Справа № 369/7029/13-ц Головуючий у І
інстанції Дубас Т.В.Провадження №
22-ц/780/927/14 Доповідач у 2
інстанції ГолубКатегорія 52
УХВАЛА

Іменем України

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області у
складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Таргоній
Д.О., Приходька К.П.,

за участі секретаря
Черепинець А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду Київської області цивільну справу
за апеляційною ОСОБА_1 на рішення
Києво-Святошнського районного суду
Київської області від 21 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Дочірнього підприємства
«Телерадіокомпанія «Регіон»
товариства з обмеженою
відповідальністю «ІМА», Товариства з
обмеженою відповідальністю «ІМА» про
встановлення факту, що має юридичне
значення, про зобов'язання вчинити дії,
стягнення коштів за роботу у вихідні
дні та святкові дні, стягнення коштів
за невикористану відпустку, стягнення
компенсації за затримку розрахунку при
звільненні, стягнення моральної шкоди,
-

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року позивач звернувся
до суду з вказаним позовом, посилаючись
на те, що він працював у відповідача ДП
«Телерадіокомпанія «Регіон»
товариства з обмеженою
відповідальністю «ІМА» на посаді
радіомонтера в період з липня 2009 року
по 22.04.2013 року і був звільнений за
власним бажанням 22.04.2013 року.

При звільненні з позивачем не
проведено розрахунок по заробітній
платі. Розрахунок по зарплаті позивач
отримав у відповідача - 22.05.2013 року.

Зарплату позивачу виплатили в
меншому розмірі, ніж звичайно.
Внаслідок заниження зарплати
позивачеві було сплачено, і,
відповідно, менше коштів в якості
компенсації за невикористану
відпустку. Позивачу також не
нараховувалась зарплата за роботу у
вихідні дні.

Таку роботу він виконував
постійно впродовж всього часу роботи
за усною вказівкою керівництва
відповідача, яким був ОСОБА_2,

Оскільки позивач виконував
роботу за вказівкою ОСОБА_2, то вважає,
що він працював за сумісництвом у ТОВ
«ІМА».

Тому, на думку позивача, ТОВ «ІМА»
повинно оформити йому та записати у
трудову книжку інформацію про
наявність трудового договору між ним
та ТОВ «ІМА» на умовах сумісництва та
оплатити йому виконану роботу.

Виходячи із наведених підстав
позову, уточнивши позовні вимоги
позивач просив встановити фат, що має
юридичне значення: що впродовж з 01.01.2010
року по 22.04.2013 року ОСОБА_1, який
працював за основним місцем роботи у
Дочірньому підприємстві
«Телерадіокомпанія «Регіон»
товариства з обмеженою
відповідальністю «ІМА» на посаді
радіомонтера, у вихідні дні (субота та
неділя) та у святкові дні виконував
роботу радіомонтера у товариства з
обмеженою відповідальністю «ІМА»
ОСОБА_2 на умовах трудового договору.

Зобов'язати Товариство з
обмеженою відповідальністю «ІМА»
внести записи у трудову книжку ОСОБА_1
про його роботу за сумісництвом у ТОВ
«ІМА» на посаді радіомонтера за період
з 01.01.2010 року по 02.04.2013 року.

Стягнути з Дочірнього
підприємства «Телерадіокомпанія
«Регіон» товариства з обмеженою
відповідальністю «ІМА» та ТОВ «ІМА»
солідарно на користь ОСОБА_1
компенсацію за виконану роботу у
вихідні (субота та неділя) та святкові
дні за період з 01.01.2010 року по день
звільнення - 22.04.2013 року включно в сумі
21280 грн.

Стягнути з Дочірнього
підприємства «Телерадіокомпанія
«Регіон» ТОВ «ІМА» на користь ОСОБА_1
компенсацію за невикористану
відпустку за період (середина 2012 року
по 22.04.2013 року) із врахуванням зарплати
за роботу у вихідні та святкові дні за
відпрацьований період в сумі 3180 грн.

Стягнути з Дочірнього
підприємства «Телерадіокомпанія
«Регіон» ТОВ «ІМА» на користь позивача
компенсацію за затримку розрахунку при
звільненні за період з 23 квітня по 22
травня 2013 року включно в розмірі 2657 грн.
та моральну шкоду 3000 грн.

Рішенням Києво-Святошнського
районного суду Київської області від 21
листопада 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням
суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги
зазначає, що у зв'язку із тим, що
відповідач не надав суду довідку про
середньомісячну заробітну плату
позивача, яку позивач просив суд
витребувати у відповідача і не
отримавши будь-яких заперечень від
відповідача проти позову, суд ухвалив
рішення про відмову у задоволенні
позову. Вважає, що суд мав би
задовольнити позовні вимоги в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні.

На підставі викладеного в апеляційній
скарзі просив скасувати рішення суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позов у
повному обсязі.

Заслухавши доповідь доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку
про відхилення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач ОСОБА_1 перебував у трудових
відносинах з відповідачем ДП
«Телерадіокомпанія «Регіон»
товариства з обмеженою
відповідальністю «ІМА» з 1 липня 2009
року та 22 квітня 2013 року, перебуваючи
на посаді радіомонтера, що
підтверджується записами у трудовій
книжці.

Трудовий договір між даними сторонами
було розірвано на підставі ст. 38 КЗпП
України, за власним бажанням позивача
ОСОБА_1

Трудову книжку позивачу було видано у
день звільнення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не було надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
того, що він в продовж з 01.01.2010 року по
22.04.2013 року у вихідні (субота та неділя)
та у святкові дні виконував роботу
радіомонтера у товариства з обмеженою
відповідальністю «ІМА».

Згідно з графіків роботи працівників
ДП «Телерадіокомпанія «Регіон»
товариства з обмеженою
відповідальністю «ІМА» наданих
позивачем, відсутні підписи позивача
про здійснення трудових обов'язків у
вихідні та святкові дні.

Позивачем не надано суду доказів того,
що ним за весь відпрацьований час у
відповідача ДП «Телерадіокомпанія
«Регіон» товариства з обмеженою
відповідальністю «ІМА», він звертався
з заявою про надання йому відпустки,
частини її чи отримання компенсації.

Згідно з листа Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Київській області від 05.08.2013 р. № Н850/01-17
відповідачем було здійснено виплату
всім сум, що належать позивачу, однак не
в день звільнення, у зв'язку з чим
директору ДП «Телерадіокомпанія
Регіон» було внесено припис щодо
усунення виявлених порушень ст. 115, 116, 107
КЗпПУ), складено та передано до
Києво-Святошинського райсуду протокол
про адміністративне правопорушення.

Таким чином позивачем не були
підтверджені ті обставини, на які він
посилався як на підставу своїх вимог у
позовній заяві.

Судова колегія погоджується із такими
висновками суду , оскільки вони
зроблені із правильним застосуванням
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказування не може ґрунтуватись на
припущеннях.

В обґрунтування своєї скарги позивач
посилався на те, що суд першої
інстанції за його клопотанням
витребував у відповідача докази, а
саме довідку про розмір середньої
заробітної плати для визначення
розміру компенсації за несвоєчасно
проведений розрахунок, однак
відповідач цього доказу суду не надав
і суд ухвалив рішення на підставі
наявних в матеріалах справи доказів.

Усуваючи неповноту встановлення судом
першої інстанції обставин, що мають
значення для справи, судова колегія за
заявою позивача також витребувала від
відповідача довідку про розмір
середньої заробітної плати, а також
інші докази, які вимагав суд першої
інстанції при розгляді справи. Однак
відповідач не надав суду витребувані
докази, посилаючись на незаконність
вимог суду про їх надання. В свою
чергу, ОСОБА_1 12 березня 2014 року подав на
адресу суду заяву, в якій наполягав на
розгляді справи у його відсутності на
підставі тих доказів, які приєднані до
матеріалів справи і, на думку позивача,
є належними і допустимими.

Таким чином, оскільки сторони
наполягали на розгляді справи на
підставі лише тих доказів, які були
надані позивачем, судова колегія,
перевіряючи висновки суду першої
інстанції не знаходить підстав для їх
спростування.

Позивач надав до своєї позовної заяви
фотокопії документів, які не містять
назви документа, не вказано які
обставини вони підтверджують. Вказані
фотокопії ніким не посвідчені. Судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
обґрунтовано не зміг взяти їх до уваги
при ухваленні рішення, оскільки вони не
можуть бути визнані належними і
допустимими

Враховуючи наведене, судова колегія
вважає, що доводів, які б спростували
законність та обґрунтованість
ухваленого судом першої інстанції
рішення, апеляційна скарга ОСОБА_1 не
містить, а тому рішення суду
залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 21
листопада 2013 року в даній справі -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: