Суддя Сітало А. К.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2014 року
м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м.
Харкова у складі:

головуючого - судді Сітало А.К.,

за участю секретаря - Лазарєвої М.Ю.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Герус І. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «Харківський
тракторний завод ім. С. Орджонікідзе»
про спонукання до виконання
зобов'язання,-

встановив:

Позивач звернувся до суду із позовом до
відповідача Публічного акціонерного
товариства «Харківський тракторний
завод ім. С. Орджонікідзе» про
спонукання до виконання зобов'язання,
в якому просив зобов'язати відповідача
передати позивачу у приватну
власність однокімнатну квартиру
АДРЕСА_1 шляхом укладання договору
купівлі-продажу в установленому
Законом порядку за ціною вказаною в
договорі найма житлової площі за №295
від 24 листопада 2003 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
посилається на те, що він з 24 листопада
2003 року проживає разом з дружиною
ОСОБА_5 в однокімнатній квартирі
АДРЕСА_1 яка належить на праві
приватної власності Публічному
акціонерному товариству «Харківський
тракторний завод ім. С.Орджонікідзе» в
якому він відпрацював більше 42 років.

В 2003 році між позивачем та
адміністрацією відповідача було
досягнуто домовленості, за якою він
зобов'язувався залишитися працювати на
підприємстві на строк не менше 7 років,
а відповідач в свою чергу
зобов'язувався купити йому житло та
передати в його власність за умови
повернення відповідачу витрачених ним
коштів на придбання житла. Фактично ці
ж умови стосувалися і дружини позивача
ОСОБА_5, яка є інвалідом 2 групи та стаж
роботи в AT «XT3» складає 20 років.

В зв'язку з чим, 06.08.2003 року AT «XT3» було
придбано квартиру АДРЕСА_1 за 8 885,00 грн.
та 24 листопада 2003 року між позивачем та
відповідачем на підставі рішення
спільного засідання адміністрації та
профспілкового комітету від 22.10.2003 року
було укладено договір найма житлової
площі № 295.

Відповідно до умов цього договору,
відповідач надав позивачу в
користування для проживання з
наступною передачею у власність
позивача квартиру АДРЕСА_1. Метою цього
договору було задоволення потреб
працівників в житловій площі та
закріплення за підприємством трудових
кадрів.

Відповідно до п. 2.1. Договору № 295
відповідач зобов'язувався передати в
користування позивачу однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 строком на 7 років з
дати укладення цього договору. По
закінченню цього строку, а також
виконанню позивачем зобов'язань по
оплаті, відповідач зобов'язався
передати зазначене житлове приміщення
у приватну власність позивача.

Згідно п. 2.2. Договору № 295 Позивач
зобов'язувався з дати укладення цього
договору відпрацювати на AT «XT3» 7 років.
Провести розрахунок з відповідачем
шляхом сплати йому грошових коштів в
розмірі 8 885,00 грн.

Умови Договору № 295 по оплаті квартири,
позивачем були виконані у повному
обсязі, що підтверджується довідкою
головного бухгалтера AT «XT3» від 16.11.2011
року, згідно якої ним було проведено
розрахунок з відповідачем на суму 10 662,00
грн., з яких 8 885,00 грн. сума, що прописана
по договору, 1 777,00 грн. - ПДВ.

Таким чином, позивачем умови Договору
№ 295 були виконані у повному обсязі.
Відповідачем, умови договору № 295 по
передачі однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 позивачу у приватну власність
не виконані.

Так як, відповідачем зобов'язання по
Договору № 295 не були виконані належним
чином, позивач неодноразово звертався
до керівних органів AT «ХТЗ» з проханням
передати у власність квартиру АДРЕСА_1.

Але, відповідач до цього часу не
виконав свої зобов'язання, спірне майно
у власність позивача не передав,
кожного разу посилаючись на різні
формальні обставини.

В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
та просили їх задовольнити з підстав,
наведених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні визнавши обов'язок
відповідача виконати умови договору №
295 від 24 листопада 2003 року проти
задоволення позову заперечувала з тих
підстав, що спірна квартира є
колективною власністю акціонерів
відповідача і питання щодо її
відчуження повинно бути попередньо
узгоджено з наглядовою радою
підприємства.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Позивач з 2003 року проживає разом з
дружиною ОСОБА_5 в однокімнатній
квартирі АДРЕСА_1 яка належить на праві
приватної власності Публічному
акціонерному товариству «Харківський
тракторний завод ім. С.Орджонікідзе», в
якому він відпрацював більше 42 років.

В 2003 році між позивачем та
адміністрацією відповідача було
досягнуто домовленості, за якою він
зобов'язувався залишитися працювати на
підприємстві на строк не менше 7 років,
а відповідач в свою чергу
зобов'язувався купити йому житло та
передати в його власність за умови
повернення відповідачу витрачених ним
коштів на придбання житла.

В зв'язку з чим, 06.08.2003 року AT «XT3» було
придбано квартиру АДРЕСА_1 за 8 885,00 грн.
та 24 листопада 2003 року між позивачем та
відповідачем на підставі рішення
спільного засідання адміністрації та
профспілкового комітету від 22.10.2003 року
було укладено договір найма житлової
площі № 295.

Відповідно до умов цього договору
відповідач надав позивачу в
користування для проживання з
наступною передачею у власність
позивачу квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 2.1. Договору № 295
відповідач зобов'язувався передати в
користування позивачу однокімнатну
квартиру АДРЕСА_1 строком на 7 років з
дати укладення цього договору. По
закінченню цього строку, а також
виконанню позивачем зобов'язань по
оплаті, відповідач зобов'язався
передати зазначене житлове приміщення
у приватну власність позивача.

Згідно п. 2.2. Договору № 295 позивач
зобов'язувався з дати укладення цього
договору відпрацювати на AT «XT3» 7 років.
Провести розрахунок з відповідачем
шляхом сплати йому грошових коштів в
розмірі 8 885,00 грн.

Умови Договору № 295 по оплаті вартості
квартири, позивачем були виконані у
повному обсязі, що підтверджується
довідкою головного бухгалтера AT «XT3»
від 16.11.2011 року, згідно якої ним було
проведено розрахунок з відповідачем на
суму 10 662,00 грн., з яких 8 885,00 грн. сума, що
прописана по договору, 1 777,00 грн. - ПДВ.

Таким чином, позивачем умови Договору
№ 295 були виконані у повному обсязі.
Відповідачем, умови договору № 295 по
передачі однокімнатної квартири
АДРЕСА_1 позивачу у приватну власність
не виконані.

Так як, відповідачем зобов'язання по
Договору № 295 не були виконані належним
чином, позивач неодноразово звертався
до керівних органів AT «ХТЗ» з проханням
передати у власність квартиру АДРЕСА_1.

Але, відповідач до цього часу не
виконав свої зобов'язання, спірне майно
у власність позивачу не передав,
кожного разу посилаючись на різні
формальні обставини.

Органи місцевого самоврядування у
своїх відповідях посилалися на
відповіді відповідача та на те, що вони
не мають право втручатися у
господарську діяльність самостійних
суб'єктів господарювання. Також, у
своїх відповідях органи місцевого
самоврядування м. Харкова, пропонували
позивачу звернутися до суду для
захисту своїх прав та інтересів.

02 листопада 2013 року позивачем було
направлено на адресу відповідача
Претензію про виконання зобов'язання
від 01.11.2013 року, в якій позивач на
підставі ст. 530 ЦК України просив
відповідача в термін протягом семи
календарних днів від дня отримання
даної претензії передати у приватну
власність спірну квартиру шляхом
укладення договору купівлі-продажу в
установленому законодавством порядку
за ціною вказаною в Договорі найма
житлової площі № 295 від 24 листопада 2003
року.

Відповідач до цього часу відповідь на
претензію не надав, спірне майно у
власність позивачу не передав.

Згідно ст. 151 ЦК України ( 1963 року) , в
редакції яка була чинною на час
укладення Договору № 295, в силу
зобов'язання одна особа (боржник)
зобов'язана вчинити на користь іншої
особи (кредитора) певну дію: передати
майно, виконати роботу, сплатити гроші
та інше або утриматися від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Зобов'язання виникають з договору або
інших підстав, зазначених у статті 4
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 153 ЦК України (1963 року)
: Договір вважається укладеним, коли
між сторонами в потрібній у належних
випадках формі досягнуто згоди по всіх
істотних умовах. Істотними є ті умови
договору, які визнані такими за законом
або необхідні для договорів даного
виду, а також всі ті умови, щодо яких за
заявою однієї з сторін повинно бути
досягнуто згоди.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних
положень ЦК України ( 2003 року):
Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним чинності.
Щодо цивільних відносин, які виникли до
набрання чинності Цивільним кодексом
України, положення цього Кодексу
застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ст. 509 ЦК України (2003 року)
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші, тощо) або утриматися
від певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Відповідно до ст. 629 ЦК України (2003 року)
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Згідно ст. 526 ЦК України (2003 року)
зобов'язання повинно виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
ст. 530 ЦК України (2003 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України
(16.01.2003 року) Право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Таким чином, відповідачем було
порушено зобов'язання з передачі
спірного майна у власність позивача, а
тому позовні вимоги підлягають
задоволенню.

На підставі ст. ст. 151, 153 ( 1963 року), 509, 629,
526, 530 ЦК ( 2003 року) та керуючись ст. ст. 10,
11, 27, 31, 58 - 61, 88, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Зобов'язати ПАТ «Харківський
тракторний завод ім. С. Орджонікідзе»
(61007, м. Харків, пр. Московський 275, ) передати ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у приватну власність
однокімнатну квартиру АДРЕСА_1
загальною площею 37,8 кв.м., житловою
площею 16,4 кв.м. шляхом укладення
договору купівлі-продажу в
установленому законодавством порядку
за ціною вказаною в Договорі найму
житлової площі № 295 від 24.11.2003 року.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі в
10-денний строк з дня винесення рішення
апеляційної скарги.

Суддя:
А. К. Сітало