АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
Справа № 416/4762/2012
Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/633/К/14
суддя Соловйова Л.Я.
У Х В А Л А

Іменем України

30 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області у складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.,

суддів: Остапенко В.О.,
Савіної Г.О.

при секретарі: Кузьміній Н.В.

за участі: представника
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, позивача
ОСОБА_3, експерта Кучі Надії
Костянтинівни

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кривому Розі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Інгулецького районного
суду м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2013
року по цивільній справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа
комунальне підприємство
Дніпропетровської обласної ради
"Криворізьке бюро технічної
інвентаризації" про виділення в натурі
части із майна, що є у спільній
частковій власності.

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_3 у вересні 2012 року
звернувся з позовом до ОСОБА_1, третя
особа комунальне підприємство
Дніпропетровської обласної ради
"Криворізьке бюро технічної
інвентаризації" про виділення в натурі
части із майна, що є у спільній
частковій власності.

Позовні вимоги позивачкою
уточнювались, та вона обґрунтовувала
їх тим, що на підставі свідоцтва про
право на спадщину за законом від 28.12.2011
року, після смерті чоловіка - їй
належить 1/ 3 частка нежитлового
приміщення, загальною площею 376,3 кв.м.
розташованого на першому поверсі
триповерхової нежитлової будівлі, що
знаходиться у АДРЕСА_1 приміщення 2.
Вона оформила своє право власності на
вказану частку приміщення, отримала
витяг про державну реєстрацію права
власності від 16.01.2012 року в
Комунальному підприємстві ДОР
Криворізьке БТІ. Відповідачка ОСОБА_1 є
власником іншої 2/ 3 частки спірного
нежитлового приміщення. Остання не
отримавши її згоди - здала приміщення, в
тому числі і належну їй 1/ 3 його частку,
в оренду. В приміщенні здійснено
переобладнання, на що вона як
співвласник також не давала згоди.
Відповідачка одноосібно
розпоряджається вказаним нежитловим
приміщенням, чим порушує її право
власності.

У зв'язку із наведеним просила суд
виділити їй в натурі 1/ 3 частину
нежитлового приміщення площею 125,5
кв.м., вартістю 440440,00 грн., яке
розташоване на першому поверсі
триповерхової нежитлової будівлі, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та
стягнути з відповідачки компенсацію за
відсутність комунікацій у
вищевказаній частині в розмірі 89929,00
грн.

Рішенням Інгулецького районного суду
м. Кривого Рогу від 17 жовтня 2013 року
позов задоволено.

ОСОБА_3 виділено в натурі 1/ 3 частку
нежитлового приміщення площею 125,5 кв.м.,
вартістю 440440,00 грн., яке розташоване на
першому поверсі триповерхової
нежитлової будівлі, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
компенсацію за відсутність
комунікацій у вищевказаній 1/ 3 частині
нежитлового приміщення площею 125,5 кв.м.,
яке розташоване на першому поверсі
триповерхової нежитлової будівлі, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в сумі
89929 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
сплачений судовий збір за вимоги
майнового характеру в розмірі 3441 грн., а
також сплачені судові витрати по
забезпеченню доказів в розмірі 114 грн. 70
коп.

В стягненні з ОСОБА_3 судового збору за
вимоги майнового характеру в розмірі 2
грн. 73 коп. відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 04 лютого
2014 року другий абзац рішення суду від
17.10.2013 року доповнено наступним
абзацом: а саме: коридор 1 площею 2,8 кв.м.
та частину приміщення 4 площею 122,7 кв.м.
з проведенням переобладнання
електропостачання та установкою
окремих лічильників, а також
встановленням перегородки в
приміщенні 4 площею 296,6 кв.м. розділив
його на 2 приміщення: 1 приміщення
площею 122,7 кв.м., 2-ге приміщення площею
173,9 кв.м.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення по справі про відмову у
задоволенні позовних вимог
посилаючись на те, що судом першої
інстанції не з'ясовано в повній мірі
обставин справи.

Зокрема судом не враховано, що нею
оспорено свідоцтво на спадщину, яке
було видано ОСОБА_3, у зв'язку із чим суд
першої інстанції повинен був зупинити
провадження у справі до вирішення
вказаного спору.

Висновок судової будівельно-технічної
експертизи № 78 не мав бути прийнятий
судом до уваги, оскільки експертизу
було призначено та проведено без
участі відповідача та її представника,
а сума компенсації за відсутність
комунікацій не вмотивована та не
підтверджена нормативними актами

Крім того судом першої інстанції
необґрунтовано відмовлено у
призначенні повторної експертизи,
також не враховано, що спірне майно
знаходиться в іпотеці, яку виплачувала
відповідачка та несла повністю тягар
утримання спірного нерухомого майна.

В запереченнях на апеляційну скаргу
позивач просить рішення суду залишити
без зміна, апеляційну скаргу без
задоволення.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог, доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
перевірив всі доводи та дав їм
правильну юридичну оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам
законодавства, тому колегія суддів не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги і скасування
рішення суду.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва
про право на спадщину за законом від 28
грудня 2011 року, виданого державним
нотаріусом П'ятої криворізької
державної нотаріальної контори,
слідує, що спадкоємцями майна ОСОБА_5,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, є його дружина
ОСОБА_3 на 1/ 3 частку та донька ОСОБА_1 на
2/ 3 частки з урахуванням 1/ 3 частки від
якої відмовилась мати померлого ОСОБА_6
Вказане свідоцтво про право на
спадщину на 1/ 3 частку нежитлового
приміщення видано ОСОБА_3. В вказаному
свідоцтві також зазначено, що
свідоцтво про право на спадщину на 2/ 3
частики нежитлового приміщення ще не
видано (а.с.4,14).

16.01.2012 року позивач ОСОБА_3
зареєструвала належну їй на праві
приватної спільної часткової
власності частку спірного нежитлового
приміщення в КП ДОР Криворізьке БТІ,
номер запису 1252 в книзі №3нж-197 (а.с.5,15).

Станом на 30.11.2011 року інвентаризаційна
вартість вбудованого нежитлового
приміщення в 1 поверх 3-х поверхової
нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 складає
440711 грн. (а.с.18).

ОСОБА_3 неодноразово зверталась до
відповідачки з листами щодо порядку
користування спірним нежитловим
приміщенням, яке належить їм на праві
приватної спільної часткової
власності, сплати 1/ 3 частини грошових
коштів отриманих як плату за оренду
всього нежитлового приміщення, а також
стосовно вирішення питання щодо
виділення їй 1/ 3 частки приміщення в
натурі.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем в повній
мірі позовні вимоги доведені та
обґрунтовані, та з того, що відповідно
до вимог ст. 319 ЦК України іі права, як
власника 1/3 частини спірного
приміщення, порушені.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.355,356 ЦК України,
майно, що є у власності двох або
більше осіб (співвласників), належить
їм на праві спільної власності (спільне
майно). Власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Згідно ч.1 ст.358 ЦК України, право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою спільною частковою
власністю.

Статтею 364 ЦК України передбачено, що
співвласник має право на виділ у натурі
частки із майна, що є у спільній
частковій власності. Договір про виділ
у натурі частки з нерухомого спільного
майна укладається у письмовій формі та
підлягає нотаріальному посвідченню.
Якщо виділ у натурі частки із спільного
майна не допускається, згідно із
законом або є неможливим, співвласник,
який бажає виділу, має право на
одержання від інших співвласників
грошової компенсації або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Як убачається із матеріалів справи,
відповідно до вимог ч.1 ст.358 ЦК України,
позивач ОСОБА_3 зверталась до
відповідача ОСОБА_1 стосовно
самовільного користування та
розпорядження останньою спільним
майном, проте згоди між ними з цього
питання досягнуто не було.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що право спільної
часткової власності позивача ОСОБА_3 на
1/ 3 частку нежитлового приміщення
АДРЕСА_1 підтверджується свідоцтвом
про право на спадщину за законом. Її
право власності зареєстровано у
встановленому законом порядку.

Також вірно встановлено, що відповідач
порушує право власності позивача на
вказану частку спірного приміщення,
перешкоджає в користуванні та
розпорядженні власністю, домовленості
щодо користування своєю власністю між
сторонами не досягнуто, письмового
договору про виділ частки в натурі із
спірного нежитлового приміщення не
укладено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції, відповідно до
вимог ст.ст. 355,356,358,364 та ст. 391 ЦК України
в достатньо повному обсязі встановлені
права і обов'язки сторін, обставини по
справі та ухвалено законне рішення про
задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що
відповідачем оспорено свідоцтво на
спадщину, яке було видано ОСОБА_3, у
зв'язку із чим суд першої інстанції
повинен був зупинити провадження у
справі до вирішення вказаного спору не
може бути прийнятий до уваги колегією
суддів, оскільки відповідач,
відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України не надала належних та
допустимих доказів тому, що в
провадженні суду знаходиться цивільна
справа за її позовом про визнання
недійсним свідоцтва на спадщину по
якій відкрито провадження та справу
призначено до розгляду. Надане
відповідачем клопотання про відкриття
провадження у справі не може свідчити
про те, що провадження по справі
відкрито та спір розглядається судом.

Також не можуть бути підставою для
скасування рішення доводи апеляційної
скарги про те, що висновок судової
будівельно-технічної експертизи № 78 не
мав бути прийнятий судом до уваги,
оскільки експертизу було призначено та
проведено без участі відповідача та її
представника, не можуть бути підставою
для визнання висновку експерта
незаконним.

Крім того, як встановлено в суді
апеляційної інстанції, експерта для
проведення будівельно-технічної
експертизи за ухвалою суду до спірного
приміщення не впустили.

Доводи апеляційної скарги про те, що
сума компенсації за відсутність
комунікацій не вмотивована та не
підтверджена нормативними актами є
необґрунтованими.

Так, висновком судової
будівельно-технічної експертизи №78
складеного 11.04.2013 року встановлено, що
враховуючи поверховий план БТІ на
приміщення АДРЕСА_1, розподіл
приміщення в натурі на 1/ 3 та 2/ 3 частини
- можливий. Загальна вартість
приміщення на дату проведення
експертизи становить 1591108,00 грн. В
грошовому відношенні 1/ 3 частина
приміщення складає -530369,00 грн..
Експертом запропоновано такий варіант
розподілу приміщення при якому на 1/ 3
частину одному із співвласників
можливо виділити в окреме користування
коридор 1 площею 2,8 кв.м. та частину
приміщення 4 площею 122,7 кв.м.. Вказана
частина загальною площею 125,5 кв.м.
вартістю 530651,00 грн. При такому
розподілі нежитлового приміщення
виділена позивачу 1/ 3 його частина
залишається без комунікацій,
відповідно вартість 1 м.кв. площі цього
співвласника зменшиться на відсотки
враховуючі комунікації, які складають
17%. Таким чином, з урахуванням процентів
враховуючих комунікації, вартість
частини №1 співвласника (1/ 3 частини)
складає 440440,00 грн., що на 89929,00 грн. менше
ідеальної долі 1/ 3 частки приміщення.

Крім того, у вищевказаному висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 78 від 11.04.2013 року
зазначено перелік нормативної
літератури на підставі якої вирішено
питання щодо суми компенсації за
відсутність комунікацій.

Інших доказів, відповідно до вимог
ст.ст.10,60 ЦПК України, щодо вартості
спірного нежитлового приміщення,
варіантів розподілу приміщення, та
доказів стосовно здійснення в ньому
господарської діяльності іншими
суб'єктами господарювання
відповідачем ні суду першої інстанції,
ні апеляційному суду не надано.

Також не можуть бути прийняті до уваги
доводи апеляційної скарги про те, судом
першої інстанції необґрунтовано
відмовлено у призначенні повторної
експертизи оскільки відповідно до
вимог ч.2 ст.150 ЦПК України судом може
бути призначена повторна експертиза,
яка доручається іншому експертові
(експертам) в тому разі, якщо висновок
експерта буде визнано необґрунтованим
або таким, що суперечить іншим
матеріалам справи або викликає сумніви
в його правильності.

Відповідачем не надано належних та
допустимих доказів того, що висновок
експерта є необґрунтованим або таким,
що суперечить іншим матеріалам справи
або викликає сумніви в його
правильності.

Крім того, в судовому засіданні в суді
апеляційної інстанції давались
пояснення експертом Куча Н.К., якій було
доручено проведення та виконання
експертизи згідно ухвали суду та
представник відповідача не наполягав
на проведенні повторної експертизи, та
йому були роз'яснені наслідки за ст.ст.
10,11, ч.1 ст.143 ЦПК України.

Також відповідачем не надано належних
та допустимих доказів того, що вона
виплачувала кошти за договором іпотеки
та несла повністю тягар утримання
спірного нерухомого майна.

Отже, вирішуючи даний спір, суд першої
інстанції в достатньо повному обсязі
встановив права і обов'язки сторін,
обставини по справі, перевірив доводи і
дав їм належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.
Висновки суду достатньо обґрунтовані і
підтверджені письмовими матеріалами
справи та поясненнями учасників
процесу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м.
Кривого Рогу від 17 жовтня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: