Справа № 127/6615/13-ц Провадження №
22-ц/772/41/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Романчук Р. В.Категорія: 27
Доповідач: Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" квітня 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Вінницької області в складі:

Головуючого : Берегового О.Ю.

Суддів : Іванюка М.В., Кучевського П.В.

при секретарі : Руденко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Вінниці справу за
апеляційною скаргою ПАТ «КБ «Фінансова
ініціатива» на рішення Вінницького
міського суду Вінницької області від 20
вересня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Фінансова
ініціатива» про розірвання договору
банківського вкладу та стягнення
коштів за депозитним вкладом, та
зустрічним позовом ПАТ «КБ «Фінансова
ініціатива» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору - Вінницька державна
податкова інспекція ВОДПС про визнання
договору банківського вкладу таким, що
порушує публічний порядок, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із вище вказаним позовом.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 20 вересня 2013
року позов ОСОБА_2 задоволено, частково
стягнуто з ПАТ «КБ «Фінансова
ініціатива» на користь ОСОБА_2 за
договором банківського вкладу №165549
від 21 січня 2013 року кошти в сумі 138 429
грн. в задоволенні решти позову
відмовлено. В зустрічному позові ПАТ
«КБ «Фінансова ініціатива» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням Вінницького
міського суду Вінницької області від 20
вересня 2013 року, ПАТ «КБ «Фінансова
ініціатива» звернулося до
апеляційного суду Вінницької області з
апеляційною скаргою, в якій просить
ухвалене у справі судове рішення
скасувати та постановити нове рішення
по справі, яким у задоволені позову
ОСОБА_2 відмовити а зустрічний позов
задовольнити, посилаючись при цьому на
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива»
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 на підставі
ст.ст. 1058, 1060 ЦК України, суд першої
інстанції, виходив з того, що між
сторонами виникли договірні
правовідносини за договорами
банківського вкладу та дійшов
висновку, що дані договори та
банківські квитанції відповідають
вимогам чинного законодавства.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
21 січня 2013 року між ПАТ КБ «Фінансова
ініціатива» та позивачем укладений
договір банківського вкладу № 165549
(вклад «Ощадний»).

Відповідно до умов п. 1.1. зазначеного
Договору Банк приймає від Вкладника
грошові кошти в сумі 30000 дол. США (надалі
- «Вклад») строком на 370 днів, що
починається з наступного дня після
внесення (надходження) грошових коштів
на депозитний рахунок по 26 січня 2014
року на умовах та в порядку визначених
цим Договором. Згідно п. 1.2 Договору
процентна ставка за Вкладом становить
16,00% річних.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору Банк
зобов'язується прийняти грошові кошти,
зазначені в п.1.1 цього Договору і
зарахувати їх на депозитний рахунок
НОМЕР_1 в дату укладання їхнього
договору, підтвердивши отримання
Вкладу видачею належним чином
оформленої квитанції банку та/або
виписки з Депозитного рахунку.

Як передбачено п. 1.3 Положення про
порядок здійснення банками України
вкладних (депозитних) операцій з
юридичними і фізичними особами,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України 03.12.2003 р. №
516, зареєстрованою в Міністерстві
юстиції України 29 грудня 2003 р. за №
1256/8577 (Положення) сума, строки та умови
приймання вкладів (депозитів)
визначаються між банком та вкладником
на договірних засадах.

Відповідно до п. 7.1 договору
банківського вкладу № 165549 будь-які
зміни і доповнення до цього договору
можуть бути здійсненні тільки за
згодою сторін у письмовій формі і є
невід'ємною частиною даного Договору.

Позивач вказав, що вдень укладення
договору 21 січня 2013 року він уклав
додатковий договір з банком на
поповнення депозитного рахунку на суму
25000 грн. та в подальшому вніс у касу
банку 125 000 грн.

На підтвердження внесення вище
вказаної суми до каси банку на
депозитний рахунок позивач надав суду
ксерокопії договору банківського
вкладу №165549 від 21 січня 2013 року,
додаткового договору від 21 січня 2013
року , а також ксерокопії квитанції №
3232 від 21 січня 2013 року про внесення
коштів на депозит на суму 30000 грн.,
квитанції № 2117 від 22 січня 2013 року про
внесення коштів на депозит на суму 20000
грн., квитанції №3990 від 22 січня 2013 року
про внесення коштів на депозит на суму
25000 грн., квитанції № 3860 від 24 січня 2013
року про внесення коштів на депозит на
суму 25000 грн., квитанції № 1965 від 29 січня
2013 року про внесення коштів на депозит
на суму 25000 грн.

Поряд з цим, ПАТ КБ «Фінансова
ініціатива» (надалі - «Банк») у
зустрічному позові свої доводи мотивує
тим, що у відповідності до вимог п. 2.1.1
Договору банк не приймав у ОСОБА_2
грошові кошти в розмірі 125000 грн., не
укладав з позивачем додаткового
договору на вище вказану суму та не
видавав належним чином оформленої
квитанції банку чи виписки з
депозитного рахунку.

Факт укладення договору банківського
вкладу №165549 від 21 січня 2013 року з
незнижувальним залишком 1000 грн.
сторонами визнається та відповідно до
частини 1 статті 61 ЦПК України не
підлягають доказуванню.

Відповідно до частини першої статті 1058
ЦК України за договором банківського
вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та
інших нормативно-правових актах
визначення договору банківського
вкладу, - банківський вклад (депозит) -
це кошти в готівковій або
безготівковій формі, у валюті України
або в іноземній валюті, які розміщені
клієнтами на їх іменних рахунках у
банку на договірних засадах на
визначений строк зберігання або без
зазначення такого строку, які
підлягають виплаті вкладнику
відповідно до законів України та умов
договору (стаття 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»).

Положення статті 1059 ЦК України
врегульовує питання форми
банківського вкладу та наслідки
недодержання письмової форми договору.

За змістом статті 1059 ЦК України договір
банківського вкладу укладається у
письмовій формі.

Письмова форма договору банківського
вкладу вважається додержаною, якщо
внесення грошової суми підтверджено
договором банківського вкладу з
видачею ощадної книжки або сертифіката
чи іншого документа, що відповідає
вимогам, встановленим законом, іншими
нормативно-правовими актами у сфері
банківської діяльності (банківськими
правилами) та звичаями ділового
обороту.

У разі недодержання письмової форми
договору банківського вкладу цей
договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про
порядок відкриття, використання і
закриття рахунків у національній та
іноземних валютах, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 12 листопада 2003 року №
492 та зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 17 грудня 2003 року за №
1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам
за договором банківського вкладу
вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8.
Інструкції); договір банківського
рахунку укладається в письмовій формі;
один примірник договору зберігається в
банку, а другий - банк зобов'язаний
надати клієнту під підпис (пункт 1.9.
Інструкції); письмова форма договору
банківського вкладу вважається
дотриманою, якщо внесення грошової
суми на вкладний (депозитний) рахунок
вкладника підтверджено договором
банківського вкладу з видачею ощадної
книжки або іншого документа, що
відповідає вимогам, установленим
законом, іншими нормативно-правовими
актами у сфері банківської діяльності
(банківськими правилами) і звичаями
ділового обороту; у договорі
банківського вкладу, зокрема,
зазначаються: вид банківського вкладу,
сума, що вноситься або перераховується
на вкладний (депозитний) рахунок, строк
зберігання коштів (за строковим
вкладом), розмір і порядок сплати
процентів або доходу в іншій формі,
умови перегляду їх розміру,
відповідальність сторін, умови
дострокового розірвання договору тощо
(пункт 1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає
порядок відкриття вкладних
(депозитних) рахунків фізичним особам.
Зокрема, після пред'явлення фізичною
особою необхідних документів
уповноважений працівник банку
ідентифікує цю фізичну особу, після
чого між банком і фізичною особою
укладається в письмовій формі договір
банківського вкладу; після укладення
договору банківського вкладу фізична
особа вносить або перераховує з іншого
власного рахунку кошти на вкладний
(депозитний) рахунок, після чого на
підтвердження укладення договору
банківського вкладу і внесення
грошових коштів на вказаний рахунок
банк видає фізичній особі ощадну
книжку або інший документ, що її
замінює і який видається згідно з
внутрішніми положеннями банку.

Аналіз зазначених норм матеріального
права дозволяє дійти висновку про те,
що письмова форма договору
банківського вкладу вважається
додержаною, якщо внесення грошових сум
підтверджується договором
банківського вкладу з видачею ощадної
книжки чи іншого документу, що її
замінює і який видається згідно з
внутрішніми положеннями банку.

Договір банківського вкладу є
реальним, оплатним договором і
вважається укладеним з моменту
прийняття банком від вкладника або
третьої особи на користь вкладника
грошової суми (вкладу).

Вказана правова позиція викладена у
постанові Верховного Суду України від
29 січня 2014 року по справі 6-149цс13 про
стягнення суми вкладу та відшкодування
моральної шкоди, яка згідно статті 3607
ЦПК України, є обов'язковою для всіх
судів України.

Висновок суду першої інстанції про те,
що видача банком квитанцій на загальну
суму 125 000 грн. підтвердженням укладення
додаткового договору до договору
банківського вкладу, не ґрунтується на
вимогах матеріального закону з огляду
на наступне.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької
області від 04 грудня 2013 року у справі
призначено комплексну судово
почеркознавчу та технічну експертизи
на вирішення якої поставлено ряд
питань для вирішення достовірності
договору банківського вкладу №165549 від
21 січня 2013, додаткового договору та
наданих позивачем банківських
квитанцій на загальну суму 125 000 грн.

За результатами дослідження договору
банківського вкладу №165549 від 21.01.2013 р.
(т. 1, а.с. 7-9, 237-239), додаткового договору
до договору банківського вкладу №165549
від 21.01.2013 р. (т. 1, а.с. 10, 246), виписки по
угоді №165549 року (т. 1 а.с. 15), квитанцій
№3232 від 21.01.2013 року, №2117 від 22.01.2013 року,
№3860 від 24.01.2013 року, №1965 від 29.01.2013 року
(т. 1 ас. 11-13, а.с. 240, 242, 243, 245, 247), вільних
зразків підпису і почерку ОСОБА_3 та
ОСОБА_5, зразків відтиску печатки
«Комерційний банк «Фінансова
ініціатива» №29 ідентифікаційний код
33299878» (а.с. 191-195); зразків відтиску
печатки «Комерційний банк «Фінансова
ініціатива» «Прибутково-видаткова
каса №« 1» (а.с. 146-192), експериментальних
зразків підпису ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 164-166,
186-192), Вінницьким відділенням КНДІСЕ
проведено комплексну
судово-почеркознавчу та технічну
експертизу.

Висновком експерта від 29 січня 2014 року
№2374/2375/2376/13-21 встановлено, що підписи,
відтиски печаток та штампів, бланковий
текст наданих на дослідження
документів: договору банківського
вкладу №165549 від 21.01.2013 р., додаткового
договору до договору банківського
вкладу №165549 від 21.01.2013 р., квитанцій №3232
від 21.01.2013 року, №2117 від 22.01.2013 року, №3860
від 24.01.2013 року, №1965 від 29.01.2013 року,
виконані електрографічним способом за
допомогою струминного кольорового
принтера.

Таким чином, висновком експерта від 29
січня 2014 року №2374/2375/2376/13-21 встановлено,
що договір банківського вкладу №165549
від 21.01.2013 р., додатковий договір до
договору банківського вкладу №165549 від
21.01.2013 р., квитанції №3232 від 21.01.2013 року,
№2117 від 22.01.2013 року, №3860 від 24.01.2013 року,
№1965 від 29.01.2013 року, які долучені до
матеріалів справи (а.с. 237-247), надані
ОСОБА_2, як докази поповнення
депозитного рахунку, виготовлені за
допомогою струминного кольорового
принтеру, а відтак є копіями та не
можуть підтверджувати дійсність
проведення банківських операцій, у
тому числі поповнення депозитного
рахунку.

Крім цього, експертним дослідженням
встановлено, що банківські квитанції
№3232 від 21.01.2013 року, №2117 від 22.01.2013 року,
№3860 від 24.01.2013 року, №1965 від 29.01.2013 року
підписані не касиром банку ОСОБА_5, а
іншою особою.

При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_5 є
єдиним касиром, який працював у цьому
відділенні банку.

02 квітня 2014 року ОСОБА_2 надав суду
ксерокопії висновків експерта №317-П та
№319-П від 26 грудня 2013 року, проведенні в
межах досудового розслідування
кримінального провадження
№0000111.

Колегія суддів не бере до уваги
ксерокопії висновків експерта №317-П та
№319 -П від 26 грудня 2013 року, що надані
ОСОБА_2, оскільки, вони стосуються
досудового розслідування
кримінального провадження №0000111,
та не доводять факту внесення коштів на
рахунок, що входить у предмет
доказування, а відповідно до ч. З статті
58 ЦПК України суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування.

Більше того, у кримінальному
провадженні №0000111 на даний час
проводиться досудове розслідування,
будь-які процесуальні дії вчиненні
слідчим на цій стадії процесу не можуть
бути враховані судом як доказ тому, що
відповідно до ч. 4 статті 61 ЦПК України
обставини встановлені під час
кримінального провадження можуть
використовуватися як докази, коли у
справі постановлено вирок, який набрав
законної сили, і лише під час під час
розгляду справи про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок з питання чи мали місце
ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Під час судового розгляду
кримінального провадження №0000111,
позивач, який визнаний потерпілим, в
праві буде заявити цивільний позов.

Крім цього, доводи ОСОБА_2 викладені в
апеляційні скарзі про те, що
відповідачем для висновку експерта
надано відтиски зміненої печатки не
заслуговують на увагу з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи у
Вінницькому відділенні №3 ПАТ
«Комерційний банк «Фінансова
ініціатива» 19 липня 2013 року відбулася
заміна печаток, зокрема, печатку ПАТ
«Комерційний банк «Фінансова
ініціатива» «Прибутково-видаткова
каса №« 1» замінено на печатку ПАТ
«Комерційний банк «Фінансова
ініціатива» «Прибутково-видаткова
каса №« 2», а печатку ПАТ «КБ «Фінансова
ініціатива №29» замінено на печатку ПАТ
«КБ «Фінансова ініціатива №87», що
підтверджено актом передачі штампів
затвердженого заступником голови
правління банку Демченко А.М. від 19.07.2013
року.

Таким чином, у Вінницькому відділенні
банку у липні 2013 року відбулась зміна
печаток із зазначенням іншого номеру
каси та номеру відділення, які
відрізняються за номерами від печаток,
що використовувалися цим відділенням
на час виникнення правовідносин між
сторонами (укладення договору).

В свою чергу відповідач для проведення
експертного дослідження надав суду
зразки відтисків печатки, ПАТ
«Комерційний банк «Фінансова
ініціатива» №29» та печатки ПАТ
«Комерційний банк «Фінансова
ініціатива» «Прибутково-видаткова
каса №« 1», які використовувалися у
Вінницькому відділенні №3 до 19 липня 2013
року.

Отже, доводи ОСОБА_2 про те, що
відповідачем надано для проведення
експертизи змінені печатки банку є
необґрунтовані та спростовуються
матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів, з
врахуванням висновку експерта вважає,
що ОСОБА_2 не надав суду достовірних
доказів які б свідчили про прийняття
банком від вкладника або третьої особи
на користь вкладника грошової суми
(вкладу).

Обставини справи, які мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, - в даному випадку -
належно оформленими квитанціями
завіреними печаткою банку, як того
вимагає Інструкція НБУ№ 174 Про порядок
проведення касових операцій банками
України, не можуть підтверджуватись
іншими засобами доказування.

Квитанції, на які посилається позивач,
з врахуванням висновку експерта є
сумнівними, та як докази у справі не
відповідають вимогам ст. 57, 58, 59 ЦПК
України: належності, допустимості та
достатності.

Доводи позивача про внесення на
депозитний рахунок 125000 грн., даний факт
належним чином не підтверджений, в
облікових документах банку операції з
поповнення депозитного рахунку НОМЕР_1
не відображені.

Таким чином, колегія суддів беручи до
уваги недостатність та суперечливість
наданих ОСОБА_2 доказів на
підтвердження позовних вимог, вважає
що при вирішенні даного
цивільно-правового спору слід
врахувати правову позицію Верховного
Суду України викладену у постанові від
29 січня 2014 року по справі 6-149цс13 про
стягнення суми вкладу та відшкодування
моральної шкоди, яка вказує на те, що
письмова форма договору банківського
вкладу вважається додержаною, якщо
внесення грошових сум підтверджується
договором банківського вкладу з
видачею ощадної книжки чи іншого
документу, що її замінює і який
видається згідно з внутрішніми
положеннями банку. Договір
банківського вкладу є реальним,
оплатним договором і вважається
укладеним з моменту прийняття банком
від вкладника або третьої особи на
користь вкладника грошової суми
(вкладу).

Аналогічна правова позиція викладена
Вищим спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справі в ухвалах від 19.03.2014 року (справа
№6-53384св13), від 03.04.2014 року (справа
№6-7945св14), від 09.04.2014 року (справа
№6-5161св14).

Суд першої інстанції вище вказані
обставини не врахував, та дійшов
помилкового висновку про доведення
позивачем факту поповнення
депозитного рахунку НОМЕР_1 на суму 125000
грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2,
суд першої інстанції не дотримався
встановленого ст. 212 ЦПК України
принципу оцінки доказів, відповідно до
якого суд на підставі всебічного,
повного й об'єктивного розгляду
обставин справи аналізує і оцінює
докази як кожен окремо, так і в їх
сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і
протиріччі, і ця оцінка повинна
спрямовуватися на встановлення
достовірності чи відсутності обставин,
які обґрунтовують доводи і заперечення
сторін; у достатньому обсязі не
визначився з характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню; доводи
відповідача належним чином не
перевірив та не навів факти, які б
спростували ці доводи; суд не з'ясував
усіх обставин справи та не надав їм
належної правової оцінки, хоча їх
з'ясування має суттєве значення для
правильного вирішення справи.

Колегія суддів, враховуючи висновок
експерта, відсутність в
бухгалтерському обліку банку даних про
поповнення депозитного рахунку,
невідповідність та суперечливість
наданої суду квитанції, відсутністю
доказів у позивача про внесення грошей
на рахунок, у сукупності з поясненням
сторін та іншими доказами по справі,
приходить до висновку, що позов ОСОБА_2
задоволенню не підлягає.

Поряд з цим, відмовляючи у задоволенні
зустрічного позову ПАТ «Комерційний
банк «Фінансова ініціатива» суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що договір банківського вкладу,
виходячи з обставин, якими
обґрунтовувався зустрічний позов,
укладений між сторонами з дотриманням
вимог ст. 207 ЦК України, а тому підстави
для визнання недійсним правочину
відсутні.

За таких обставин, та враховуючи те, що
судом першої інстанції при вирішенні
даної справи було неправильно
застосовано норми матеріального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, не доведено
обставини, які суд вважав
встановленими, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню в
частині задоволення первісного позову
з ухваленням нового рішення в цій
частині.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.
307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Комерційний
банк «Фінансова ініціатива»
задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 20 вересня 2013
року скасувати в частині задоволення
позовних вимог про стягнення з
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Фінансова
ініціатива» на користь ОСОБА_2 кошти в
сумі 138 429 грн. за договором
банківського вкладу №165549 від 21 січня
2013 року та в цій частині ухвалити нове
рішення, яким відмовити в задоволені
позову ОСОБА_2

У іншій частині апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
«Комерційний банк «Фінансова
ініціатива» залишити без задоволення,
а рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 20 вересня 2013
року без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: