АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1409/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Шевченко О. Ю. Доповідач - Слоквенко
Г.П. Категорія 48
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2014 року
м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської
області у складі:

Головуючого: - Слоквенка Г.П.,

Суддів: - Максюти Ж.І.,
Кочкової Н.О.,

при секретарі: - Пантелеєвій
Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про стягнення аліментів на
утримання дитини за апеляційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від 11 грудня
2013 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року ОСОБА_6 звернулася
до суду з позовом до відповідача про
стягнення аліментів на утримання
дитини. Позивач у своєму позові
посилалася на те, що що має з
відповідачем спільну дитину - ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Протягом усього сімейного
життя відповідач ухилявся від
виконання своїх обов'язків по
утриманню сім'ї. В листопаді 2013 року
позивач посварилися з чоловіком і вона
переїхала разом із сином до своєї
матері, а чоловік пішов жити до своїх
батьків. Позивач зазначає, що
неодноразово зверталася до свого
чоловіка за допомогою, але він
відмовився добровільно надавати
допомогу. Син проживає разом з нею та
знаходиться на повному її утриманні.
Вона ніде не працює, оскільки
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку. Єдиним доходом є - державна
допомога на дитину, яких не вистачає
для фізичного та духовного розвитку
дитини. В той же час відповідач працює
помічником машиніста в ДЕПО
Дніпропетровської області, має
регулярний щомісячний дохід не менше
4000 грн. та має змогу утримувати свою
дитину. Окрім офіційного заробітку
відповідач займається підприємницькою
діяльністю та має додатковий прибуток
щонайменше 1000 грн. на місяць. Інших
дітей відповідач не має. У зв'язку з чим
позивач просила суд стягнути з ОСОБА_7
на її користь аліменти на утримання
сина у розмірі ? частини від усіх видів
доходів але не менше ніж 30 %
прожиткового мінімуму на дитину
відповідного віку до повноліття
дитини( а.с.1-3 ).

Рішенням Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 11 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволено в повному обсязі(
а.с.16-17).

В апеляційній скарзі ОСОБА_7,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання скасування рішення
суду та ухвалення нового, про часткове
задоволення позовних вимог( а.с. 18-19 ).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу відхилити, а ухвалу суду
залишити без змін із наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 мають
спільну дитину - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Протягом усього сімейного життя
відповідач ухилявся від виконання
своїх обов'язків по утриманню сім'ї. В
листопаді 2013 року позивач посварилися
з чоловіком та переїхала разом із сином
до своєї матері, а чоловік пішов жити до
своїх батьків. Позивач зазначає, що
неодноразово зверталася до
відповідача за допомогою, але він
відмовився добровільно її надавати.
Син проживає разом з матір'ю та
знаходиться на повному її утриманні.
Однак позивач ніде не працює, оскільки
знаходиться у відпустці по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку. Єдиним доходом є державна
допомога на дитину, яких не вистачає
для фізичного та духовного розвитку
дитини. В той же час відповідач працює
помічником машиніста в ДЕПО
Дніпропетровської області, має
регулярний щомісячний дохід не менше
4000 грн. та має змогу утримувати свою
дитину. Окрім офіційного заробітку
відповідач займається підприємницькою
діяльністю та має додатковий прибуток
щонайменше 1000 грн. на місяць. Інших
дітей відповідач не має. Відповідач
зазначав, що сплачує два кредити
близько 2000 грн. щомісяця. Офіційно
працює,отримує заробітну плату близько
3500 грн., також підтвердив, що має
додатковий дохід, який є нерегулярним
та незначним.

Задовольняючи позовні
вимоги, суд першої інстанції керувався
положеннями ст.ст. 180, 182 Сімейного
кодексу України та виходив з тих
обставин, що відповідач офіційно
працює, має постійний заробіток та має
змогу надавати матеріальну допомогу у
розмірі ? частини від всіх видів доходу
(заробітку) щомісячно, починаючи
стягнення з дня звернення позивача до
суду - 20 листопада 2013 року до досягнення
дитиною повноліття. Також суд прийняв
до уваги те, що позивач ніде не працює,
оскільки перебуває у відпусті по
догляду за дитиною до досягнення нею
трьох років, а тому за рахунок
державної допомоги по догляду за
дитиною має утримувати не лише сина,
але й себе.

Колегія суддів погоджується з
рішенням суду, оскільки при його
ухваленні суд першої інстанції
правильно встановив природу
правовідносин, що склалися між
сторонами та врахував всі обставини,
які мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог.
Встановлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд має свої
дії мотивувати та враховувати те, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях. Апелянту роз'яснювалось
його право надання доказів в розумінні
ст.ст. 10, 60 ЦПК України, але ним не було
надано жодного підтвердження в
обґрунтування доводів апеляційної
скарги.

Доводи апелянта, що судом не було
враховано скрутне матеріальне
становище відповідача та необхідність
виплат із постійного заробітку по
кредитам, комунальним послугам та
орендної плати за житло - є
безпідставними та не підтверджуються
будь-якими доказами.

Інші доводи апеляційної скарги
суттєвими не являються і не
спростовують правильність висновків
суду першої інстанції, яким у досить
повному обсязі з'ясовані права та
обов'язки сторін, доводи сторін
перевірені і їм дана належна оцінка,
неправильного застосування норм
матеріального права або порушень норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення не встановлено, справа
розглянута у рамках позовних вимог та
на підставі наданих доказів, тому
апеляційний суд приходить до висновку,
що рішення суду є законним і
обґрунтованим, і його слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 -
відхилити.

Рішення Верхньодніпровського
районного суду Дніпропетровської
області від 11 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: