АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/369/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 74 Кальчук А. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
Ювшин В. І. УХВАЛА
03 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Ювшин В. І. суддів Гончар
Н. І. , Вишня Н. В. при
секретаріПосипайко А.І. адвокатів
відповідачів ОСОБА_8,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_10 на рішення Соснівського
районного суду м. Черкаси від 29
листопада 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_10 до ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9,
ОСОБА_12 про визнання права власності,
що є спільною сумісною власністю,-
в с т а н о в и л а :
ОСОБА_10 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_8, ОСОБА_11 ОСОБА_9, ОСОБА_12 про
визнання права власності на частину
квартири, що є спільною сумісною
власністю, мотивуючи свої вимоги тим,
що 28 жовтня 1987 р. вона з колишнім
чоловіком ОСОБА_13 уклали шлюб. Під час
шлюбу ОСОБА_13 придбав квартиру АДРЕСА_1,
що підтверджується договором
купівлі-продажу від 11.02.1995 р.
14 березня 1995 р. відносини між
позивачкою та її чоловіком ОСОБА_13 були
припинені. Після розлучення питання
про поділ майна позивачкою не
ставилось, так як ОСОБА_13 не повідомив
її про те, що придбав квартиру за їх
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_13 Після
його смерті відкрилась спадщина у
вигляді квартири АДРЕСА_1. ОСОБА_10
звернулась до державної нотаріальної
контори з заявою про отримання
свідоцтва про право на ? спадщину, але
їй було відмовлено, оскільки вона не
Просила суд визнати за нею право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1, як частку в спільній сумісній
власності подружжя. Витребувати з
Черкаського обласного об'єднаного бюро
технічної інвентаризації відомості
про інвентарну вартість житлової
Рішенням Соснівського районного
суду м. Черкаси від 29.11.2013 р. в
задоволенні позову ОСОБА_10 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним
рішенням ОСОБА_10 подала апеляційну
скаргу, вважаючи, що рішення суду
першої інстанції прийняте з порушенням
норм матеріального та процесуального
права та просить скасувати рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 29.11.2013 року і ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, що викладені в
п. 2 Постанови від 18.12.2009 року №14 "Про
судове рішення у цивільній справі",
рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства відповідно до статті 2 ЦПК
України, вирішив справу згідно з
нормами матеріального права, що
підлягають застосуванню до даних
правовідносин відповідно до статті 8
ЦПК, а також правильно витлумачив ці
норми.

Обґрунтованим визнається рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні і які відповідають вимогам
закону про їх належність і
допустимість, або обставин, що не
підлягають доказуванню, а також якщо
рішення містить вичерпні висновки
суду, що відповідають встановленим на
підставі достовірних доказів
обставинам, які мають значення для
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції повністю
відповідає зазначеним вимогам,
оскільки ґрунтується на повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в
сукупності.

Відмовляючи в задоволені позову
ОСОБА_10 до ОСОБА_8, ОСОБА_11, ОСОБА_9,
ОСОБА_12 про визнання права власності на
частину квартири, що є спільною
сумісною власністю, суд першої
інстанції прийшов до висновку, що для
виникнення права спільної сумісної
власності, недостатньо тільки однієї
реєстрації шлюбу, а потрібне сумісне
проживання, ведення сумісного
господарства, наявність спільного
бюджету та дійсних шлюбних відносин
між подружжям.

Встановлено, що 28 жовтня 1987 р.
ОСОБА_10 та ОСОБА_13 уклали шлюб.

Відповідно до рішення Канівського
міського суду Черкаської області від 03
серпня 1994 року шлюб між ОСОБА_13 та
ОСОБА_10 розірвано. Дане рішення
сторонами не оскаржувалось і перебуває
в законній силі. Зазначеним рішенням
встановлено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_10 на
день ухвалення рішення вже припинили
подружні стосунки, які не підтримували
на протязі біля трьох років.

11.02.1995 р. ОСОБА_13 придбав квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується договором
купівлі-продажу.

01 березня 1995 року ОСОБА_13 отримав
свідоцтво про розірвання шлюбу з
ОСОБА_10 та 11.03.1995 р. ОСОБА_13 зареєстрував
шлюб з ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_13 Після його
смерті відкрилась спадщина на квартиру
АДРЕСА_1. ОСОБА_10 звернулась до
державної нотаріальної контори з
заявою про отримання свідоцтва про
право на ? спадщину, але їй було
відмовлено оскільки вона не являється
дружиною, тому посилаючись на вимоги
ст. 22 КпШС України позивачка просить
визнати її право власності на ? частину
даної квартири, посилаючись на те, що
дана квартира придбана нею з померлим
чоловіком під час перебування у шлюбі.
та являлась спільним майном подружжя.

Зазначені правовідносини виникли до
набрання чинності СК України, тому вони
регулюються нормами КпШС України, які
були чинними до 01 січня 2004 року.

Згідно з частиною 1 статті 22 КпШС
України майно, нажите подружжям за час
шлюбу, є його спільною сумісною
власністю. Кожен з подружжя має рівні
права володіння, користування і
розпорядження цим майном. Дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором (частина 1 статті 28
КпШС України та ст. 27-1 КпШС України).

Частиною 2 ст. 28 КпШС України визначено,
що суд може визнати майно, нажите
кожним із подружжя під час їх
роздільного проживання при фактичному
припиненні шлюбу, власністю кожного з
них.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 червня 1998 року N 16 "Про
застосування судами деяких норм
Кодексу про шлюб та сім'ю України", який
втратив чинність з 21 грудня 2007 року,
роз'яснено, що, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час придбання
зазначеного майна. При цьому належить
виходити з того, що відповідно до ст. ст.
22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною
власністю подружжя є нажите ними в
період шлюбу рухоме і нерухоме майно,
яке може бути об'єктом права приватної
власності (крім майна, нажитого кожним
із подружжя під час їх роздільного
проживання при фактичному припиненні
шлюбу).

ОСОБА_13 був військовослужбовцем,
громадянином Росії і проходив службу
на території Російської федерації в
збройних силах Російської федерації, а
тому місце його постійного проживання
з 1991 року була територія Російської
федерації. Згідно пояснень ОСОБА_11 вона
проживала з ОСОБА_13 у фактичних шлюбних
відносинах з листопада 1991 року, а 11
березня 1995 року зареєстрували шлюб.
Зазначені обставини позивачем не
спростовані.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх
сукупності суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
11.02.1995 р. ОСОБА_13 придбав квартиру
АДРЕСА_1 під час перебування в шлюбі з
позивачкою ОСОБА_10, але під час їх
роздільного проживання при фактичному
припиненні шлюбу, а тому відповідно до
приписів ч. 2 ст. 28 КпШС України дана
квартира не може являтись спільним
сумісним майном ОСОБА_13 та ОСОБА_10

Вірно встановивши факти і відповідно
їм правовідносини, постановивши
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального права
на підставі наявних та наданих
сторонами належних та допустимих
доказів, суд першої інстанції ухвалив
правильне та справедливе рішення.

Інші доводи апеляційної скарги
ретельно перевірені судом апеляційної
інстанції, є безпідставними та не
спростовують висновків суду першої
інстанції і не містять підстав для
скасування чи зміни правильного
рішення.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 315 ЦПК
України, колегія суддів судової палати,
-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_10 на рішення
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 29 листопада 2013 року відхилити, а
рішення Соснівського районного суду м.
Черкаси від 29 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена
до суду касаційної інстанції на
протязі двадцяти днів, починаючи з дня
її проголошення.

Головуючий :

Судді :