22-ц/773/614/14 Головуючий у 1 інстанції:
Ковтуненко В.В. Категорія: 57 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 травня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю представника позивача
Мільчева Б.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Департаменту соціального захисту
населення Волинської обласної
державної адміністрації до ОСОБА_3 про
повернення автомобіля за апеляційною
скаргою позивача Департаменту
соціального захисту населення
Волинської обласної державної
адміністрації на заочне рішення
Луцького міськрайонного суду від 13
лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Департамент
соціального захисту населення
Волинської обласної державної
адміністрації (далі - Департамент
соцзахисту) звернувся до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що у Головному управлінні праці,
соціальних питань та у справах захисту
населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи Волинської
облдержадміністрації (далі - Головне
управління) з червня 1991 року перебував
на обліку для забезпечення
спецавтотранспортом інвалід Великої
вітчизняної війни ІІ групи,
непридатний до керування автомобілем
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживав у
АДРЕСА_1.

Згідно із розпорядженням голови
облдержадміністрації від 29 жовтня 2012
року № 450 «Про упорядкування структури
Волинської обласної державної
адміністрації» з 01 січня 2013 року
Головне управління перейменоване у
Департамент соцзахисту.

Відповідно до Закону України «Про
гуманітарну допомогу», постанови
Кабінету Міністрів України від 19 липня
2006 року № 999 «Про затвердження Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями»,
рішення Комісії з питань гуманітарної
допомоги при Кабінеті Міністрів
України (протокол від 01 вересня 2005 року
№ 26/ГД-10664) та митної декларації
Головним управлінням підготовлено
наказ від 17 березня 2006 року № 32 «Про
видачу безкоштовно легкового
автомобіля як гуманітарної допомоги»,
згідно з яким було видано у
користування ОСОБА_5 безкоштовно,
незалежно від черги автомобіль
«Фольксваген», 1997 року випуску, з
об'ємом двигуна 1595 куб. см., кузов №
НОМЕР_1, який надійшов як гуманітарна
допомога з Литви Головному управлінню
(договір від 20 липня 2005 року) цільовим
призначенням для подальшої передачі
інваліду ІІ групи ОСОБА_5 На виконання
згаданого наказу Головним управлінням
підготовлено лист від 17 березня 2006 року
№ 18/5 для реєстрації автомобіля у
Луцькому МРЕВ УДАІ УМВС у Волинській
області (з передачею права керування
автомобілем внуку ОСОБА_3, який
проживав спільно з інвалідом за
вищевказаною адресою).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер. Тому
автомобіль має бути повернутий
Головному управлінню.

Неодноразові письмові звернення
Головного управління до відповідача з
приводу повернення автомобіля
залишились ним без відповіді.

У зв'язку з викладеним позивач просив
зобов'язати члена сім'ї померлого
інваліда ОСОБА_5 - ОСОБА_3 повернути
Департаменту соцзахисту в повному
комплекті легковий автомобіль
Фольксваген, 1997 року випуску, з об'ємом
двигуна 1595 куб. см., кузов № НОМЕР_1,
отриманий інвалідом безкоштовно.

Заочним рішенням Луцького
міськрайонного суду від 13 лютого 2014
року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач
Департамент соцзахисту просить
скасувати це рішення і ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов,
покликаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення норм матеріального права.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі наказу Головного
управління № 32 від 17 березня 2006 року
«Про видачу безкоштовно легкового
автомобіля як гуманітарної допомоги»
інваліду ІІ групи ОСОБА_5 було надано в
користування як гуманітарна допомога
автомобіль «Фольксваген», 1997 року
випуску, з об'ємом двигуна - 1595 куб. см.,
кузов № НОМЕР_1 (а. с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (актовий
запис в книзі реєстрації смертей від
ІНФОРМАЦІЯ_2 № 772, свідоцтво про смерть
серія НОМЕР_2) (а. с. 7). Після його смерті
спірний автомобіль залишився у
користуванні члена його сім'ї ОСОБА_3,
який є відповідачем у справі.

05 серпня 2011 року за вихідним номером №
Б-2586/7 та 28 вересня 2012 року за вихідним
номером № Б-2586/07 позивач направив
письмові повідомлення відповідачу про
необхідність терміново сплатити мито
та усі митні платежі, які не були
сплачені при розмитненні у 2006 році
автомобіля «Фольксваген», 1997 року
випуску, з об'ємом двигуна - 1595 куб. см.,
кузов № НОМЕР_1, виданого ОСОБА_5, або
повернути автомобіль для видачі його в
порядку черговості інваліду, який
перебуває на обліку (а. с. 8, 9).

Відповідач дані повідомлення не
отримав.

15 листопада 2013 року позивач направив
ОСОБА_3 повідомлення за вихідним
номером № Б-2586/08/2-13, в якому зазначив
про те, що оскільки відповідач не
скористався правом переоформлення
автомобіля у свою власність після
смерті інваліда, автомобіль підлягає
поверненню, і запропонував відповідачу
добровільно повернути автомобіль (а. с.
10).

Відмовляючи в позові суд першої
інстанції, пославшись на ст. ст. 251-255
Цивільного кодексу (далі - ЦК) України,
які регулюють питання визначення та
обчислення строків, виходив з того, що у
надісланих ОСОБА_3 повідомленнях
позивачем не було обумовлено
закінчення строку, протягом якого
відповідачу необхідно було вчинити дії
щодо повернення автомобіля.

Однак такі висновки суду не
відповідають обставинам справи і
зроблені з порушенням норм
матеріального права.

Законодавство взагалі ніяким чином не
пов'язує обов'язок особи, яка незаконно
володіє майном, повернути це майно
власнику з необхідністю попередньої
позасудової вимоги про таке
повернення.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник
має право витребувати своє майно від
особи, яка незаконно, без відповідної
правової підстави заволоділа ним.

Згідно з ч. 1 ст. 1212 цього Кодексу особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала.

З матеріалів справи вбачається, що за
договором дарування від 20 липня 2005 року
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 подарували спірний
автомобіль як гуманітарну допомогу
Головному управлінню для передачі
інваліду ОСОБА_5 (а. с. 4-5).

Розпорядженням голови Волинської
облдержадміністрації від 29 жовтня 2012
року № 450 Головне управління
перейменоване у Департамент
соцзахисту (а. с. 11).

Отже позивач є власником спірного
автомобіля на підставі вказаного
договору дарування.

Вищезгаданим наказом Головного
управління від 17 березня 2006 року № 32,
яким спірний автомобіль передано в
користування інваліду ІІ групи ОСОБА_5,
право керування цим автомобілем надано
члену його сім'ї - внуку ОСОБА_3 (а. с. 6).

Згідно з абз. 7 п. 41 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року № 999 (далі - Порядок
від 19 липня 2006 року) після смерті
інваліда, дитини-інваліда автомобіль,
визнаний гуманітарною допомогою, яким
інвалід був забезпечений через головне
управління соціального захисту і
користувався менше ніж 10 років, може
бути переданий у власність одному з
членів сім'ї інваліда за рішенням
Мінсоцполітики за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля, які повинні бути сплачені
членом сім'ї померлого інваліда,
дитини-інваліда протягом шести місяців
з дня смерті інваліда. Контроль за
дотриманням зазначеного строку
здійснюється головним управлінням
соціального захисту чи управлінням
виконавчої дирекції. У разі несплати
членом сім'ї інваліда, дитини-інваліда
податків і зборів (обов'язкових
платежів) автомобіль повертається
(вилучається) головному управлінню
соціального захисту або управлінню
виконавчої дирекції після закінчення
шестимісячного строку з дня смерті
інваліда. Вилучення автомобіля
здійснюється відповідно до абзацу
п'ятнадцятого пункту 16 цього Порядку.
Повернутий (вилучений) автомобіль
головне управління соціального
захисту здає підприємству, що здійснює
заготівлю та переробку металобрухту,
або видає в порядку черговості
інваліду, який перебуває на обліку.

Абзацом 15 пункту 16 Порядку від 19 липня
2006 року передбачено, що автомобіль,
отриманий інвалідом, законним
представником недієздатного інваліда,
дитини-інваліда, вилучається
відповідними органами державної
виконавчої служби за рішенням суду за
поданням головного управління
соціального захисту або управління
виконавчої дирекції.

Враховуючи, що права і обов'язки у члена
сім'ї інваліда щодо спірного
автомобіля виникли після смерті
інваліда, а не в момент забезпечення
інваліда автомобілем, застосуванню до
спірних правовідносин підлягає саме
Порядок від 19 липня 2006 року.

Аналіз положень пунктів 16 та 41
наведеного Порядку дає можливість
дійти висновку про те, що право
управління соціального захисту або
управління виконавчої дирекції на
повернення (вилучення) автомобіля у
разі смерті інваліда
опосередковується з відсутністю
підстав для залишення транспортного
засобу члену сім'ї.

Оскільки відповідач як член сім'ї
померлого інваліда не здійснив сплату
податків і зборів (обов'язкових
платежів) протягом шести місяців з дня
смерті інваліда до державного бюджету
та за відсутності підстав для
залишення автомобіля в користуванні
сім'ї після смерті інваліда, спірний
автомобіль підлягає поверненню органу
соціального захисту населення.

У зв'язку з невідповідністю висновків
суду першої інстанції обставинам
справи та порушенням вищенаведених
норм матеріального права, оскаржуване
рішення слід скасувати і ухвалити нове
рішення про задоволення позову згідно
з вимогами ст. 309 Цивільного
процесуального кодексу (далі - ЦПК)
України.

За правилами ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3
на користь Департаменту соцзахисту
підлягають стягненню понесені ним та
документально підтверджені судові
витрати за подання позовної заяви в
сумі 229 грн. 04 коп. (а. с. 1) та за подання
апеляційної скарги в сумі 114 грн. 52 коп.
(а. с. 34), а всього - 343 грн. 56 коп.

Крім того, з відповідача на користь
держави слід стягнути витрати,
пов'язані з публікацією у пресі
оголошення про його виклик до
апеляційного суду, в сумі 96 (дев'яносто
шість) грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу позивача
Департаменту соціального захисту
населення Волинської обласної
державної адміністрації задовольнити.

Заочне рішення Луцького
міськрайонного суду від 13 лютого 2014
року в даній справі скасувати і
ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 повернути
Департаменту соціального захисту
населення Волинської обласної
державної адміністрації автомобіль
марки «Фольксваген», 1997 року випуску, з
об'ємом двигуна - 1595 куб. см., кузов №
НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Департаменту соціального захисту
населення Волинської обласної
державної адміністрації понесені ним
судові витрати в сумі 343 (триста сорок
три) грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
витрати, пов'язані з публікацією у
пресі оголошення про виклик
відповідача, в сумі 96 (дев'яносто шість)
грн.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: