АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/3499/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/1261/14
Головуючий у 1-й інстанції Куц Т.О.
Доповідач Чічіль В. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області у складі:

Головуючого: судді Чічіля В.А.,

Суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Самойлової М.Д.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою та доповненнями
до скарги комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
№2 на рішення Комсомольського міського
суду Полтавської області від 17 грудня
2013 року у справі за позовом
комунального житлово-експлуатаційного
підприємства №2 до ОСОБА_1, ОСОБА_2,
сектору міграційної служби в
м. Комсомольську про визнання осіб
такими, що втратили право користування
жилим приміщенням та зняття їх з
реєстраційного обліку,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року КЖЕП №2 звернулось до
суду з позовом, у якому зазначало, що 7
серпня 1987 року на підставі ордеру на
житло, у кімнаті №6, секції №2 будинку
АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_1 з
повнолітньою донькою ОСОБА_2

Відповідачі не проживають у вказаній
квартирі з лютого 2012 року та станом на 1
квітня 2013 року мають заборгованість по
житлово-комунальним послугам у сумі
740,29 грн.

Вважаючи, що відповідачі не проживають
у кімнаті більше 6 місяців без поважної
причини, просило визнати ОСОБА_1, ОСОБА_2
такими, що втратили право користування
кімнатою та, з урахуванням уточнень
позовних вимог, просило зобов'язати
сектор міграційної служби м.
Комсомольська зняти останніх з
державної реєстрації.

Рішенням Комсомольського міського
суду Полтавської області від 17 грудня
2013 року позов задоволено частково,
визнано ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
кімнатою №6 секції №2 будинку АДРЕСА_1,
у решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КЖЕП №2
судовий збір у розмірі 57,35 грн.

В апеляційному порядку рішення
місцевого суду оскаржено КЖЕП №2, в
апеляційній скарзі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи та
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить зазначене
рішення суду першої інстанції у
частині позовних вимог, у яких судом
було відмовлено, скасувати, та ухвалити
нове рішення про задоволення позову у
повному обсязі.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення місцевого
суду в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що скаргу слід
відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на положення статей 71, 72 ЖК
України при тимчасовій відсутності
наймача або членів його сім'ї за ними
зберігається жиле приміщення протягом
шести місяців. Якщо наймач або члени
його сім'ї були відсутні з поважних
причин понад шість місяців, цей строк
за заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом. Визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 12 квітня 1985 року за №2 «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» зазначено, що у справах
визнання наймача або члена його сім'ї
таким, що втратив право користування
жилим приміщенням на підставі ст.71 ЖК
України, необхідно з'ясувати причини
відсутності відповідача понад
встановлені строки. У разі їх
поважності суд може продовжити
пропущений строк. У разі відсутності
цих осіб понад встановлені строки з
поважаних причин цей строк може бути
продовжений судом.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено місцевим судом, що
відповідно до ордеру №95 серії СО від 21
липня 1987 року на жилу площу у
гуртожитку, який видано на підставі
спільного рішення адміністрації
Полтавського гірничо-збагачувального
комбінату та профспілкового комітету,
ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_2
вселились до кімнати №6 секції №2
будинку АДРЕСА_1.

Вказаний будинок, на підставі рішення
Комсомольского міськвиконкому №261 від
30 листопада 1998 року, перебуває на
балансі КЖЕП №2.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Звертаючись до суду з даним позовом,
КЖЕП №2 зазначав, що ОСОБА_1 з
лютого 2012 року не проживає у спірній
кімнаті гуртожитку.

На підтвердження вказаних обставин
позивачем надано акт від 22 лютого 2013
року, зі змісту якого вбачається,
відповідачка протягом року до кімнати
гуртожитку не з'являлась (а.с. 5).

Даний акт підписаний майстром ділянки,
паспортистом та мешканцями кімнат №0, 3
та 7 секції №2 будинку АДРЕСА_1.

Разом з тим, зазначений акт не містить
ні встановленого періоду, протягом
якого ОСОБА_1 не проживала у гуртожитку,
ні будь-яких інших фактичних
відомостей, що могли підтвердити
безперервну тривалу понад 6
місяців відсутність відповідачки у
спірній кімнаті.

З урахуванням цього, колегія суддів
погоджується з висновком місцевого
суду, що наданий позивачем акт про
непроживання відповідачки не може
слугувати достатнім доказом на
підтвердження наявності підстав для
визнання ОСОБА_1 такою, що втратила
право користування спірним жилим
приміщенням.

Крім того, заперечуючи проти позову,
ОСОБА_1 вказувала, що відсутність
протягом певного часу у кімнаті №6
секції №2 будинку АДРЕСА_1 пояснюється
необхідністю виїзду до інших міст для
отримання заробітку, що тривало менш
ніж піврічний проміжок часу.

У свою чергу, позивачем не підтверджено
тієї обставини, що ОСОБА_1 знімалась з
реєстраційного обліку у гуртожитку, а
наданий відповідачкою оригінал
паспорту громадянина України не
містить інших записів, окрім
реєстрації у гуртожитку.

Встановивши обставини та надавши вірну
правову оцінку кожному доказу у справі
як окремо, так і в їх сукупності,
місцевий суд дійшов обґрунтованого
висновку, що позивачем не доведено
відсутності ОСОБА_1 у спірній кімнаті
гуртожитку протягом піврічного строку,
а зазначені відповідачкою обставини
свідчать про поважність причин її
відсутності у кімнаті гуртожитку
протягом певного періоду часу.

Доводи апеляційної скарги щодо
невідповідності висновків суду першої
інстанції відносно оцінки акту про
непроживання від 22 лютого 2013 року
обставинам справи, є безпідставними,
оскільки даний акт не має для суду
наперед встановленого значення та
досліджувався судом на рівні з іншими
доказами у справі, зокрема, перевірявся
показаннями свідків.

Характерно, що матеріали справи не
містять жодного іншого акту,
складеного протягом 2012-2013 року, який
міг би підтвердити, що обставина
непроживання відповідачки носила
триваючий характер.

Разом з тим, вказаний акт від 22 лютого
2013 року було складено напередодні у
березні 2013 року до звернення КЖЕП №2 до
суду з даним позовом.

Крім того, платіжне доручення №57 (а.с. 1),
яким позивач підтвердив сплату
судового збору при зверненні до суду,
датоване 30 січня 2013 року, що може
свідчити про те, що КЖЕП №2 мало намір
визнати у судовому порядку
відповідачів такими, що втратили право
користування жилим приміщенням до
складення акту про непроживання від 22
лютого 2013 року.

Обставина незвернення ОСОБА_1 до КЖЕП
№2, як виконавця з житлово-комунальних
послуг, з будь-яких питань, пов'язаних з
користуванням жилим приміщенням чи
утриманням інженерного обладнання, на
що посилається апелянт у свої доводах,
не може підтверджувати тієї обставини,
що відповідачка вибула до іншого місця
проживання понад строки, встановлені
ст. 71 ЖК України.

Решта доводів апеляційної скарги
ґрунтується на аналізі апелянтом
показань свідків, що знайшли належну
правову оцінку у рішенні місцевого
суду.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції постановлено з додержанням
вимог матеріального та процесуального
права, підстав для його скасування чи
зміни не вбачається.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу комунального
житлово-експлуатаційного підприємства
№2 відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду
Полтавської області від 17 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий у справі:
Чічіль В.А.

Судді:
Кузнєцова О.Ю.

Хіль Л.М.

З оригіналом згідно:

суддя
Чічіль В.А.