Справа № 740/5702/13-ц Провадження №
22-ц/795/506/2014 Головуючий у I інстанції -
Куровський Ю.В. Доповідач - Скрипка А.
А.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіСкрипки
А.А.суддів:Лакізи Г.П., Шевченка В.М.при
секретарі:Руденко О.М. за
участю:представника позивача - ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому
засіданні у приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6
на рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 17 січня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про звільнення від сплати
заборгованості за аліментами, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
щодо предмета спору - відділ державної
виконавчої служби Ніжинського
міськрайонного управління юстиції
Чернігівської області,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 17.01. 2014
року в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_6 про звільнення від сплати
заборгованості за аліментами за період
з грудня 2005 року по січень 2011 року в
розмірі 12728 грн. 26 коп. відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
оскаржуване рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення вимог його
позову в повному обсязі. Доводи
апеляційної скарги зазначають, що
оскаржуване рішення суду ухвалено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права. Апелянт вказує,
що суд при розгляді справи по суті не
взяв до уваги наявності факту
спільного проживання сторін з січня 2006
року по жовтень 2010 року та
добровільного утримання ним дитини -
дочки ОСОБА_8. Факт спільного
проживання апелянта з ОСОБА_7, як вказує
апелянт, підтверджується довідкою
старшої по будинку, в якому апелянт
проживає та показаннями свідків.
Апелянт зазначає, що він добровільно
виконував свій обов'язок батька по
сплаті аліментів, як це встановлено
статтею 180 Сімейного кодексу України, а
існуюча заборгованість по сплаті
аліментів виникла з незалежних від
нього причин, а саме, внаслідок
неналежного виконання державним
виконавцем своїх посадових обов'язків:
несвоєчасне повідомлення про
відкриття виконавчого провадження,
невжиття заходів примусового
виконання судового рішення. Апелянт
вказує, що про існування в нього
заборгованості по сплаті аліментів
він дізнався 23.05.2011 року з листа
державної виконавчої служби. Апелянт
також зазначає, що арешт на його майно
державним виконавцем було накладено
лише 16.06.2011року, до правоохоронних
органів з поданням про притягнення
його до відповідальності за злісне
ухилення від сплати аліментів
державний виконавець звернувся
наприкінці 2013року.

В запереченнях на апеляційну скаргу
ОСОБА_6 відділ державної виконавчої
служби Ніжинського міськрайонного
управління юстиції Чернігівської
області просить відхилити апеляційну
скаргу ОСОБА_6, як безпідставну та
необґрунтовану, залишивши без змін
законне рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення
учасника судового розгляду, дослідивши
матеріали справи, перевіривши доводи
апеляційної скарги, апеляційний суд на
підставі приписів статті 308 ЦПК України
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню, а
оскаржуване рішення суду першої
інстанції, - залишенню без змін,
оскільки судом його ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги щодо
необґрунтованості висновків
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції та їх невідповідності нормам
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, не знайшли
свого підтвердження в ході
апеляційного розгляду даної справи.

В ході судового розгляду даної справи
встановлено і вказані обставини
підтверджується її матеріалами, що
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 07.08.1999 року
перебували в шлюбі (а.с.9), в період
перебування в шлюбі у них народилася
дочка - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу
(а.с. 10), шлюб між сторонами було
розірвано, про що в Книзі реєстрації
розірвань шлюбів зроблено відповідний
актовий запис від 13.12.2005 року.

На виконанні у відділі державної
виконавчої служби Ніжинського
міськрайонного управління юстиції
Чернігівської області знаходиться
виконавчий лист № 2-2269, виданий
Ніжинським міськрайонним судом
Чернігівської області 03.01.2006 року про
стягнення з ОСОБА_6 на користь
відповідача аліментів в розмірі 1/4
частини всіх видів його заробітку
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1
до досягнення дитиною повноліття.
Стягнення аліментів розпочати з 21.12.2005
року (а. с. 13).

Згідно матеріалів справи ( а.с. 16), 17.01.2006
року вказаний виконавчий лист
надійшов до відділу державної
виконавчої служби Ніжинського
міськрайонного управляння юстиції для
примусового виконання.

Відповідно до заяви відповідача від
11.01.2006 року ( а.с. 24), яка мається в
матеріалах виконавчого провадження,
відповідач просить ВДВС Ніжинського
міськрайонного управління юстиції
Чернігівської області прийняти
вказаний виконавчий лист для
примусового виконання.

17.01.2006 року державним виконавцем було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження (а. с. 26-а),
копія якої направлялась ОСОБА_6 (а.с. 26).

Згідно розрахунку ВДВС Ніжинського
міськрайонного управління юстиції
Чернігівської області ( а.с. 14-15), сума
заборгованості позивача за аліментами
станом на січень 2011 року становила 12728
грн. 26 коп.

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження, позивач у вказаний період
аліменти не сплачував, викликався до
відділу ДВС, попереджався про
необхідність сплати поточних
аліментів та про кримінальну
відповідальність за ухилення від
сплати аліментів ( а.с. 36), проте
заборгованість за аліментами
залишилась непогашенною.

17.03.2011року (а.с.30), 18.05.2011року (а.с.34)
відповідач зверталася з відповідними
заявами до ВДВС Ніжинського
міськрайонного управління юстиції
щодо проведення певного обсягу
виконавчих дій щодо прийняття заходів
для погашення існуючої заборгованості
за аліментами, яка виникла у ОСОБА_6

06.06.2011 року позивач надав письмове
пояснення ВДВС Ніжинському
міськрайонному управлінню юстиції, в
якому сповіщає про свою відмову від
сплати заборгованості за аліментами
за період з грудня 2005 року по жовтень
2010року у зв'язку з тим, що вони з
колишньою дружиною проживали у
вказаний період спільно (а.с.37).

16.06. 2011року державним виконавцем було
винесено постанову про арешт майна
боржника та заборону на його
відчуження ( а.с. 38).

Як вбачається з вимог заявленого
позову ( а.с. 3-5), ОСОБА_6 просив суд
ухвалити рішення про звільнення його
від сплати заборгованості за
аліментами за період з грудня 2005 року
по січень 2011року в сумі 12728 грн.26 коп.,
посилаючись при цьому на положення ч.2
статті 197 Сімейного кодексу України,
відповідно до якої за позовом платника
аліментів суд може повністю або
частково звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв'язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції
виходив з того, що заборгованість за
аліментами в сумі 12728 грн. 26 коп.
утворилась в результаті несплати
аліментів позивачем за період з грудня
2005 року по січень 2011року. Суд першої
інстанції зазначив, що факт
добровільного утримання позивачем
дитини - дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 у
вказаний період, на що посилається
позивач в обґрунтування вимог
заявленого позову, не знайшов свого
підтвердження в ході судового розгляду
даної справи, тому вимоги позову про
звільнення ОСОБА_6 від сплати
заборгованості за аліментами
задоволенню не підлягають, оскільки
відсутні правові підстави для
задоволення вимог заявленого позову.

Апеляційний суд погоджується з вірним
по суті висновком суду першої
інстанції, оскільки вказаний висновок
суду узгоджується з фактичними
обставинами справи та нормами
матеріального права, які регламентують
спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо
необґрунтованості рішення суду першої
інстанції та його невідповідності
нормам матеріального права не знайшли
свого підтвердження в ході
апеляційного розгляду даної справи.

Статтею 197 Сімейного кодексу України
визначено підстави звільнення
боржника від сплати заборгованості за
аліментами. Відповідно до приписів ч. 2
статті 197 Сімейного кодексу, на яку
позивач посилається в обґрунтування
вимог заявленого позову, за позовом
платника аліментів суд може повністю
або частково звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв'язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення.

Таким чином, вказані норми
передбачають, що повне або часткове
звільнення платника аліментів від
сплати заборгованості за аліментами
можливе лише тоді, коли заборгованість
виникла у зв'язку із його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення. Разом з тим, питання
про те, чи мають обставини, на які
посилається платник аліментів, істотне
значення, у кожному конкретному
випадку вирішується судом.

Відповідно до роз'яснень п. 22 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 15
травня 2006 року за № 3 „Про застосування
судами окремих норм Сімейного кодексу
України при розгляді справ щодо
батьківства, материнства та стягнення
аліментів", суд може за наявності
передбачених статтею 197 Сімейного
кодексу України умов повністю або
частково звільнити платника аліментів
від сплати заборгованості.

В ході судового розгляду даної справи
не встановлено істотних обставин, які
визначені ч.2 статті 197 Сімейного
кодексу України і на наявність яких
посилається позивач в обґрунтування
вимог заявленого позову. Позивачем,
всупереч приписам статті 60 ЦПК України,
яка регламентує обов'язок доказування
та подання доказів, не представлено
суду належних та допустимих доказів на
підтвердження заявлених позовних
вимог. Відповідно до ч.1,ч.4 статті 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається в обґрунтування своїх
вимог і заперечень; доказування не може
грунтуватися на припущеннях.

В доводах апеляційної скарги та
позовної заяви ОСОБА_6 посилається на
те, що в період з січня 2006 року по
жовтень 2010 року він в добровільному
порядку утримував дочку ОСОБА_8 та свою
колишню дружину ОСОБА_7, всі кошти, які
він заробляв, знаходились у їх
спільному користуванні. Позивач також
посилається на існування в жовтні 2010
року усної домовленості між ним та
колишньою дружиною ОСОБА_7 про подальше
щомісячне утримання дитини і
дотримання ним цієї домовленості з
жовтня 2010 року по лютий 2011 року. В ході
судового розгляду даної справи в суді
першої інстанції відповідач
заперечувала проти доводів позивача та
задоволення вимог його позову,
стверджуючи, що домовленостей щодо
сплати аліментів в добровільному
порядку, на які позивач посилається,
між ними не укладалось, за спірній
період позивач аліменти на дочку
ОСОБА_8 не сплачував ( а.с. 72).

Апеляційний суд погоджується з вірним
по суті висновком суду першої
інстанції відносно того, що позивачем
не представлено суду належних та
допустимих доказів стосовно
добровільного виконання ним рішення
суду про сплату аліментів відповідачу
за спірний період на утримання дочки
ОСОБА_8. Доводи апелянта про: - спільне
проживання з колишньою дружиною ОСОБА_7
у спірний період та про утримання ним
колишньої дружини та дочки ОСОБА_8 у
вказаний період, - про існування усної
домовленості між ним та ОСОБА_7 щодо
сплати аліментів в добровільному
порядку та виконання позивачем такої
домовленості, всупереч приписам статті
60 ЦПК України, жодним належним та
допустимим доказом по справі не
підтверджені. По справі також
встановлено, що до ВДВС Ніжинського
міськрайонного управління юстиції
Чернігівської області також не
надходило жодних заяв та відомостей
про добровільну сплату аліментів
позивачем на утримання дочки ОСОБА_8 чи
відмову відповідача від утримання
вказаних аліментів. Згідно матеріалів
виконавчого провадження (а.с.30,34),
відповідач ОСОБА_7 17.03.2011року, 18.05.2011року
зверталася з відповідними заявами до
ВДВС Ніжинського міськрайонного
управління юстиції щодо проведення
певного обсягу виконавчих щодо
прийняття заходів для погашення
існуючої заборгованості за аліментами,
яка виникла у ОСОБА_6

Твердження апелянта про народження у
сторін після розірвання шлюбу 14.11.2006
року дочки ОСОБА_8 (а.с.12) не можуть бути
підставою для задоволення вимог
позову, оскільки вказана обставина не
підтверджує того факту, що позивач в
період з грудня 2005 року по січень
2011року в добровільному порядку
надавав грошові кошти ОСОБА_7 на
утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Доводи апелянта відносно довідки від
12.01.2014 року, виданої старшою по будинку (
а.с. 55) про спільне проживання ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 з січня 2006 року по жовтень 2010
року також не спростовують висновків
суду першої інстанції про відмову в
задоволенні вимог позову, оскільки
вказана довідка не підтверджує того
факту, що позивач в період з грудня 2005
року по січень 2011року в добровільному
порядку надавав грошові кошти ОСОБА_7
на утримання дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Твердження апелянта відносно того, що
суд першої інстанції безпідставно не
взяв до уваги показання свідків
ОСОБА_11, ОСОБА_12 про спільне проживання
сторін у вказаний період також не
можуть бути підставою для скасування
вірного по суті рішення суду першої
інстанції, оскільки показання вказаних
свідків не доводять беззаперечно факту
утримання позивачем дочки ОСОБА_8 у
спірний період. Крім того, показання
свідка, відповідно до приписів статті 63
ЦПК України, є одним із видів доказів,
згідно ч.2 статті 212 ЦПК України жоден
доказ не має для суду наперед
встановленого значення. В даному
випадку судом першої інстанції на
виконання приписів статті 212 ЦПК
України оцінено належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, і результати оцінки
доказів відображено в рішенні, з
наведенням відповідних мотивів їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

Твердження апелянта відносно того, що
йому не було відомо про наявність на
виконанні у ВДВС Ніжинського
міськрайонного управління юстиції
виконавчого листа про стягнення з
нього аліментів на утримання дочки
ОСОБА_8 і про наявність виконавчого
листа апелянт дізнався лише 23.05.2011 року
з листа державної виконавчої служби,
спростовуються матеріалами
виконавчого провадження. А саме,
повідомленнями про направлення
позивачу та відповідачу копії
постанови про відкриття виконавчого
провадження (а.с.26) та про виклик
позивача до ВДВС Ніжинського
міськрайонного управління юстиції, які
відповідно до ч. 1 статті 27 Закону
України „Про виконавче провадження" в
редакції, яка була чинна на день
винесення державним виконавцем
постанови про відкриття виконавчого
провадження, а саме станом на 17.01.2006
року, надсилались адресатам з
супровідними листами простою
кореспонденцією.

Відповідно до ч.1,ч.2 статті 14 ЦПК
України, яка регламентує
обов'язковість судових рішень, в даному
випадку це рішення суду про стягнення
аліментів з позивача, - судові рішення,
що набрали законної сили, обов'язкові
для всіх органів державної влади і
органів місцевого самоврядування,
підприємств, установ, організацій,
посадових чи службових осіб та
громадян і підлягають виконанню на
всій території України, у випадках,
встановлених міжнародними договорами,
згода на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України, - і за її
межами. Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Враховуючи вищенаведене, доводи
апеляційної скарги не можуть бути
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції, ухваленого на
підставі повно і всебічно з'ясованих
обставин , на які сторони посилалися як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315,
317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного
суду Чернігівської області від 17 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: