Справа № 212/2-2532/11
Провадження № 2/127/779/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого - судді Воробйова
В. В.,

при секретарі Шведа О.В.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Вінниці
цивільну справу за позовом ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, треті особи:
Служба у справах дітей Вінницької
міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої
доньки ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними, мотивуючи тим, що 01.04.2009
року між позивачем та відповідачем
ОСОБА_6 був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 за
180950,00 грн., який був посвідчений
приватним нотаріусом Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_9
та зареєстрований в електронному
реєстрі прав власності на нерухоме
майно КП «ВМБТІ» 09.06.2009 року.

05.12.2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу
вказаної квартири за 180000,00 грн., який
був посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в
електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно КП «ВМБТІ» 23.12.2009 року.

Позивач вважає, що є підстави для
визнання зазначених договорів
купівлі-продажу квартири недійсними,
оскільки для лікування батька позивача
- ОСОБА_11, якому у лютому 2009 року при
обстеженні у медичному закладі був
встановлений діагноз про наявність
онкозахворювання, необхідні були
значні кошти.

Позичити у знайомих необхідну суму
коштів позивач не змогла. Тому, через
оголошення в газеті «RIA» від 04.03.2009 року
в розділі 17 - «Юридичні послуги»,
позивач зателефонувала працівнику
агентства нерухомості «Олімп» ОСОБА_12
з метою позичити кошти. ОСОБА_12
повідомила, що у неї є знайомі люди, які
можуть позичити кошти під заставу
квартири. Перебуваючи у важкому
психоемоційному стані позивач надала
ОСОБА_12 всі необхідні для укладення
правочину документи.

У приватного нотаріуса ОСОБА_9 01.04.2009
року позивач зустрілась з відповідачем
ОСОБА_6, де і був підписаний оспорюваний
договір купівлі-продажу квартири під
впливом тяжких для позивача життєвих
обставин і на невигідних для неї
умовах, а саме - за заниженою ціною.

Крім того, позивач обґрунтовуючи
позовні вимоги зазначає, що у квартирі
АДРЕСА_2 з 23.09.1998 року по теперішній час
зареєстрований ОСОБА_7, а з 12.04.2005 року
старша донька позивача - ОСОБА_8. Вони
постійно проживають у вказаній
квартирі з часу її придбання позивачем
- у серпні 1996 року.

З 25.09.1996 року до 27.03.2009 року та з 08.04.2009
року по теперішній час у зазначеній
квартирі зареєстрована позивач, а з
народження і неповнолітня донька -
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично позивач
постійно проживала у цій квартирі з
часу її придбання у серпні 1996 року, а
дочка ОСОБА_5 - від народження.

27.03.2009 року позивач звернулась до
Ленінського РВ ВМУ УМВС України у
Вінницькій області із заявою про
зняття з реєстрації місця проживання, у
якій просила зняти її з реєстрації
місця проживання у АДРЕСА_2, разом з
неповнолітньою дочкою ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У цій квартирі вони фактично
продовжували проживати також і в
період з 27.03.2009 року по 08.04.2009 року, тобто
коли вона була знята з реєстрації за
адресою місцезнаходження спірної
квартири.

Укладаючи з ОСОБА_6, договір
купівлі-продажу від 01.04.2009 року
вказаної квартири, позивач не
отримувала попередньої згоди органів
опіки і піклування на її відчуження.

Позивач вказує, що її неповнолітня
дочка ОСОБА_5, на час укладення
оспорюваних договорів купівлі-продажу
вказаної квартири, мала право на
користування спірним житлом,
відповідно до закону.

Позивач вважає, що договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, є
правочином, що порушує публічний
порядок, оскільки був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
не лише позивача, але й її
неповнолітньої дочки ОСОБА_5, шляхом
позбавлення (обмеження) її законного
права на подальше користування спірною
квартирою.

На думку позивача, у п.1.3 розділу 1
«Предмет договору» спірного правочину
вказана неправдива інформація, що: -
«внаслідок продажу квартири не буде
порушено прав та законних інтересів
інших осіб, у тому числі неповнолітніх,
малолітніх, непрацездатних дітей та
інших осіб, які продавець зобов'язаний
утримувати».

Зняття неповнолітньої дочки ОСОБА_5, з
реєстрації за місцем проживання у
квартирі за вищевказаною адресою,
необхідним було лише для того, щоб
уникнути існуючих (законних) перешкод
для укладення і нотаріального
посвідчення між позивачем та
відповідачем ОСОБА_6 спірного договору
купівлі-продажу квартири від 01.04.2009
року.

Позивач сама особисто та разом з дочкою
за будь-якими іншими адресами не
реєструвались, оскільки іншого житла у
них не було.

Крім цього, у вказаній квартирі, на час
укладення 01.04.2009 року оспорюваного
правочину, продовжували проживати інші
члени сім'ї: старша (повнолітня) дочка
ОСОБА_8 та ОСОБА_7, який згоди позивачу
на зміну місця проживання
неповнолітньої дочки не надавав.

У подальшому на підставі іншого
договору купівлі-продажу вказаної
квартири від 25.12.2009 року відповідач
ОСОБА_6 перепродав квартиру
відповідачу ОСОБА_2, чим також було
порушено права неповнолітньої дочки
позивача - ОСОБА_5, оскільки перед
укладенням договору відповідачі
ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зобов'язані були
отримати попередній дозвіл органу
опіки та піклування на відчуження
вказаної квартири.

Тому, позивач змушена була звернутись
до суду пред'явивши до відповідачів
позов з метою захисту своїх прав та
прав та охоронюваних законом інтересів
її неповнолітньої дочки ОСОБА_5

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі та просив позов
задовольнити з підстав викладених у
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
позовні вимоги не визнали у повному
обсязі, просили у задоволенні позову
відмовити та стягнути з позивача на
користь відповідача ОСОБА_2 понесені
ним судові витрати зі сплати судового
збору та на правову допомогу адвоката в
розмірі 4626,00 грн. Додатково суду
пояснили, що за час розгляду справи у
суді позивачем неодноразово
змінювались предмет та підстави
позову. З обставин викладених у позові
в редакції від 03.02.2014 року не вбачається
жодних порушень прав позивача та її
неповнолітньої дитини. Крім того,
обставини, на які посилається позивач в
обґрунтування змінених позовних вимог,
вже були предметом судового
дослідження під час розгляду іншої
цивільної справи №2-105/2011 за позовом
ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2
про визнання недійсними вказаних
договорів купівлі-продажу квартири та
застосування наслідків їх недійсності.
Тому, у рішеннях суду першої інстанції
та вищих інстанцій обставинам, якими
обґрунтовуються позовні вимоги, вже
надавалась правова оцінка і у
задоволенні позову було відмовлено.
Рішення Ленінського районного суду
м.Вінниці від 31.01.2011 року у зазначеній
цивільній справі набрало законної сили
18.04.2011 року.

Обставини щодо захворювання батька
позивача відповідачем ОСОБА_2 не
заперечуються, так само як і та
обставина, що квартира була придбана
відповідачем ОСОБА_6 за ціною в розмірі
180950,00 грн., оскільки сторони вільно її
визначили і ніхто не примушував
позивача здійснювати продаж квартири
за ціною, яка її не влаштовувала. Тому
потреба позивача у коштах у більших
розмірах не може бути підставою для
визнання оспорюваних договорів
купівлі-продажу недійсними. Вимоги
чинного законодавства щодо письмової
форми і нотаріального посвідчення
договору сторонами були дотриманні.
Нотаріусом було перевірено дотримання
вимог чинного законодавства сторонами
при укладенні договору та відсутність
обмежень та заборон на відчуження
вказаної квартири. Доказів щодо
існування інших підстав для визнання
оспорюваних договорів недійсними
позивачем не надано.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явився, але подав до суду заяву, в
якій просив розгляд справи проводити у
його відсутність. У задоволенні позову
просив відмовити з підстав
необґрунтованості та безпідставності
позовних вимог.

Представник третьої особи - Служби у
справах дітей Вінницької міської ради,
в судове засідання не з'явилась, але
подала до суду заяву, в якій просила
проводити розгляд справи у її
відсутність. При вирішенні спору
просила врахувати інтереси
неповнолітньої дитини ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Третя особа ОСОБА_8 в судове засідання
не з'явилась. Про час, дату та місце
розгляду справи повідомлялась
належним чином. Крім того, вказана
третя особа надала заяву про розгляд
справи без її участі, в якій зазначила,
що позов підтримує та просила його
задовольнити ( Т.1. а.с. 175).

Третя особа ОСОБА_7 в судове засідання
не з'явився. Про час, дату та місце
розгляду справи повідомлявся належним
чином.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку про те, що у
задоволенні позову слід відмовити з
таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.ст. 60, 61 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню. Обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Судом встановлено, що рішенням
Ленінського районного суду м.Вінниці
від 31.01.2011 року у цивільній справі
№2-105/2011 за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
квартири та застосування наслідків їх
недійсності, яким у задоволені позову
було відмовлено (Т.1. а.с. 51).

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 18.04.2011 року апеляційну
скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8 було відхилено, а
рішення Ленінського районного суду
м.Вінниці від 31.01.2011 року було залишено
без змін (Т.1. а.с 59-61).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 19.06.2012 року
касаційну скаргу ОСОБА_7, ОСОБА_8 було
відхилено, а рішення Ленінського
районного суду м.Вінниці від 31.01.2011 року
та ухвалу Апеляційного суду Вінницької
області від 18.04.2011 року - залишено без
змін (Т.1. а.с. 123).

Так, наведеними судовими рішеннями
були встановлені наведені нижче
обставини.

01.04.2009 року між позивачем та
відповідачем ОСОБА_6 був укладений
договір купівлі-продажу квартири
АДРЕСА_2 за 180950,00 грн., який був
посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_9

05.12.2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був
укладений договір купівлі-продажу
вказаної квартири за 180000,00 грн., який
був посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_10

Рішенням Ленінського районного суду
м.Вінниці від 31.01.2011 року також було
встановлено, що із заяви ОСОБА_4 на ім'я
приватного нотаріуса Вінницького
міського нотаріального округу ОСОБА_9
випливає, що ОСОБА_4 повідомляла, що на
момент придбання нею квартири АДРЕСА_2
в зареєстрованому шлюбі не перебувала,
з особами, з якими мала б право укладати
шлюб, однією сім'єю не проживала.

Згідно з витягом з реєстру прав
власності на нерухоме майно вказана
квартира належала ОСОБА_4 на підставі
біржового контракту, який 05.08.1996 року
зареєстрований на Вінницькій товарній
біржі.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію
шлюбу ОСОБА_4 12.11.1996 року уклала шлюб з
ОСОБА_7, про що було зроблено актовий
запис №2497, після укладення шлюбу
змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_4.

ОСОБА_4 до укладення договору
купівлі-продажу спірної квартири з
ОСОБА_6, тобто 27.03.2009 року звернулась із
заявою до Ленінського РВ УМВС України у
Вінницькій області про зняття її разом
з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 з
реєстрації у спірній квартирі. При
цьому на час посвідчення правочину у
нотаріуса останньому не було надано
відомостей про реєстрацію у
відчужуваній квартирі неповнолітньої
або малолітньої дитини, в тому числі, як
було встановлено в судовому засіданні,
ОСОБА_4 нотаріусу про проживання у
відчужуваній квартирі неповнолітньої
дитини не повідомила.

Після вчинення правочину та набуття
ОСОБА_6 відповідно до вимог чинного
законодавства права власності та його
державної реєстрації, ОСОБА_4, без
відому власника житла - ОСОБА_6, 07.04.2009
року звернулась до СГІРФО Ленінського
РВ УМВС України у Вінницькій області із
заявою про реєстрацію її місця
проживання з неповнолітньою ОСОБА_5 у
квартирі АДРЕСА_2.

Крім того, з наданих нотаріусу
документів для вчинення нотаріальної
дії - посвідчення договору
купівлі-продажу спірної квартири,
випливає, що право власності на
квартиру належить ОСОБА_4, відомості
про належність вказаної квартири
третім особам у наданих документах
відсутні.

Відмовляючи ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у
задоволенні їх позову до ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_2 Ленінський районний суд
м.Вінниці у своєму рішенні від 31.01.2011
року дійшов висновку про те, що при
вчиненні нотаріальної дії -
посвідченні договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2 від 01.04.2009 року,
укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_6,
нотаріусом було виконано вимоги
чинного законодавства в частині
перевірки дійсних намірів сторін,
обсяг їх цивільної дієздатності та
відповідності правочину, що вчиняється
вимогам чинного законодавства України.

У вказаному рішенні суду також було
спростовано посилання ОСОБА_4 на те, що
укладаючи договір з ОСОБА_6, вона
вважала, що укладає договір займу,
оскільки нотаріус ОСОБА_9 роз'яснив
ОСОБА_4 її права та наслідки вчинення
нею правочину щодо відчуження
квартири.

Крім того, Ленінським районним судом
м.Вінниці при ухваленні вказаного
рішення було враховано те, що ні ОСОБА_6,
ні ОСОБА_2 не є батьками неповнолітньої
ОСОБА_5 або особами, що їх замінюють, а
відтак вимоги ст. 17 Закону України «Про
охорону дитинства» в частині отримання
ними дозволу на відчуження житла не
поширюються.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Згідно з вимогами ст. 632 ЦК України, ціна
в договорі встановлюється за
домовленістю сторін.

Судом встановлено та сторонами не
заперечується та обставина, що за
договором купівлі-продажу спірної
квартири від 01.04.2009 року, укладеного між
ОСОБА_4 та ОСОБА_6, сторони домовились
про продаж квартири за ціною в розмірі
180950,00 грн. (Т.1. а.с. 7).

Тому, суд критично ставиться до
твердження позивача та його
представника щодо порушення, при
укладенні оспорюваного договору
купівлі-продажу квартири від 01.04.2009
року, вимог чинного законодавства,
оскільки вказаний договір був
укладений між позивачем та
відповідачем ОСОБА_6, під впливом
тяжких для позивача життєвих обставин
і на невигідних для неї умовах, а саме -
за заниженою ціною.

Крім того, таке твердження
спростовується встановленими ухвалою
Апеляційного суду Вінницької області
від 18.04.2011 року обставинами про те, що
при укладенні зазначеного договору
волевиявлення учасників правочину
було вільним та відповідало їх
внутрішній волі. Сторони домовились
щодо усіх істотних умов договору і
відбулось повне виконання останнього,
а тому договір купівлі-продажу є
правомірним та таким, що не суперечить
чинному законодавству та не порушує
нічиїх прав та інтересів (Т.1 а.с. 60).

Зазначеними вище рішеннями судів було
також зроблено висновок і щодо
правомірності та відповідності
вимогам закону укладеного 05.12.2009 року
договору купівлі-продажу спірної
квартири між відповідачами ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 Так, зокрема було встановлено,
що на час вчинення вказаного правочину
ОСОБА_6 був власником майна, наділений
повною цивільною дієздатністю, воля
сторін правочину була направлена на
настання реальних наслідків,
передбачених правочином, правочин було
вчинено у формі, встановленій законом
(Т.1 а.с. 60-61).

Суд бере також до уваги роз'яснення,
викладені у п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009
року «Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання правочину
недійсним» про те, що не підлягають
задоволенню позови власників майна про
визнання недійсними наступних
правочинів щодо відчуження цього
майна, які були вчинені після
недійсного правочину. У цьому разі
майно може бути витребувано від особи,
яка не є стороною недійсного правочину,
шляхом подання віндикаційного позову,
зокрема від добросовісного набувача - з
підстав, передбачених частиною першою
статті 388 ЦК.

Таким чином, судом не встановлено та
під час судового розгляду справи
позивачем не доведено недодержання
відповідачами вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України, встановлення яких тягне за
собою визнання правочину недійсним
відповідно до ст. 215 ЦК України.

Оскільки суд дійшов висновку про
відмову у задоволенні позову, тому
відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
позивача на користь відповідачів слід
стягнути понесені ними і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
11, 13, 15, 16, 203, 209, 215, 230, 632, 655, 657 ЦК України,
п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочину недійсним», ст.ст. 10,
11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 в
інтересах неповнолітньої доньки
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, треті особи:
Служба у справах дітей Вінницької
міської ради, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
судовий збір в розмірі 186,64 грн. (сто
вісімдесят шість гривень 64 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
витрати на правову допомогу в розмірі
4303,60 грн. (чотири тисячі триста три
гривні 60 коп.).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6
судовий збір в розмірі 143,64 грн. (сто
сорок три гривні 64 коп.).

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Вінницької області
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення через Вінницький
міський суд Вінницької області.

Суддя: