Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/1432/14-ц
Провадження №: 2/332/548/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 квітня 2014 р.
м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя в
складі: головуючого судді Ретинської
Ю.І., при секретарі Івановій Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод
у користуванні власністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про усунення
перешкод у користуванні власністю,
обґрунтовуючи вимоги наступним.

Відповідно до договору дарування
квартири від 29.09.2001 року вона є
власником квартири АДРЕСА_1.

З 14.01.2005 року по 15.01.2014 рік із ОСОБА_2
перебувала у зареєстрованому шлюбі.
Фактично з 2011 року вона із відповідачем
не пов'язана спільним побутом, не має
взаємних прав та обов'язків, подальше
проживання відповідача порушує її
права і суперечить її інтересам, через
що просить суд виселити відповідача зі
спірної квартири.

Позивач ОСОБА_1 та її представник
ОСОБА_3 наполягали на задоволенні
позовних вимог з підстав, наведених у
позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 просив відмовити в
задоволенні позовних вимог, надавши
письмові заперечення та додатково
пояснивши в судовому засіданні, що
спірну квартиру разом із позивачкою
придбавали під час перебування у
цивільному шлюбі і оформили дану угоду
договором дарування. В офіційному
шлюбі із позивачкою перебували з 14.01.2005
по 15.01.2014 року, весь цей час проживали
разом, він був зареєстрований в
квартирі з 2005 року, на даний час він
продовжує проживати в цій квартирі,
сплачувати за комунальні послуги,
вести інші витрати по господарству.
Іншого житла не має. У зв'язку із чим
вважає, що законних підстав для його
виселення немає.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що відповідно до
договору дарування від 29.09.2001 року
ОСОБА_1 на праві приватної власності
належить квартира АДРЕСА_1 (а.с. 4).

В зазначеній квартирі зареєстровані та
проживають: ОСОБА_1 - власниця та ОСОБА_2
(а.с. 7).

З 14.01.2005 року по 15.01.2014 рік ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі (а.с. 5).

Відповідно до частини другої статті 386
ЦК України власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник майна, як зазначено у статті 391
ЦК України, має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

ОСОБА_2, як колишній чоловік власниці
квартири, вселився до спірної квартири
в установленому законом порядку, за
згодою власниці, має постійну
реєстрацію, а тому набув прав і
обов'язків, передбачених статтею 156 ЖК
України.

Відповідно до частини першої статті 156
ЖК України члени сім'ї власника
будинку, які проживають разом з ним у
будинку, що йому належить, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
жилим приміщенням.

Як було зазначено позивачем - ОСОБА_1 в
судовому засіданні жодних угод про
користування житловим приміщенням між
нею та відповідачем - ОСОБА_2 укладено
не було.

Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України
сам факт припинення сімейних відносин
з власником (власниками) квартири не
позбавляє колишніх членів його (їх)
сім'ї права користуватися займаним
приміщенням і не є підставою для їх
виселення з цього жилого приміщення.

Право вимагати в судовому порядку
виселення колишніх членів сім'ї
власник жилого будинку (квартири) має
відповідно до ст. 157 ЖК України, але за
наявності обставин, передбачених ч. 1
ст. 116 цього Кодексу.

Виселення згідно із частиною першою
статті 116 ЖК України може мати місце,
якщо наймач, члени його сім'ї або інші
особи, які проживають разом з ним,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання з ними в одній квартирі чи в
одному будинку, а заходи запобігання і
громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу власника або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Проте з цих підстав позов не заявлявся.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції
України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України
власник не може бути протиправно
позбавлений права власності або
обмежений у цьому праві, однак у
передбачених законом випадках
обмеження права власності можуть мати
місце.

Згідно зі ст. 9 ЖК України ніхто не може
бути виселений із займаного приміщення
або обмежений у праві користування ним
інакше як з підстав і в порядку,
передбачених законодавством

Передбачені ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України
обмеження щодо виселення колишніх
членів сім'ї власника не є порушенням
права власності.

Таким чином, на підставі
вищенаведеного, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод у
користування власністю на тих
підставах, на які вона посилається у
своїй позовній заяві, є
необґрунтованими, і не підлягають
задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 197, 209, 212, 214-215 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні власністю -
залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Запорізької області
через Заводський районний суд м.
Запоріжжя шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк з дня його
проголошення.

Суддя
Ю.І. Ретинська