення вказана лікарем у
встановленому ним діагнозі і піддавати
сумніву такий діагноз підстав немає.

За таких обставин, суд дійшов
правильного висновку, що захворювання
позивача не є страховим випадком,
оскільки це не було гострим
захворюванням і витрати по його оплаті
відшкодуванню за Договором
добровільного страхування не
підлягають.

Доводи позивача про те, що 12 липня 2013 р.
страховик підтвердив дійсність полісу
та покриття невідкладної медичної
допомоги, також не можуть бути
підставою для задоволення його позову,
оскільки на той час страховику не було
відомо про проходження позивачем курсу
лікування, на фоні чого у нього сталось
ускладнення у вигляді затримки сечі.

Посилання позивача на інші обставини,
вказані в листі відповідача про
відмову у виплаті страхового
відшкодування, висновку суду про
відмову у задоволенні позовних вимог
не спростовують та не можуть бути
підставою для скасування рішення суду.

Таким чином, судом першої інстанції
було повно та всебічно встановлено
обставини справи, перевірено їх
доказами, правильно застосовано норми
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, доводи,
викладені в апеляційній скарзі,
висновків суду не спростовують, а тому
рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Шевченківського районного
суду м.Києва від 12 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий

Судді

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4181/2014

Головуючий у суді першої інстанції:
Маліновська В.М.

Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Немировська О.В.