УХВАЛА

5 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С.,
Іваненко Ю.Г.,

Кафідової О.В.,
Макарчука М.А.,

розглянувши заяву фірми «Т.М.М.» -
товариство з обмеженою
відповідальністю про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до фірми «Т.М.М.» -
товариство з обмеженою
відповідальністю про стягнення пені,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до фірми «Т.М.М.» -
товариство з обмеженою
відповідальністю про стягнення пені.

В обґрунтування позову зазначала, що 25
січня 2005 року між ОСОБА_4 та фірмою
«Т.М.М.» - товариство з обмеженою
відповідальністю укладено
інвестиційний договір будівництва
житлового будинку по АДРЕСА_1.

На виконання умов указаного договору
ОСОБА_4 сплатила вартість квартири у
розмірі 135 712 доларів США, що становить
720 844 грн. Свої зобов'язання по сплаті
вартості будівництва вона виконала в
повному обсязі та своєчасно, проте
передачі вищевказаної квартири у
власність інвестору не відбулося.

Згідно з п.7.4. інвестиційного договору у
випадку порушення підприємством своїх
зобов'язань більш ніж на 30 банківських
днів, підприємство виплачує інвестору
пеню у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ від суми фактично внесених
інвестором грошових коштів за кожен
день прострочки, починаючи з 31 дня.

Позивач зазначала, що відповідачу було
відомо про укладення між нею та ОСОБА_4
договору про відступлення права вимоги
за договором про пайову участь від 25
січня 2005 року, на що своїм листом від 23
грудня 2010 року відповідач надав свою
згоду, але ні позивача, ні ОСОБА_4 не
запросили для укладення акту
прийому-передачі квартири та досі
квартиру не передали.

З огляду на зазначене, ОСОБА_3 просила
стягнути з відповідача на свою користь
пеню у розмірі 108 500,81 грн за несвоєчасне
виконання зобов'язання щодо
будівництва квартири по АДРЕСА_1
загальною площею 169,64 кв.м.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 21 червня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 9 жовтня
2013 року, позов задоволено.

Стягнуто з фірми «Т.М.М.» - товариство з
обмеженою відповідальністю на користь
ОСОБА_3 пеню за несвоєчасне виконання
зобов'язання у розмірі 108 500,81 грн.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 грудня 2013 року
касаційну скаргу фірми «Т.М.М.» -
товариство з обмеженою
відповідальністю відхилено, рішення
Святошинського суду м. Києва від 21
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду м. Києва від 9 жовтня 2013 року
залишено без змін.

До Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ надійшла заява
фірми «Т.М.М.» - товариство з обмеженою
відповідальністю про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 грудня 2013 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме ст. 257,
ч.5 ст. 261, ст. 266 ЦК України.

Згідно зі ст. 355 ЦПК України заява про
перегляд судових рішень у цивільних
справах може бути подана виключно з
підстав: неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права, що потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах; встановлення
міжнародною судовою установою,
юрисдикція якої визнана Україною,
порушення Україною міжнародних
зобов'язань при вирішенні справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, а саме
ст. 257, ч.5 ст. 261, ст. 266 ЦК України заявник
посилається на ухвалу Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ:

від 6 листопада 2013 року у справі про
стягнення кредитної заборгованості та
задоволення вимог кредитора;

від 25 грудня 2013 року у справі про
стягнення заборгованості за кредитним
договором

та постанови Вищого господарського
суду України:

від 10 липня 2013 року у справі про
стягнення суми;

від 30 липня 2013 року у справі про
стягнення неустойки.

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п.7 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року «Про судову
практику застосування статей 353-360
Цивільного процесуального кодексу
України», з подальшими змінами та
доповненнями, постановлення
касаційною інстанцією ухвали про
скасування рішення судів нижчих
інстанції із передачею справи на новий
розгляд не означає остаточного
вирішення спору у справі й
застосування норм матеріального права
для вирішення спору по суті, тому
відповідні ухвали не можуть бути
предметом перегляду в порядку,
передбаченому главою 3 розділу 5 ЦПК, і
на них не може здійснюватися посилання
на підтвердження підстави,
встановленої пунктом 1 частини першої
статті 355 ЦПК України.

Із доданих до заяви ухвал Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 6 листопада 2013 року та від 25
грудня 2013 року вбачається, що даними
судовими рішеннями скасовано судові
рішення судів нижчих інстанцій, з
направленням справи на новий судовий
розгляд, що не означає остаточного
вирішення спору, а відтак на них не може
здійснюватися посилання на
підтвердження неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права.

Надані для порівняння постанови Вищого
господарського суду України від 10
липня 2013 року та від 30 липня 2013 року не
можуть бути прикладом неоднакового
застосування судами касаційної
інстанції норм матеріального права, а
саме ч ст. 257, ч.5 ст. 261, ст. 266 ЦК України,
оскільки правові висновки, зазначені в
даних судових рішеннях у порівнянні з
ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 12 грудня 2013
року, яку просить переглянути заявник,
ґрунтуються на різних фактичних
обставинах, що не свідчить про
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції саме ст. 257, ч.5 ст.
261, ст. 266 ЦК України.

За таких обставин, неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права не відбулося, а
тому у допуску даної справи до
провадження Верховного Суду України
слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за заявою фірми
«Т.М.М.» - товариство з обмеженою
відповідальністю про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 12 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до фірми «Т.М.М.» -
товариство з обмеженою
відповідальністю про стягнення пені
відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В. С. Висоцька

Ю.Г. Іваненко

О. В. Кафідова

М.А. Макарчук