АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 22-ц/774/2905/14р.
Головуючий в 1 інстанції Пономаренко
Доповідач Ремез В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014р. Колегія суддів судової
палати з цивільних справ апеляційного
суду Дніпропетровської області в
складі :

Головуючого - Ремеза В.А.

Суддів - Міхеєвої В.Ю., Свистунової
О.В.,

при секретарі - Єремейчук О.А.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2,

на рішення Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 3 лютого
2014р. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розділ спільного часткового майна та
припинення права власності на частку у
спільному майні, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013р. ОСОБА_1 звернулась до суду
з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного
часткового майна та припинення права
власності на частку у спільному майні,
посилаючись на те, що вона з
відповідачем вона перебувала у
зареєстрованому шлюбі з 27.04.2001р. по
28.08.2012р., і від шлюбу мають доньку ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3 Крім того позивач має
дитину від іншого шлюбу ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_4 В період шлюбу ними
09.07.2004р., за договором купівлі продажу
було придбано двокімнатну квартиру
АДРЕСА_1, і власниками квартири в рівних
частках є вона та відповідач по справі.

Після розірвання шлюбу вона та її
неповнолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4
проживають разом з відповідачем в
спірній квартирі, і відповідач
постійно вчиняє сварки, ображає її в
присутності дітей, тобто умисно
створює умови, які не дозволяють їй та
дітям мешкати в цій квартирі, у зв'язку
з чим виникла потреба у розділі
спільного сумісного майна, а тому
позивач посилаючись на зазначені
обставини а також на те, що відповідач
має на праві власності іншу квартиру в
м. Дніпропетровську, просила суд
ухвалити рішення, яким припинити право
власності відповідача на ? частину
зазначеної квартири, визнати за нею
право власності на ? частину квартири,
та стягнути з неї грошову компенсацію
на користь відповідача у розмірі 58 тис.
грн. за ? частину спірної квартири, а
також судові витрати по справі.

Рішенням Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 03.02.2014р.
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розділ спільного часткового майна та
припинення права власності на частку у
спільному майні задоволено. Припинено
право власності ОСОБА_2 на ? частку
АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_2 грошову компенсацію за ? частку
АДРЕСА_1 в розмірі 60 433грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на ?
частину АДРЕСА_1

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати в сумі 580грн. і на
користь УДКСУ в м. Тернівка
Дніпропетровської області судовий
збір у сумі 628,66грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
рішення суду скасувати, і ухвалити по
справі нове рішення, яким відмовити
позивачу в задоволенні позовних вимог,
посилаючись на те, що рішення суду
незаконне.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду, в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів вважає,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню, а рішення суду залишенню
без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з
27.04.2001р. по 10.08.2012р. Від шлюбу мають
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 Крім того
ОСОБА_1 має від іншого шлюбу сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який хворіє на
тяжкі захворювання та є
дитиною-інвалідом.

Згідно договору купівлі-продажу від
09.07.2004р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали
АДРЕСА_1, і за кожним з них
зареєстровано право власності по ?
частині на вказану квартиру.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи №33,
від 12.11.2013р. розподілити АДРЕСА_1 на дві
квартири з окремими входами неможливо,
і ринкова вартість квартири складає 120
866грн.

Згідно квитанції № к28/О/73 від 24.01.2014р.
ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок
грошові кошти в сумі 60 433грн., і вказана
сума згідно висновку судової
будівельно-технічної експертизи
становить вартість ? частини квартири.

Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 71 СК України майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі. Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1, ст. 365 ЦК України
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо: 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Аналіз ст. 365 ЦК України свідчить про те,
що для припинення права особи на частку
у спільному майні необхідно встановити
наявність будь-якої із обставин,
передбачених пунктами 1 - 3 частини
першої статті 365 ЦК України за умови, що
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції встановив, що дочка позивача
та відповідача по справі ОСОБА_3
перебуває на обліку в обласній дитячій
лікарні з приводу захворювання серця
та син позивачки від іншого шлюбу
ОСОБА_4 є дитиною-інвалідом, при цьому
між сторонами постійно виникають
сварки і створюються умови, які
негативно впливають на дітей, та
свідчать про неможливість спільного
користування спірною квартирою.

Висновок про істотність шкоди, яка може
бути завдана співвласнику та членам
його сім'ї, вирішується в кожному
конкретному випадку з урахуванням
обставин справи.

Так вирішуючи питання про істотність
шкоди, яка може бути завдана
відповідачу припиненням права
власності на частину майна, судом
встановлено, що відповідачу на
підставі договору дарування на праві
власності належить квартира за
адресою: АДРЕСА_2.

Крім того заперечуючи проти позову,
відповідач посилався на те, що
припиненням права власності йому буде
завдано істотної шкоди його інтересам,
оскільки він не буде мати змоги
надавати постійну допомогу своєму
батькові, який через хворобу потребує
постійного догляду, однак перевіряючи
доводи відповідача судом було
встановлено, що батько відповідача
проживає в АДРЕСА_3, разом з рідною
дочкою ОСОБА_5, і доказів на
підтвердження своїх доводів про те, що
саме він надає допомогу батьку він не
надав.

Так само суд встановив, що відповідач
не надав доказів про те, що він за
станом здоров'я не має можливості
проживати в квартирі, яка належить йому
на праві власності в м.
Дніпропетровську.

Встановивши обставини по справі, та
враховуючи права неповнолітніх дітей,
які мають поганий стан здоров'я,
зокрема дитини-інваліда, приймаючи до
уваги, що відповідач має особливо
неприязні відносини з ОСОБА_1 та її
сином від іншого шлюбу, та що
відповідач умисно створює умови, за
яких спільне володіння та користування
майном є неможливим, і при цьому
відповідач має інше житло і припинення
права власності на частину спірної
квартири не завдасть істотної шкоди
його інтересам оскільки він має на
праві власності інше житло, суд
правильно прийшов до висновку про
задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розділ спільного часткового
майна та припинення права власності на
частку у спільному майні, припинивши
право власності ОСОБА_2 на ? частку
спірної квартири, стягнувши з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за ?
частку квартири в розмірі 60433 грн., і
колегія суддів вважає, що рішення суду
є законним та обґрунтованим.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
незаконність рішення суду з посиланням
на те, що відповідно до вимог ст. 365 ЦК
України можливо припинити право
власності співвласника та майно лише
якщо частка співвласника є незначною,
не можуть бути прийнятті до уваги,
оскільки відповідно до положень ст. 365
ЦК України для припинення права
співвласника на частку у праві
спільної часткової власності
достатньо будь-якої однієї з чотирьох
передбачених ст. 365 ЦК України підстав,
якими є 1) частка є незначною і не може
бути виділена в натурі; 2) річ є
неподільною; 3) спільне володіння і
користування майном є неможливим; 4)
таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про
незаконність рішення суду з посиланням
на те, що між ними склався порядок
користування спірною квартирою на
підставі рішення Тернівського
міського суду Дніпропетровської
області від 21.08.2012р. не може бути
підставою для задоволення апеляційної
скарги, оскільки виділення ОСОБА_1 з
різностатевими дітьми, з яких один є
дитиною-інвалідом однієї кімнати
свідчить про порушення житлових та
санітарних умов усіх мешканців
квартири, та не свідчить про можливість
спільного користування у
відповідності до житлових норм
користування спірною квартирою.

Інші доводи ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі про незаконність рішення суду
зводяться лише до переоцінки доказів
по справі, та непогодженням з їх
оцінкою, тоді як колегія суддів вважає,
що розглядаючи справу, суд першої
інстанції обґрунтовано прийшов до
висновку про відмову позивачу в
задоволені позовних вимог, оцінивши
докази по справі у відповідності до
вимог ст. 212 ЦПК України, а тому
переоцінці в апеляційному порядку вони
не підлягають.

Таким чином колегія суддів вважає, що
рішення відповідає вимогам ст. 213 ЦПК
України, а доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 не спростовують висновків суду,
а тому апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Керуючись ст. ст. 304,307,308,315 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тернівського міського суду
Дніпропетровської області від 3 лютого
2014р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду вступає в
силу з моменту проголошення, але може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів.

Судді: