Справа № 761/2053/14-ц
Провадження №2/761/2266/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

30 травня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого:
судді - Притули Н.Г.

при секретарі:
Паночко О.М.

за участю представника позивача:
ОСОБА_1

представника відповідача СТДВ
«Гарантія»:
Пономарьова А.О.

представника відповідача КО
«Київмедспецтранс»:
Надорак В.В.

третьої особи:
ОСОБА_4

представника третьої особи:
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_6 до Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія»,
Комунальної організації
«Київмедспецтранс», третя особа -
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2014 року до суду надійшла
зазначена позовна заява.

В позовних вимогах позивач просить:
стягнути з відповідача Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія» на
користь позивача суму в розмірі 35 572,00
грн. та моральну шкоду в розмірі 5 000,00
грн.; стягнути з відповідача
Комунальної організації
«Київмедспецтранс» на користь
позивача моральну шкоду в розмірі 145
000,00 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим,
що 20.02.2012 року приблизно о 11 год. 00 хв. у
дворі будинку №14 по вул. Шамрила в
м.Києві ОСОБА_4, керуючи автомобілем
«Фенікс», державний номер НОМЕР_1, який
належить на праві власності Державній
організації медичного автотранспорту
м.Києва «Київмедавтотранс» здійснив
наїзд на пішохода ОСОБА_6 під час руху
автомобілем заднім ходом внаслідок
чого позивач отримала тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

Вироком Шевченківського районного
суду м.Києва від 21.11.2013 року ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст.286 КК України та
засуджено до покарання у вигляді двох
років обмеження волі без позбавлення
права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 був
звільнений від відбування покарання з
випробуванням та встановлено
іспитовий строк терміном в один рік.

В зв'язку з отриманими тілесними
ушкодженнями позивачка перебувала на
стаціонарному лікуванні в період з
20.02.2012 року по 22.03.2012 року та в цей же
період проведено операцію. З 23.03.2012 року
по 23.10.2012 року позивач перебувала на
амбулаторному лікуванні з приводу
ушкодженого здоров'я.

Як зазначається в позовній заяві, за
цей період ОСОБА_6 витратила на
лікування та придбання ліків 17 570,00 грн.,
посилене харчування 1 955,00 грн.,
сторонній догляд 7 250,00 грн.

На підставі статті 1195 ЦК України
позивач просить Страхове товариство з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» відшкодувати з 20.02.2012 року
по 23.10.2012 року (за вісім місяців)
мінімальну заробітну плату в розмірі 8
797,00 грн.

Також позивач зазначає, що їй
спричинена моральна шкода, яка
обґрунтовується тим, що вона зазнала
значного фізичного болю та страждань у
зв'язку з ушкодженням здоров'я, її
звичний спосіб життя був порушений,
самостійно вона не могла пересуватись
і весь час потребувала сторонньої
допомоги; позивачу встановлена друга
група інвалідності, а тому моральну
шкоду оцінила в розмірі 150 000,00 грн.

На момент ДТП цивільна
відповідальність Державної
організації медичного автотранспорту
м.Києва «Київмедавтотранс», як
власника автомобіля «Фенікс»,
державний номер НОМЕР_1 була
застрахована у Страховому товаристві з
додатковою відповідальністю
«Гарантія». А тому в межах
відповідальності, що передбачена
полісом страхова компанія повинна
сплатити 5 000,00 грн. моральної шкоди, а
власник автомобіля 145 000,00 грн. на
підставі статті 1194 ЦК України.

Під час слухання справи протокольною
ухвалою суду від 30.05.2014 року було
замінено відповідача Державну
організацію медичного автотранспорту
м.Києва «Київмедавтотранс» на
Комунальну організацію
«Київмедспецтранс» в зв'язку з
перетворенням.

В судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав та
просив їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача - Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія» в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав та просив відмовити в їх
задоволенні на тій підставі, що витрати
на лікування не можуть бути включені до
розміру страхового відшкодування, так
як не перебувають в
причинно-наслідковому зв'язку зі
страховим випадком через те, що вони не
підтверджені документально медичним
закладом, не відповідають призначеному
лікуванню, не підтверджені належним
доказами; в жодному з документів, які
надано позивачем не зазначено хто їх
поніс, а тому немає можливості зробити
висновок чи саме позивач понесла
зазначені витрати. Що стосується
моральної шкоди, то у відповідності до
норм чинного на той час Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» може бути відшкодовано лише 2
550,00 грн. Крім того, оскільки позивачка
не зверталась до страхової компанії
про виплату страхового відшкодування,
на даний час її права не порушені та не
можуть захищатись в суді.

Представник відповідача - Комунальної
організації «Київмедспецтранс» в
судовому засіданні заявлені вимоги не
визнав та просив відмовити в їх
задоволенні на тій підставі, що позивач
не зверталась до відповідача із
претензіями та в матеріалах справи
відсутні докази на підтвердження
моральної шкоди.

Третя особа та його представник в
судовому засіданні заявлені вимоги не
визнали та просили відмовити в їх
задоволенні на тій підставі, що
заявлені вимоги не обґрунтовані.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень,
тобто обов'язок доказування покладений
на сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інші обставини, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України
визначено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали
справи, оцінивши в сукупності надані в
судовому засіданні докази, суд
приходить до висновку про часткове
задоволення заявлених вимог з
наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні,
вироком Шевченківського районного
суду м.Києва від 21.11.2013 року ОСОБА_4
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.1 ст.286 КК України та
призначено покарання у вигляді 2 (двох)
років обмеження волі без позбавлення
права керувати транспортними засобами.
На підставі ст.75 КК України звільнено
ОСОБА_4 від відбування призначеного
покарання з випробуванням, встановивши
іспитовий строк терміном в 1 (один) рік.

Вироком встановлено, що ОСОБА_4 20 лютого
2012 року приблизно о 11 годині 00 хвилин,
керуючи технічно справним автомобілем
«Фенікс» д. н. НОМЕР_1 приїхав у двір
будинку №14 по вул.Шамрила в м.Києві та
зупинив автомобіль. В подальшому з
метою виїзду з дворової території,
грубо порушуючи вимоги пунктів 2.3 «б»,
10.1, 10.9 Правил дорожнього руху, ОСОБА_4,
проявив неуважність до дорожньої
обстановки, не впевнившись в безпеці,
розпочав рух автомобілем заднім ходом
і при цьому під час руху не забезпечив
безпеки дорожнього руху. Внаслідок
допущеної водієм ОСОБА_4 грубої
необережності, відбувся наїзд задньою
частиною автомобіля «Фенікс», д.н.
НОМЕР_1, на пішохода ОСОБА_6, яка в
результаті ДТП отримала тілесні
ушкодження середньої тяжкості.

Також у вироку зазначено, що згідно
висновку експерта №69/е у громадянки
ОСОБА_6 «имели место повреждения в виде
ЗТГК. Перелома 2-9 ребер слева (4-7
фрагментарные); ушиба левого легкого;
перелома тела левой лопатки, перелома
левой седалищной кости. Атгезивный
плеврит слева. Описанные повреждения
являются результатом действия
тупого(ых) предмета(ов) по давности
могут соответствовать сроку и
обстоятельствам указанным в
постановлении, являются не опасными
для жизни в момент причинения, и
относятся к СРЕДНЕЙ тяжести, как
повлекшие за собой длительное
расстройство здоровья на срок свыше
21-го дня.»

Вироком суду встановлено та не
заперечувалось сторонами в судовому
засіданні, що за час лікування ОСОБА_6,
ОСОБА_4 сплатив їй 8000 грн. на лікування.

Як вбачається з виписки із медичної
карти №231, що видана Київською міською
клінічною лікарнею №17 (відділення
політравми), з 20.02.2012 року до 22.03.2012 року
ОСОБА_6 перебувала на стаціонарному
лікуванні з діагнозом: поєднана травма
ЗТГК (закрита травма грудної клітини)
перелом 2-3-4-5-6-7-8-9 ребер зліва
(4-5-6-7-фрагментарні), забій лівої легені,
малий гемоторакс зліва; перелом тіла
лівої лопатки; перелом лівої сідничної
кістки; адгезивний плеврит зліва;
цукровий діабет, 2-й тип, стадія
компенсації. Як вбачається, з виписки,
ОСОБА_6 була доставлена в лікарню по
швидкій допомозі; її стан був середньої
тяжкості. 24.02.2012 року виконана операція
МОС ребер зліва.

При виписці було рекомендовано:
спостереження хірургом, травматологом
за місцем проживання, обмеження
фізнавантажень протягом 1,5 місяця;
знеболюючі при болях; дихальна
гімнастика; ЛФК; видалення
металофіксаторів ребер після
рентгенконтролю через 4-и місяці;
санаторно-курортне лікування.

Також в судовому засіданні було
оглянуто оригінал зазначеної медичної
картки з якого вбачається, що ОСОБА_6
рекомендувався сторонній догляд, проте
представником позивача медична картка
в повному обсязі суду для приєднання до
матеріалів справи надана не була.

З довідки, що видана 23.10.2012 року лікарем
поліклініки №4 Шевченківського району
ОСОБА_11 вбачається, що в період з 23.03.2012
року по 23.10.2012 року ОСОБА_6 знаходилась
на амбулаторному лікуванні в тому
числі і з приводу консолідованих
переломів ІІ-ІХ ребер зліва (ІV-VSS -
фрагментарне); МОС - 24.02.2012;
консолідований перелом тіла лівої
лопатки; консолідований перелом лівої
сідничної кістки; посттравматичний
розповсюджений остеохондроз та ін.

В той же час, при огляді оригіналу
медичної картки (оглянуто в судовому
засіданні) вбачається, що останній
запис в ній датований квітнем 2012 року.
Копії картки для приєднання до
матеріалів справи представник
позивача суду не надав.

В довідці від 27.12.2013 року лікар
поліклініки №4 Шевченківського району
ОСОБА_11 зазначив перелік ліків, які
були приписані під час лікування
ОСОБА_6 за період з 23.03.2012 року та
зазначено, що в цей період пацієнтка
потребувала посиленого харчування та
стороннього догляду.

22.03.2013 року ОСОБА_6 була встановлена
друга група інвалідності з 11.03.2013 року
на підставі загального захворювання.
Група інвалідності встановлена до
01.04.2014 року. Рекомендованими заходами
по відновленню працездатності
зазначено: відповідне лікування, «Д»
облік у невропатолога.

25.03.2014 року після повторного огляду
ОСОБА_6 їй було встановлено другу групу
інвалідності внаслідок загального
захворювання до 01.04.2016 року.

В судовому засіданні представником
позивача не було надано належних та
допустимих доказів на підтвердження
того, що друга група інвалідності
позивачу була встановлена в зв'язку з
ушкодженнями здоров'я, які є наслідками
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталась 20.02.2012 року.

Цивільна відповідальність власника
автомобіля «Фенікс», державний номер
НОМЕР_1 на момент пригоди - 20.02.2012 року
була застрахована у Страховому
товаристві з додатковою
відповідальністю «Гарантія» згідно
Полісу. Полісом встановлено ліміт
відповідальності за шкоду, заподіяну
життю та здоров'ю в сумі 100 000,00 грн.,
відповідальність за шкоду, заподіяну
майну потерпілих - 50 000,00 грн. Франшиза
полісом не встановлена.

Позивачка не зверталась до страхової
компанії про виплату страхових витрат
та в судовому засіданні представник
страхової компанії пояснив, що у
випадку якби позивачка звернулась до
них із відповідною заявою про виплату
страхового відшкодування, вона б
отримала відмову так як відсутні
підстави для виплати страхових сум.

Висновком експерта №30-2013/о, що
складений експертами Київського
міського клінічного бюро
судово-медичної експертизи (в рамках
кримінальної справи), встановлено, що
причиною стаціонарного лікування
ОСОБА_6 у вересні-жовтні 2012 року було
загострення перебігу наявних у неї
хронічних соматичних захворювань
судинної системи - цереброваскулярної
хвороби серця, клінічний прояв яких вже
констатується лікарями в 2006 році.
Назологічна форма даних захворювань
взагалі, з урахуванням об'єктивних
даних інструментальних досліджень,
свідчать про те, що виникнення цих
захворювань у ОСОБА_6 та ступінь їх
вираженості, обумовлене в першу чергу
віком ОСОБА_6 та особливостями її
життєдіяльності. Тобто все це свідчить
про відсутність будь-якого
причинно-наслідкового зв'язку між
отриманими ОСОБА_6 20.02.2012 року тілесними
ушкодженнями внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
наявними в неї захворюваннями, з
приводу загострення перебігу яких
остання проходила стаціонарне
лікування у вересні-жовтні 2012 року.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Згідно ч. 1 ст.1195 ЦК України фізична або
юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності, а також відшкодувати
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що
особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Стаття 23 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (далі - Закон, в редакції, що
діяла на час виникнення правовідносин)
визначає, що шкодою, заподіяною життю
та здоров'ю потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, є шкода
(в тому числі моральна шкода), пов'язана,
зокрема: з лікуванням потерпілого; з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим.

Згідно з ст.24.1 Закону, у зв'язку з
лікуванням потерпілого
відшкодовуються обґрунтовані витрати,
які пов'язані з доставкою, розміщенням,
утриманням, діагностикою, лікуванням
та реабілітацією потерпілого у
відповідному закладі охорони здоров'я,
медичним піклуванням, лікуванням у
домашніх умовах та купівлею лікарських
препаратів.

Так як висновком експерта встановлено
відсутність причинно-наслідкового
зв'язку між лікуванням позивача у
вересні-жовтні 2012 року та отриманими
нею 20.02.2012 року тілесними ушкодженнями
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди, тому судом беруться до уваги
чеки, квитанції, рахунки, які сплачені
до 14.09.2012 року.

Позивачем надані докази: чеки,
квитанції, рахунки про придбання ліків
та засобів догляду, у період
знаходження її на стаціонарному
лікуванні та амбулаторного лікування у
сумі 7 094 грн. 93 коп., оплату медичних
обстежень у сумі 665 грн. 00 коп., а також
посиленого харчування у сумі 409,76 грн.
Також позивачем були надані ксерокопії
медичної документації, яка містить
призначення лікарів.

Як вбачається з копії розписки, ОСОБА_6
сплатила ОСОБА_12 за догляд в період з
23.03.2012 року до 20.05.2012 року суму 7 250,00 грн.

Суд приймає надані суду копії чеків,
квитанцій та рахунків як належні
докази у справі та не приймає до уваги
посилання представника страхової
компанії на ту обставину, що не відомо
чи позивачка понесла зазначені
витрати, оскільки наявність у позивача
оригіналів чеків та квитанцій (які були
оглянуті в судовому засіданні)
свідчить про те, що саме нею були
понесені витрати на придбання ліків та
харчування, а також оплачені медичні
обстеження, які були призначені
лікарями.

Представником страхової компанії суду
не було надано доказів, які б
спростували надані позивачем докази
про придбання ліків та засобів догляду
і продуктів харчування та сторонній
догляд у період перебування на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, а також оплачені медичні
обстеження, і що зазначені витрати не
були пов'язані із призначенням лікарів
та лікуванням ушкоджень, які отримала
позивач у результаті винних дій
відповідача.

А тому суд приходить до висновку про
стягнення із страхової компанії на
користь позивача витрати на сторонній
догляд в сумі 7 250,00 грн. та 665,00 грн.
витрати на медичне обстеження. Суд не
вбачає підстав для стягнення витрат на
купівлю ліків в сумі - 7 759,93 грн.,
оскільки ОСОБА_4 сплатив позивачці 8 000,00
грн. на лікування, що перевищує ту суму
яка доведена позивачем в судовому
засіданні.

Стаття 25 Закону визначає, що у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим відшкодовуються не
отримані доходи за підтверджений
відповідним закладом охорони здоров'я
час втрати працездатності. Доходи
потерпілого оцінюються в таких
розмірах: для непрацюючої повнолітньої
особи - допомога у розмірі, не меншому
мінімальної заробітної плати,
встановленої чинним законодавством.
Якщо особа була в зазначеному статусі
менше вказаних розрахункових термінів,
то до уваги береться середньомісячний
доход з розрахунку суми сукупного
доходу такої особи за попередній до
настання страхового випадку
календарний рік та доход протягом
фактичного терміну (повні місяці)
перебування особи в зазначеному
статусі.

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, позивачка на той
час не працювала, доказів на
підтвердження зворотнього в судовому
засіданні сторони не надали, період
непрацездатності, згідно із випискою
із медичної карти №231, що видана
Київською міською клінічною лікарнею
№17 (відділення політравми), з 20.02.2012
року до 22.03.2012 року - ОСОБА_6 перебувала
на стаціонарному лікуванні, інших
доказів, позивачка суду не надала.

Законом України «Про державний бюджет
України на 2012 рік» було встановлено з
01.04.2012 року мінімальну заробітну плату
в розмірі 1073,00 грн., а тому за період з
20.02.2012 року по 22.03.2012 року мінімальна
заробітна плата, яка підлягає
стягненню з відповідача (страхової
компанії) на користь позивача
становить 1 175,19 грн. (1073,00 грн. + 1073,00 / 21
день робочий х 2 дні).

Так як згідно діючого законодавства,
страхова компанія не виплачує витрати
на посилене харчування, а до іншого
відповідача позивач не пред'являла
зазначені вимоги, тому суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
заявлених вимог в цій частині.

Стаття 1172 ЦК України визначає, що
юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Стаття 22.3 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» передбачає, що потерпілому
відшкодовується також моральна шкода,
передбачена пунктами 1, 2 частини другої
статті 23 Цивільного кодексу України.
Така шкода відшкодовується у
встановленому судом розмірі
відповідно до вимог статті 23
Цивільного кодексу України. При цьому
страховик відшкодовує не більше ніж 5
відсотків ліміту, визначеного у пункті
9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між
сумою відшкодування, визначеною судом,
та сумою, яка має бути відшкодована
страховиком, сплачує особа, яку визнано
винною у скоєнні дорожньо-транспортної
пригоди.

Відповідно до частини третьої статті 23
ЦК України розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розміру завданої
позивачу моральної шкоди суд враховує,
що позивач отримала тілесні ушкодження
середньої тяжкості, тривалий час була
непрацездатною, перенесла операційне
втручання, тривалий час проходила
лікування, що позбавляло позивача
вести нормальний спосіб життя,
тривалість душевних страждань та
перенесеного фізичного болю, а також
виходячи із вимог розумності та
справедливості, суд приходить до
висновку про стягнення з відповідачів
на користь позивача моральної шкоди в
розмірі 17 550,00 грн.

Пункт 9.3 Закону (в редакції, що діяла на
час виникнення правовідносин)
визначала, що обов'язковий ліміт
відповідальності страховика за шкоду,
заподіяну життю та здоров'ю потерпілих,
становить 51000 гривень на одного
потерпілого.

А тому відповідно страхова компанія
повинна відшкодувати моральну шкоду в
розмірі 2 550,00 грн., а Комунальна
організація «Київмедспецтранс»
моральну шкоду в розмірі 15 000,00 грн.

Всього із Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» на користь ОСОБА_6
підлягають стягненню: витрати на
сторонній догляд в сумі 7 250,00 грн.,
витрати на діагностику - 665,00 грн., не
отримані доходи за час втрати
працездатності - 1 175,19 грн., моральна
шкода в розмірі 2 550,00 грн., загальною
сумою 11 640,19 грн.

Крім того, з відповідачів на користь
держави підлягають стягненню на
підставі статті 88 ЦПК України судовий
збір.

На підставі вищевикладеного та
керуючись ст.ст.23, 1167, 1172, 1187, 1194, 1195 ЦК
України, Законом України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 212, 214, 215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_6 до Страхового
товариства з додатковою
відповідальністю «Гарантія»,
Комунальної організації
«Київмедспецтранс», третя особа -
ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» на користь ОСОБА_6 суму в
розмірі 11 640 (одинадцять тисяч шістсот
сорок) гривень 19 копійок.

Стягнути з Комунальної організації
«Київмедспецтранс» на користь ОСОБА_6
моральну шкоду в розмірі 15 000
(п'ятнадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Страхового товариства з
додатковою відповідальністю
«Гарантія» на користь держави судовий
збір в розмірі 116,40 грн.

Стягнути з Комунальної організації
«Київмедспецтранс» на користь держави
судовий збір в розмірі 150,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду м.Києва через
Шевченківський районний суд м.Києва,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя:
Н.Г.Притула