Ухвала

іменем України

23 квітня 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:
Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,Касьяна
О.П., Коротуна В.М.,розглянувши у
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» до ОСОБА_6, Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» про стягнення
суми страхового відшкодування, за
касаційною скаргою Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» на рішення
Сарненського районного суду
Рівненської області від 6 листопада
2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області
від 15 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ПАТ «Українська
страхова компанія Гарант-Авто»
звернулося до суду з позовом, у якому
просило стягнути з ОСОБА_6 2388 грн
03 коп. страхового відшкодування та 325
грн витрат з оплати за проведення
автотоварознавчого дослідження
пошкодженого автомобіля та судові
витрати.

В обгрунтування своїх вимог посилалось
на ті обставини, що 4 серпня 2008
року по вул. Широкій у м. Сарни ОСОБА_6,
керуючи автомобілем «ВАЗ-21099», при
виїзді на головну дорогу не надав
переваги у русі автомобілю ОСОБА_7 «ЗАЗ
TF699P», внаслідок чого з його вини
сталася дорожньо-транспортна пригода
та автомобілі отримали механічні
пошкодження.

Автомобіль ОСОБА_7 застрахований за
договором добровільного страхування у
позивача, який сплатив їй 2388 грн 03 коп.
страхового відшкодування та 325 грн за
автотоварозначе дослідження
автомобіля, тому до нього перейшло
право вимоги до особи, відповідальної
за завдані збитки, просив задовольнити
позов.

13 грудня 2012 року ухвалою Сарненського
районного суду Рівненської області за
клопотанням представника позивача до
участі у справі залучено ПАТ
«Державний ощадний банк України» у
якості співвідповідача.

6 листопада 2013 року рішенням
Сарненського районного суду
Рівненської області, залишеним без
змін ухвалою колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області
від 15 січня 2014 року, позов задоволено
частково та стягнуто з ПАТ «Державний
ощадний банк України» на користь ПАТ
«Українська страхова компанія
«Гарант-Авто» 2713 грн 03 коп. суми
страхового відшкодування та судових
витрат, понесених позивачем.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний
ощадний банк України» просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
і ухвалити нове рішення, яким відмовити
у задоволенні позову, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції, з рішенням якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що винна у ДТП особа ОСОБА_6
під час вчинення дорожньо-транспортної
пригоди перебував у трудових
відносинах з ПАТ «Державний ощадний
банк України» і керував належним
товариству автомобілем, яке і повинно
сплатити відшкодовану позивачем за
договором майнового страхування суму
страхового відшкодування, сплачену
ним ОСОБА_7

Проте погодитись з такими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанцій
не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим з виконанням
усіх вимог цивільного судочинства,
згідно із законом, на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 4 серпня 2008 року
об 11 години 20 хвилин по вул. Широкій в м.
Сарни Рівненської області ОСОБА_6,
керуючи автомобілем «ВАЗ-21099»,
власником якого є ПАТ «Державний
ощадний банк України», не врахував
дорожню обстановку, не дотримався
безпечної дистанції, внаслідок чого
здійснив зіткнення з автомобілем «ЗАЗ
TF699P» під керуванням ОСОБА_7, який
рухався по головній дорозі, що
спричинило пошкодження транспортних
засобів.

26 серпня 2008 року постановою
Сарненського районного суду
Рівненської області ОСОБА_6 визнано
винним у ДТП та накладено
адміністративне стягнення у вигляді 17
грн штрафу.

Відповідно до звіту № 351 ПП
«Експерт-Сервіс-Альфа» від 20 жовтня
2008 року розмір матеріальної шкоди,
завданої автомобілю ОСОБА_7 складає 3146
грн 74 коп.

Автомобіль ОСОБА_7 застрахований за
договором добровільного страхування у
ПАТ «УСК «Гарант-Авто» за полісом від 5
червня 2008 року, яке 17 листопада 2008 року
сплатило їй страхове відшкодування з
урахуванням франшизи у розмірі 2388 грн 03
коп., а також 325 грн ПП
«Експерт-Сервіс-Альфа» за проведення
автотоварознавчого дослідження.

Згідно ст. 27 Закону України "Про
страхування" до страховика, який
виплатив страхове відшкодування за
договором майнового страхування, в
межах фактичних затрат переходить
право вимоги, яке страхувальник або
інша особа, що одержала страхове
відшкодування, має до особи,
відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Юридична або фізична особа відшкодовує
шкоду, завдану їхнім працівником під
час виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків (ч.1 ст. 1172 ЦК
України).

Відповідно до вимог ст. 22 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст. 1194 ЦК України при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи, а також
моральну шкоду.

Особа, яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов'язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

Частиною 4 статті 10 ЦПК України
передбачено, що суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої
інстанції не виконав вимоги
процесуального права щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
не перевірив та не встановив, чи була
застрахована цивільно-правова
відповідальність ПАТ «Державний
ощадний банк України» - власника
автомобіля «ВАЗ-21099», а відтак не
вирішив питання про коло осіб, які
повинні брати участь у справі та не
вирішив клопотання ОСОБА_6 про
залучення страхової до участі у справі
як третьої особи.

Крім того, встановивши, що власником
автомобіля «ВАЗ-21099» є ПАТ
«Державний ощадний банк України», а під
час вчинення дорожньо-транспортної
пригоди автомобілем керував ОСОБА_6, не
з'ясував, на якій правовій підставі він
володів цим автомобілем, не перевірив,
чи виконував він трудові обов'язки під
час вчинення ДТП, а відтак не
визначився із характером спірних
відносин та нормою матеріального
права, що їх регулює, не встановив, хто і
на якій підставі повинен нести
відповідальність за завдану шкоду,
ухвалив рішення з порушенням норм
процесуального права.

Апеляційний суд цих недоліків не
усунув, залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Невиконання судами норм
процесуального права унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, і є підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвали апеляційного суду
і направлення справи на новий розгляд,
як передбачено ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»
потрібно задовольнити частково,
рішення Сарненського районного суду
Рівненської області від 6 листопада 2013
року та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Рівненської області
від 15 січня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції, як передбачено ч. 2 ст.
338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 344, 345 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» задовольнити
частково, рішення Сарненського
районного суду Рівненської області від
6 листопада 2013 року та ухвалу колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Рівненської
області від 15 січня 2014 року
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

О.П. Касьян

В.М. Коротун