Ухвала

іменем україни

19 березня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,
Парінової І.К., Савченко В.О.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до публічного
акціонерного товариства «Сад Поділля»
про стягнення безпідставно набутих
грошових коштів, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
«Сад Поділля» на рішення
Шаргородського районного суду
Вінницької області від 25 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 04 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до публічного
акціонерного товариства «Сад Поділля»
(далі - ПАТ «Сад Поділля») про стягнення
безпідставно набутих грошових коштів.

Зазначала, що 16 червня 2011 року між нею
та відповідачем було підписано договір
купівлі-продажу, відповідно до умов
якого товариство продало, а вона
придбала яблуневі дерева, у кількості
477 штук, які знаходилися на належній їй
земельній ділянці площею 1, 0231 га, що
розташована на території Пеньківської
сільської ради Шаргородського району
Вінницької області, того ж дня між ними
було складено акт приймання передачі
яблунь у користування.

На виконання умов вказаного договору
вона сплатила 10 262 грн.

Посилаючись на те, що вказаний договір
є неукладеним, через відсутність
нотаріального посвідчення та
державної реєстрації, ОСОБА_1 просила
позов задовольнити та стягнути з ПАТ
«Сад Поділля» на її користь
безпідставно набуті кошти в сумі 10 262
грн.

Рішенням Шаргородського районного
суду Вінницької області від 25
вересня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Вінницької
області від 04 листопада 2013 року, позов
задоволено. Стягнуто з відповідача на
користь ОСОБА_1 10 262 грн; вирішено
питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Сад Поділля»
просить ухвалені у справі судові
рішення скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
позов, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що договір купівлі-продажу яблуневих
дерев, як нерухомого майна від 16 червня
2011 року є неукладеним, оскільки
нотаріально посвідчений не був та
державна реєстрація якого не
проводилася, а відтак грошові кошти в
сумі 10 262 грн, які були сплачені
позивачем за цим договором, перейшли до
відповідача без достатньої правової
підстави.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_1 на
підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку серії ЯЖ
№9397476 від 10 червня 2009 року є
власницею земельної ділянки площею 1,
0231 га, розташованої на території
Пеньківської сільської ради
Шаргородського району Вінницької
області.

16 червня 2011 року між сторонами було
укладено договір купівлі-продажу,
предметом якого є належні відповідачу
яблуні у кількості 477 штук, що
знаходяться на земельній ділянці
позивача, того ж дня підписано акт
приймання-передачі.

Умовами такого договору передбачено,
що продавець зобов'язаний передати
яблуні у користування покупця протягом
1 дня з моменту підписання договору за
актом приймання-передачі; покупець
набуває право власності на дерева
після їх оплати у повному обсязі, що
проводиться частинами; загальна
вартість товару складає 41 050 грн 62 коп.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_1
сплатила ПАТ «Сад Поділля» аванс в сумі
10 262 грн, що підтверджується квитанцією
до прибуткового касового ордеру від 06
грудня 2011 року.

Судом також встановлено, що договір,
укладений 16 червня 2011 року між ПАТ «Сад
Поділля» та ОСОБА_1 нотаріально не
посвідчений та не пройшов державної
реєстрації.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються
також до вимог про: повернення
виконаного за недійсним правочином;
витребування майна власником із чужого
незаконного володіння; повернення
виконаного однією із сторін у
зобов'язанні; відшкодування шкоди
особою, яка незаконно набула майно або
зберегла його у себе за рахунок іншої
особи.

Зазначені положення ст. 1212 ЦК України є
загальними щодо спеціальних,
передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 216 , ст. ст. 387,
390, 545 ЦК України, гл. 82 ЦК України.

Застосовуючи норми ст. 1212 ЦК України
судам слід визначатись, зокрема, з
характером правовідносин та
встановлювати, які обставини були
підставою для отримання відповідачем
коштів, чи є відповідач зобов'язаним
повернути безпідставно отримані кошти,
чи були зазначені кошти отримані на
виконання зобов'язань перед позивачем
тощо.

Відповідно до вимог ст. 657 ЦК України
нотаріальному посвідченню підлягають
договори купівлі-продажу нерухомого
майна.

Згідно зі ст. 181 ЦК України до нерухомих
речей (нерухоме майно, нерухомість)
належать земельні ділянки, а також
об'єкти, розташовані на земельній
ділянці, переміщення яких є неможливим
без їх знецінення та зміни їх
призначення.

Отже, в розумінні ст. 181 ЦК України
дерева не відносяться до об'єктів
нерухомого майна, а відтак будь-які
договори щодо їх використання не
потребують нотаріального посвідчення
та державної реєстрації.

Суди попередніх інстанцій у порушення
вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України на
зазначені положення законів уваги не
звернули, неповно встановили фактичні
обставини справи, не з'ясували яке саме
майно є предметом договору
купівлі-продажу від 16 червня 2011 року й у
достатньому обсязі не визначилися з
характером спірних правовідносин й
правовою нормою, що їх регулює, а також
з предметом доказування, унаслідок
чого дійшли помилкового висновку, що
спірні дерева є нерухомим майном й
укладені щодо них договори потребують
нотаріального посвідчення та
державної реєстрації.

За таких обставин ухвалені у справі
судові рішення не можуть вважатись
законними й обґрунтованими, тому
відповідно до ст. 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Сад Поділля»
задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду
Вінницької області від 25 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 04 листопада
2013 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
А.С. Олійник

Судді:
В.І. Амелін

С.О. Карпенко

І.К. Парінова

В.О. Савченко