Справа № 370/719/13-ц Головуючий у І
інстанції Устимчук М.Ю.Провадження №
22-ц/780/759/14 Доповідач у 2
інстанції ПриходькоКатегорія 44
УХВАЛА

Іменем України

30 квітня 2014 року колегія судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області в складі:

головуючого: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Гуль В.В.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Києві цивільну
справу апеляційною скаргою ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на заочне
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 29 серпня 2013 року
у справі за позовом прокурора
Макарівського району до Макарівської
районної державної адміністрації,
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, садового
товариства «Берізка» про скасування
розпоряджень, визнання недійсними
державних актів на право власності на
земельні ділянки та повернення
земельних ділянок,-

встановила:

у березні 2013 року прокурор
Макарівського району звернувся до суду
з позовом про скасування розпоряджень,
визнання недійсними державних актів на
право власності на земельні ділянки та
повернення земельних ділянок.

В позові посилався на те, що
розпорядженням Макарівської районної
державної адміністрації від 16.12.2004 року
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
1,9977га., для ведення колективного
садівництва на території Забуянської
сільської ради СТ «Берізка» ДЛГО
«Київліс».

Аналогічне розпорядження за змістом
винесено 24.01.2005 року за №35.
Розпорядженням від 17.03.2010 року за №290
затверджено технічну документацію про
передачу ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2
земельних ділянок у власність для
ведення садівництва в межах
Забуянської сільської ради загальною
площею 0,12га., кожному. 16.03.2000 року
директору ДП «Макарівський лісгосп»
видано охоронне зобов»язання щодо
земельної ділянки площею 785,0га.,
(квартали Забуянського лісництва
№№36,37,38,39,40,41,42,43,44,45,46,47,48,49,50)
ландшафтного заказника
загальнодержавного значення «Урочище
Мутвицьке».

В ході прокурорської перевірки
встановлено, що відповідно до довідки з
форми №6-зем, виданої Макарівським
районним відділом земельних ресурсів
ТОВ «ТІОН-3», яке розробляло
землевпорядну документацію щодо
відведення земельної ділянки СТ
«Берізка» та ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, лісові землі, які передаються
СТ «Берізка» для ведення садівництва в
межах Забуянської сільської ради
Макарівського району Київської
області, станом на 30 листопада 2004 року
рахувалися як ліси І групи в кв. 42 вид. 6
і кв. 43 вид. 1 площею 2,0га., Забуянського
лісництва невкриті лісовою
рослинністю. З вказаних обставин у
зв»язку з порушенням вимог Закону
України «Про природно-заповідний
фонд», Земельного та Лісового кодексу
України просили скасувати
розпорядження районної державної
адміністрації, визнати недійсними
державні акти на право власності на
землю.

Заочним рішенням Макарівського
районного суду Київської області від 29
серпня 2013 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 подали
апеляційну скаргу, в якій посилаються
на незаконність рішення, порушення
норм матеріального та процесуального
права, а висновки до яких дійшов суд не
відповідають обставинам справи і не
ґрунтуються на всебічному, повному і
об»єктивному розгляді всіх обставин в
їх сукупності. Просили скасувати
заочне рішення Макарівського
районного суду Київської області від 29
серпня 2013 року і ухвалити нове рішення,
яким позов залишити без задоволення.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з»ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що розпорядженням
Макарівської районної державної
адміністрації від 16.12.2004 року
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельної ділянки площею
1,9977га., для ведення колективного
садівництва на території Забуянської
сільської ради СТ «Берізка» ДЛГО
«Київліс». Аналогічне розпорядження за
змістом винесено 24.01.2005 року за №35.

Розпорядженням від 17.03.2010 року за №290
затверджено технічну документацію про
передачу 16-ти громадянам членам
садівничого товариства «Берізка», в
тому числі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, земельної ділянки у власність
для ведення садівництва в межах
Забуянської сільської ради загальною
площею 1,92га.

У подальшому ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 видані державні акти на право
власності на землю серії ЯЛ №849704 від
21.09.10, на земельну ділянку площею 0,12га.,
для ведення садівництва з кадастровим
номером :12:032:0011, серії ЯЛ №849701 від
21.09.10 на земельну ділянку площею 0,1200га.,
для ведення садівництва з кадастровим
номером :12:032:0008, серії ЯЛ №849706 від
21.09.10, на земельну ділянку площею 0,12га.,
для ведення садівництва з кадастровим
номером :12:032:0013, серії ЯЛ №849709 від
21.09.10, на земельну ділянку площею 0,12га.,
для ведення садівництва з кадастровим
номером :12:032:0016, відповідно.

Указом Президента України «Про
оголошення територій та об»єктів
природно-заповідного фонду
загальнодержавного значення» від 20
серпня 1996 року №715/96 оголошено
ландшафтним заказником
загальнодержавного значення «Урочище
Мутвицьке».

16 березня 2000 року директору ДП
«Макарівський лісгосп» видано
охоронне зобов»язання щодо земельної
ділянки площею 785,0га., (квартали
Забуянського лісництва
№№36,37,38,39,40,41,42,43,44,45,46,47,48,49,50)
ландшафтного заказника
загальнодержавного значення «Урочище
Мутвицьке».

Згідно з ст.44 Земельного кодексу
України (який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин) до земель
природно-заповідного фонду включалися
природні території та об'єкти (природні
заповідники, національні природні
парки, біосферні заповідники,
регіональні ландшафтні парки,
заказники, пам'ятки природи, заповідні
урочища), а також штучно створені
об'єкти (ботанічні сади, дендрологічні
парки, зоологічні парки, парки-пам'ятки
садово-паркового мистецтва).

Відповідно до преамбули та ст.27 Закону
України «Про природно-заповідний фонд»
(який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин) пам'ятками природи
оголошувалися окремі унікальні
природні утворення, що мають особливе
природоохоронне, наукове, естетичне,
пізнавальне і культурне значення, з
метою збереження їх у природному стані
та охороняються як національне
надбання, щодо якого встановлюється
особливий режим охорони, відтворення і
використання.

Оголошення пам»яток природи
провадилося без вилучення земельних
ділянок, водних та інших природних
об'єктів у їх власників або
користувачів.

Відповідно до ч.5 ст.53 Закону України
«Про природно-заповідний фонд» (який
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин) визначалося, що
заказники, пам'ятки природи, заповідні
урочища, парки-пам»ятки
садово-паркового мистецтва й інші
території та об»єкти
природно-заповідного фонду, які
створюються без вилучення земельних
ділянок, що вони займають, передавалися
під охорону підприємствам, установам,
організаціям і громадянам органами
центрального органу виконавчої влади в
галузі охорони навколишнього
природного середовища з оформленням
охоронного зобов'язання.

ДП «Макарівський лісгосп» згідно з
охоронним зобов»язанням,
зареєстрованим у Державному
управлінні охорони навколишнього
природного середовища в Київській
області, є землекористувачем
ландшафтного заказника
загальнодержавного значення «Урочище
Мутвицьке» та забезпечує додержання
вимог заповідного режиму на даній
території.

Згідно з ст.28 Закону України «Про
природно-заповідний фонд» (який діяв на
момент виникнення спірних
правовідносин) передбачалося, що на
території пам»яток природи
забороняється будь-яка діяльність, що
загрожує збереженню або призводить до
деградації чи зміни первісного їх
стану.

Власники або користувачі земельних
ділянок, водних та інших природних
об»єктів, оголошених пам»ятками
природи, беруть на себе зобов»язання
щодо забезпечення режиму їх охорони та
збереження.

Згідно ст.3 Закону України «Про охорону
навколишнього природного середовища»,
ст.8 Закону України «Про
природно-заповідний фонд»
забезпечення заповідного режиму
повинно було здійснюватися шляхом
науково обґрунтованого нормування
впливу господарської та іншої
діяльності на навколишнє природне
середовище та додержання вимог щодо
охорони територій та об»єктів
природно-заповідного фонду під час
здійснення господарської,
управлінської та іншої діяльності.

Відповідно до довідки з форми №6-зем,
виданої Макарівським районним
відділом земельних ресурсів ТОВ
«ТІОН-3», яке розробляло землевпорядну
документацію щодо відведення
земельної ділянки СТ «Берізка» та
ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_2, лісові
землі, які передаються СТ «Берізка» для
ведення садівництва в межах
Забуянської сільської ради
Макарівського району Київської
області, станом на 30 листопада 2004 року
рахувалися як ліси І групи в кв. 42 вид. 6
і кв. 43 вид. 1 площею 2,0га., Забуянського
лісництва невкриті лісовою
рослинністю.

Як вбачається з довідки поданої
прокурором, виданої ДП «Макарівське
лісове господарство» від 13.05.2013 року за
№250 нумерація кварталів Забуянського
лісництва в період часу з 16.03.2000 року
(дата видачі охоронного зобов»язання
щодо ландшафтного заказника) по 16.12.2004
року (дата відведення спірної
земельної ділянки в оренду садовому
товариству «Берізка») не змінювалася.

Тому, земельна ділянка, передана у
користування і власність садовому
товариству та ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 перебувала в користуванні ДП
«Макарівський лісгосп» та перебувала
під дією охоронного зобов»язання і
являлася земельною ділянкою
природно-заповідного фонду, що
підтверджується вищезазначеним
охоронним зобов»язанням.

Згідно ч.4 ст.84 Земельного кодексу
України (який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин) до земель
державної власності, які не могли
передаватись у приватну власність,
належали землі під об»єктами
природно-заповідного фонду,
історико-культурного та оздоровчого
призначення, що мають особливу
екологічну, оздоровчу, наукову,
естетичну та історико-культурну
цінність, якщо інше не передбачено
законом.

Також, положеннями ч.1 ст.150 Земельного
кодексу України (який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначалося, що землі
природно-заповідного фонду
відносяться до особливо цінних земель.
Вилучення особливо цінних земель для
несільськогосподарських потреб не
допускалося, за винятком випадків,
визначених частиною другою цієї
статті.

Відповідно до ч.2 ст.150 Земельного
кодексу України (який діяв на момент
виникнення спірних правовідносин)
передбачалося, що земельні ділянки
особливо цінних земель, що перебували у
державній або комунальній власності,
могли вилучатися (викуплятися) для
будівництва об'єктів
загальнодержавного значення, доріг,
ліній електропередачі та зв'язку,
трубопроводів, осушувальних і
зрошувальних каналів, геодезичних
пунктів, житла, об»єктів
соціально-культурного призначення,
нафтових і газових свердловин та
виробничих споруд, пов»язаних з їх
експлуатацією, за постановою Кабінету
Міністрів України або за рішенням
відповідної місцевої ради, якщо
питання про вилучення (викуп) земельної
ділянки погоджувалося Верховною Радою
України.

Згідно із ч.1 ст.17 Земельного кодексу
України (який діяв на момент виникнення
спірних правовідносин), до повноважень
місцевих державних адміністрацій у
галузі земельних відносин належить
розпорядження землями державної
власності в межах, визначених цим
Кодексом.

Тому, відповідно до вищевказаних
положень Земельного кодексу України
(який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин) Макарівська районна
державна адміністрація не мала
повноважень щодо вилучення та передачі
спірної земельної ділянки для ведення
садівництва, які відносяться до земель
ландшафтного заказника
загальнодержавного значення «Урочище
Мутвицьке», у тому числі районна
державна адміністрація не погоджувала
вилучення земельної ділянки з
Верховною Радою України, а також таке
вилучення земельної ділянки не
проводилося Кабінетом Міністрів
України.

Також, відповідно до п.5 Прикінцевих
положень Лісового кодексу України до
одержання в установленому порядку
державними лісогосподарськими
підприємствами державних актів на
право постійного користування
земельними лісовими ділянками,
документами, що підтверджують це право
на раніше надані землі, є
планово-картографічні матеріали
лісовпорядкування.

Відповідно до ст.42 Лісового
кодексу України (в редакції від 01.01.2004
року) переведення лісових земель до
нелісових для використання у цілях, не
пов'язаних з веденням лісового
господарства, використанням лісових
ресурсів і користуванням земельними
ділянками лісового фонду для потреб
мисливського господарства,
культурно-оздоровчих, рекреаційних,
спортивних і туристичних цілей та
проведення науково-дослідних робіт,
провадиться за рішенням органів, які
надають ці землі у користування
відповідно до земельного
законодавства.

Переведення лісових земель
до інших категорій провадиться за

згодою відповідних державних органів
лісового господарства Республіки Крим,
областей, міст Києва і Севастополя.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.20
Земельного кодексу України (в редакції
від 04.06.2004 року) віднесення земель до
тієї чи іншої категорії здійснюється
на підставі рішень органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування відповідно до їх
повноважень.

Зміна цільового призначення
земель провадиться органами
виконавчої влади або органами
місцевого самоврядування, які
приймають рішення про передачу цих
земель у власність або надання у
користування, вилучення (викуп) земель
і затверджують проекти землеустрою або
приймають рішення про створення
об'єктів природоохоронного та
історико-культурного призначення.

Таким чином, районною
державною адміністрацією при передачі
спірного масиву земельних ділянок не
дотримано вищезазначеного порядку.

Відповідно до ч.2 ст.19
Конституції України органи державної
влади та місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст.ст.3,7 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації» одною
з засад діяльності місцевих державних
адміністрацій є верховенство права та
законності. Місцеві державні
адміністрації у своїй діяльності
керуються Конституцією України, цим та
іншими законами України, актами
Президента України, Кабінету Міністрів
України, органів виконавчої влади
вищого рівня, а районні державні
адміністрації в Автономній Республіці
Крим - також рішеннями та постановами
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим, рішеннями Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, прийнятими
у межах їх повноважень.

Як вбачається зі ст.50 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
розпорядження голів місцевих
державних адміністрацій, акти інших
посадових осіб, які призначаються ними,
можуть бути оскаржені в судовому
порядку відповідно до закону.

Згідно з ч.2 ст.95 Земельного кодексу
України порушені права
землекористувачів підлягають
відновленню в порядку, встановленому
законом.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу
України визначено, що кожна особа має
право звернутись до суду за захистом
свого особистого немайнового або
майнового права та інтересу. Способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути відновлення становища, яке
існувало до порушення, визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Статтею 125 Земельного кодексу України
передбачено, що право власності на
земельну ділянку виникає з моменту
державної реєстрації цього права. А
згідно ч.1 ст.126 Земельного кодексу
України право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ч.2,3 ст.152 Земельного
кодексу України землекористувач
земельної ділянки може вимагати
усунення будь-яких порушень його прав
на землю, навіть якщо ці порушення не
пов»язані з позбавленням права
володіння земельною ділянкою, і
відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади, застосування
інших, передбачених законом, способів.

За таких обставин, судом вірно
встановлено, що Макарівська районна
державна адміністрація, прийнявши
розпорядження №39 від 16.12.2004 щодо
передачі СТ «Берізка» в оренду та у
приватну власність ОСОБА_4, ОСОБА_3,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 спірних земельних
ділянок для ведення садівництва, які
розташовані на території Забуянської
сільської ради Макарівського району
Київської області, діяла всупереч ч.2
ст.19 Конституції України, ст.ст.20,21,44,ч.3
ст.83,116,150,186 Земельного кодексу України
(який діяв на момент виникнення спірних
правовідносин), ст.ст.4,8,27,28, ч.5 ст.53
Закону України «Про
природно-заповідний фонд», ст.3 Закону
України «Про охорону навколишнього
природного середовища».

Також, відповідно до довідки
відділу Держземагентства в
Макарівському районі від 11.06.2013 за
№01-12/955 встановлено, що договір оренди
земельної ділянки площею 1,9977га., на
території Забуянської сільської ради
укладений між Макарівською районною
державною адміністрацією та СТ
«Берізка» зареєстрований в Книзі
записів реєстрації договорів оренди
землі 10.08.2006 року за №002, будь-які записи
про припинення договору оренди
земельної ділянки відсутні.

Таким чином, в порушення
вимог ст.126 ЗК України на даний час
існує два документи, що посвідчують
право на спірну земельну ділянку:
договір оренди загального масиву
земельної ділянки площею 1,9977га., та
державний акт на право власності на
земельну ділянку площею 0,12га.

Доводи апелянта в апеляційній скарзі
про незаконність та необгрунтованість
рішення, неповне з»ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
порушення норм матеріального та
процесуального права при його
ухваленні, на переконання колегії
суддів апеляційної інстанції, не
знайшли свого підтвердження і повністю
спростовуються дослідженими належними
та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, колегія судів,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку зібраним доказам,
вірно послався на закон, що регулює
спірні правовідносини, дійшов
правильного висновку задовольнивши
позов.

Оскільки рішення суду ухвалено з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
апеляційну скаргу і залишити рішення
суду без змін.

Керуючись: ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити, заочне
рішення Макарівського районного суду
Київської області від 29 серпня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді