Апеляційний суд
Житомирської області
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого
Микитюк О.Ю.

суддів
Товянської О.В.,

Гансецької І.А.

при секретарі
Гуковій О.Р.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов'язання
звільнити самовільно зайняте
нежитлове приміщення

за апеляційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на ухвалу Богунського районного суду
м.Житомира від 28 березня 2014 року,

встановила:

В жовтні 2013 року ФОП ОСОБА_1 звернулася
до суду із позовною заявою, в якій
просила зобов'язати ОСОБА_2 звільнити
самовільно зайняте нежитлове
приміщення (склад) площею 10,1 кв.м. по
АДРЕСА_1. В обґрунтування позову
зазначила, що вона є орендарем
вказаного приміщення на підставі
письмового договору, укладеного 27
червня 2013 року з ТОВ „Візаж". Проте,
ОСОБА_2, яка проживає в кв.АДРЕСА_1
самовільно зайняла це приміщення і
використовує його для власних
господарських потреб. Приміщення
зачинено металевими дверима, закрито
на замок. Звільнити приміщення
відповідач відмовляється.

Ухвалою Богунського районного суду
м.Житомира від 28 березня 2014 року
провадження у справі закрито на
підставі п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1
просить скасувати ухвалу і направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції. Апелянт
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач є суб'єктом підприємницької
діяльності, і основні види її
економічної діяльності можуть
свідчити про використання спірного
приміщення в зв'язку з господарською
діяльністю.

Проте, в матеріалах справи відсутні
належні та допустимі докази того, що
відповідач є суб'єктом підприємницької
діяльності (зокрема, витяг з
відповідного державного реєстру).
Також в матеріалах справи відсутні
будь-які докази щодо мети та способу, у
який відповідач використовує
приміщення.

Як роз'яснено у п. 11 Постанови Пленуму
Верховного суду України №14 від 18
грудня 2009 року „Про судове рішення у
цивільній справі", встановлюючи
наявність або відсутність фактів,
якими обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (частина четверта ст.60 ЦПК
України).

Висновок суду першої інстанції про те,
що справа не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства є
передчасним і побудований на
припущеннях.

За таких обставин ухвалу належить
скасувати і направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції. При вирішенні спору суд
першої інстанції повинен врахувати
роз'яснення Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01 березня 2013 року „Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ" (п.14).

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 311, 312, 314, 315,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Богунського
районного суду м.Житомира від 28 березня
2014 року і напрати справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуюча: Судді: