Справа № 464/5204/13
Головуючий у 1 інстанції: Шашуріна Г.О.
Провадження № 22-ц/783/485/14
Доповідач в 2-й інстанції: Шумська Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючий суддя:
Шумська Н.Л.

судді:
Мацей М.М., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі:
ОСОБА_2, представники ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 15 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус
ОСОБА_7 про визнання недійсними
договору дарування,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 15 жовтня 2013 року у позові
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа:
приватний нотаріус ОСОБА_7 про визнання
недійсними договору дарування
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі покликається на
його незаконність та
необґрунтованість. Зокрема зазначає,
що судом першої інстанції не взято до
уваги, що про порушення свого права він
дізнався лише з довідки Сихівського
районного суду м.Львова 02.06.2011 року,
згідно з якою позов про визнання права
власності на квартиру за померлим
ОСОБА_2 залишений без розгляду. Крім
того, ОСОБА_2 часто хворіє, що
підтверджується медичними
документами, а відтак це вплинуло на
його здатність активно займатися
судовими справами. Просить рішення
Сихівського районного суду м.Львова
від 15 жовтня 2013 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які
беруть участь у справі, з»ясувавши
обставини справи та перевіривши доводи
скарги, колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення скарги та
скасування чи зміни рішення суду
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
рішенням Сихівського районного суду
м.Львова від 29.12.2006 року визнано за
ОСОБА_2 право власності на квартиру
АДРЕСА_1. 01.03. 2007 року між ОСОБА_2 та
ОСОБА_8 укладено договір дарування,
згідно з яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_8
квартиру АДРЕСА_1. Ухвалою Апеляційного
суду Львівської області від 24.03.2008 року
рішення Сихівського районного суду від
29.12.2006 року скасовано, а справу
направлено до суду першої інстанції на
новий розгляд, в ході якого позов
залишено без розгляду.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність
- це строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст.257 ЦК загальна позовна
давність установлюється тривалістю у 3
роки.

Відповідно до ч.3,4 ст.267 ЦК позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив строку
позовної давності, про застосування
якої заявлено стороною у справі, є
підставою для відмови у позові.

Така позиція викладена у п.11 Постанови
Пленуму ВСУ "Про судове рішення у
цивільній справі" №14 від 18.12.2009 р.,
відповідно до якого, встановивши, що
строк для звернення з позовом
пропущено без поважної причини, суд у
рішенні зазначає про відмову в позові з
цих підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
справі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Як вбачається із матеріалів справи,
зокрема із журналу судового засідання
представник відповідача ОСОБА_4 просив
застосувати наслідки спливу позовної
даності та відмовити у позові (а.с. 51).

Відмовляючи у задоволенні позову у
зв»язку із пропуском строку позовної
давності суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що перебіг
позовної давності для звернення до
суду з позовом для позивача почався у
2007 році, коли позивач дізнався про те,
що його право порушено, а поважних
причин пропуску строку позовної
давності позивач суду не навів.

Відповідно до ст. 261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Згідно з п. 28 Постанови Пленуму ВСУ
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009
року перебіг позовної давності щодо
вимог про визнання правочинів
недійсними обчислюється не з моменту
вчинення правочину, а відповідно до
частини першої статті 261 ЦК - від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Як вбачається із матеріалів справи про
існування оскаржуваного договору
ОСОБА_2 дізнався у 2007 року, коли
оскаржував рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 29.12.2007 року,
а із позовом про визнання недійсним
договору дарування звернувся до суду
лише у 2013 році (а.с. 2), тобто із пропуском
загального строку позовної давності.

Крім того, колегія суддів погоджується
із висновком суду першої інстанції
щодо відсутності поважних причин
пропуску строку позовної давності та
не бере до уваги доводи апелянта про те,
що для нього перебіг позовної давності
починається в 2011 році з дня коли він
дізнався про залишення без розгляду
позову ОСОБА_2 про визнання права
власності на квартиру.

Також не заслуговують на увагу доводи
апелянта про те, що він часто хворіє, а
відтак це вплинуло на його здатність
активно займатися судовими справами,
оскільки дані обставини
спростовуються матеріалами справи,
зокрема наданою копією виписки з
медичної карти стаціонарного хворого
2492 (а.с.62) згідно з якою ОСОБА_2 поступив
на стаціонарне лікування 09.04.2012 року та
був виписаний 20.04.2012 року, наданою
копією виписки з медичної карти
стаціонарного хворого 25081 (а.с. 63) згідно
з якою ОСОБА_2 поступив на стаціонарне
лікування 29.10.2012 року та був виписаний
05.11.2012 року, наданою копією
витягу-епікризу з історії хвороби №3964
(а.с. 64) згідно з яким ОСОБА_2 поступив
08.06.2012 року та був виписаний 18.06.2012 року
та наданою копією виписки із медичної
карти амбулаторного хворого ТБ 09 №159/11
(а.с. 67). Дані документи свідчать лише
про періодичне стаціонарне лікування у
2012 році та про захворювання у 2011 році, а
про своє порушене право ОСОБА_2
дізнався ще у 2007 році, а відтак перебіг
позовної давності для звернення до
суду у позивача почався у 2007 році.
Однак, ОСОБА_2 звернувся із позовом до
суду лише у 2013 році (а.с. 2), тобто більш
ніж через 3 роки після спливу
загального строку позовної давності.

Будь яких інших поважних причин
пропуску строку апелянт не наводить та
будь яких інших належних та допустимих
доказів для спростування рішення суду
першої інстанції, передбачених
статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали
доказове значення та заслуговували на
увагу, чи порушень норм процесуального
права, які можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення,
відповідно до ст. 309 ЦПК України,
апелянтом не представлено.

Таким чином, судом першої інстанції
повно та всебічно з»ясовано обставини
справи, надано правову оцінку зібраних
по справі доказів, а відтак колегія
суддів не знаходить підстав для
скасування рішення суду. Доводи
апеляційної скарги щодо неповного
з»ясування обставин, що мають значення
для справи та недоведеність обставин,
що мають значення для справи, а саме
щодо початку перебігу позовної
давності у 2011 році колегія судді вважає
необґрунтованими.

Крім того, апеляційним судом при
перевірці обґрунтованості доводів
апеляційної скарги щодо наявності
поважних причин пропуску строку
звернення до суду, на підставі
матеріалів справи, пояснень позивача
та представника в судовому засіданні
встановлено, що як підстави для
поновлення пропущеного строку
(позовної давності) наводять стан
здоров»я позивача та періодичне
амбулаторне та стаціонарне лікування.
Докази представлено поза межами
трьохрічного строку позовної давності,
враховуючи початок перебігу у 2007 році,
а відтак висновки суду ґрунтуються на
матеріалах справи та дійсних обставин
справи.

Тому даючи оцінку рішенню суду першої
інстанції в порядку апеляційного
провадження, в межах доводів скарги,
колегія суддів дійшла висновку про
законність та обґрунтованість рішення.
Рішення суду ухвалене з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи апеляції не ставлять
під сумнів його законність.

Таким чином, на підставі ст.308 ЦПК
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 15 жовтня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з дня проголошення й може
бути оскаржена протягом 20-ти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя
Н.Л. Шумська

Судді:
М.М. Мацей

М.М. Шандра