У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

Черненко В.А., Лесько
А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Державний експортно-імпортний банк
України» про визнання недійсними
кредитного та іпотечного договорів за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Волинської області
від 4 липня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2011 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
визнати кредитний договір недійсним у
зв'язку із тим, що правочин не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, і, як наслідок,
визнати недійсними договір іпотеки.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 25
червня 2008 року між ним та ВАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України» (правонаступником якого є ПАТ
«Державний експортно-імпортний банк
України») було укладено кредитний
договір, за умовами якого він повинен
був отримати кредитні кошти у розмірі
570 тис. швейцарських франків. Того ж дня
було укладено договір іпотеки, за
умовами якого в іпотеку передано
чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та
двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.
Зазначав, що всупереч умовам договору
ВАТ «Державний експортно-імпортний
банк України» не виконав свої
зобов'язання, кредитні кошти у сумі 570
тис. швейцарських франків йому не
надав, здійснив зарахування
заборгованості за іншими кредитними
договорами.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 30
квітня 2013 року позов задоволено
частково.

Визнано недійсним кредитний договір
від 25 червня 2008 року, укладений між
ОСОБА_4 та ВАТ «Державний
експортно-імпортний банк України».

Визнано недійсним договір іпотеки від
25 червня 2008 року, укладений між ОСОБА_4
та ВАТ «Державний експортно-імпортний
банк України».

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Додатковим рішенням Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 6 червня 2013 року доповнено
резолютивну частину рішення суду
першої інстанції таким змістом
«Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави 188
грн 20 коп. судового збору».

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 4 липня 2013 року рішення суду
першої інстанції скасовано, ухвалено
нове рішення, яким у задоволенні позову
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить рішення
апеляційного суду скасувати, рішення
суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, законність
та обґрунтованість рішення
апеляційного суду в межах касаційного
оскарження, колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення
суду першої інстанції та ухвалюючи
нове рішення про відмову у задоволенні
позову, на підставі доказів, наданих
сторонами, що належним чином оцінені
(ст. 212 ЦПК України), виконавши вимоги ч. 4
ст. 338 ЦПК України, врахувавши висновки
і мотиви, викладені в ухвалі суду
касаційної інстанції від 6 лютого 2013
року, дійшов правильного висновку про
те, що підстав, передбачених ст. ст. 203,
215, 234 ЦК України немає, оскільки
договори були реальними і виконаними
сторонами. У зв'язку з цим підстав для
визнання їх недійсними не було.

Доводи касаційної скарги та зміст
оскаржуваного рішення апеляційного
суду не дають підстав для висновку про
те, що судом при розгляді справи були
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є
підставами для скасування судового
рішення.

Ураховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає за необхідне касаційну
скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської
області від 7 липня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

А.О. Лесько

М.Є. Червинська