ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ
З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Червинської М.Є.,

Лесько А.О., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Корольовського районного суду м.
Житомира від 1 жовтня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Житомирської
області від 19 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що рішенням Корольовського
районного суду м.
Житомира від 1 листопада 2011 року за
ОСОБА_4 визнано право власності на
будинок АДРЕСА_1. На підставі
зазначеного рішення ОСОБА_4 передала у
власність вказаний будинок ОСОБА_5 за
договором купівлі-продажу. Оскільки
рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 11 червня 2013
року скасовано рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від
1 листопада 2011 року та ухвалено нове
рішення про відмову в позові
ОСОБА_4 до виконавчого комітету
Житомирської області про визнання
права власності на нерухоме майно,
просила визнати недійсним договір
купівлі-продажу вищевказаного
житлового будинку, оскільки спірним
договором порушене її спадкові права
на частку у спірному будинку.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 1 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Житомирської
області від 19 листопада 2013 року, позов
задоволено. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 від 9 грудня 2011 року, укладений
між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Вирішено питання
про судовий збір.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування судами
норм матеріального права та порушення
норм процесуального права, та ухвалити
нове рішення про відмову в позові.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позов, з висновками якого погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
оскільки право власності ОСОБА_4 на
житловий будинок АДРЕСА_1 було визнано
на підставі судового рішення, яке у
подальшому було скасоване, а тому права
на відчуження спірного будинку ОСОБА_4
не мала. У зв'язку з цим укладений між
нею та ОСОБА_5 договір купівлі-продажу
підлягає визнанню недійсним на
підставі ст. 215, п. 1 ч. 1 ст. 213 ЦК України.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна.

Відповідно до статтей 215 та 216 ЦК
України суди розглядають справи за
позовами: про визнання оспорюваного
правочину недійсним із застосуванням
наслідків його недійсності, про
застосування наслідків недійсності
нікчемного правочину. Вимога про
застосування наслідків недійсності
правочину може бути заявлена як
одночасно з вимогою про визнання
оспорюваного правочину недійсним, так
і у вигляді самостійної вимоги в разі
нікчемності правочину та наявності
рішення суду про визнання правочину
недійсним.

Згідно із ст. ст. 215 та 216 ЦК України
вимога про визнання оспорюваного
правочину недійсним та про
застосування наслідків його
недійсності, а також вимога про
застосування наслідків нікчемного
правочину може бути заявлена як однією
із сторін правочину, так і іншою
заінтересованою особою, права та
законні інтереси якої порушено
вчиненням правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом, із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання стороною (сторонами)
вимог, які встановлені статтею 203 ЦК
України, саме на момент вчинення
правочину.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судами, що рішенням
Корольовського районного суду м.
Житомира від 1 листопада 2011 року
задоволено позов ОСОБА_4 до виконавчого
комітету Житомирської міської ради про
визнання права власності на нерухоме
майно та визнано за нею право власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 60-61).

9 грудня 2011 року ОСОБА_4, як власник
спірної нерухомості на підставі
зазначеного рішення, уклала договір
купівлі-продажу житлового будинку
АДРЕСА_1 з ОСОБА_5, за яким
передала у власність останньому
спірний будинок (а.с. 3, 44).

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 11 червня
2013 року рішення Корольовського
районного суду м. Житомира скасовано, у
задоволенні позову ОСОБА_4 до
виконавчого комітету Житомирської
області про визнання права власності
на нерухоме майно відмовлено
(а.с. 62-64).

Таким чином, на момент вчинення
спірного правочину ОСОБА_4 була
власником вищезазначеного будинку та
мала право розпоряджатися належним їй
на праві власності нерухомим майном,
позивач не є стороною правочину, та ним
у порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК
України не доведено порушення його
прав, оскільки матеріали справи не
містять доказів того, що він набув
право власності на спірний будинок, та
таке право могло виникнути у нього
після реєстрації права власності на
будинок у відповідності до вимог
чинного законодавства.

Разом з тим, захист прав позивача, який
вважає себе власником не підлягають
захистові шляхом задоволення позову до
добросовісного набувача з
використанням правового механізму,
встановленого ст. ст. 215, 216 ЦК України.
Такий захист можливий лише шляхом
задоволення віндикаційного позову,
якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК
України, які дають право витребувати
майно у добросовісного набувача.

Судами у порушення вимог ст. ст. 214-215 ЦПК
України на зазначені положення закону
уваги не звернув, належним чином не
визначився з характером спірних
правовідносин, правовою нормою, що
підлягає до них застосуванню, не
врахували, що права позивача можуть
бути відновлені шляхом витребування
майна, а не визнання правочину
недійсними.

За таких обставин судові рішення не
відповідає вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 1 жовтня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Житомирської
області від 19
листопада 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник Судді:Б.І.
Гулько А.О. Лесько М.Є. Червинська В.А.
Черненко