Номер провадження 2/259/36/2014
Справа № 259/3002/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" квітня 2014 р.
м.
Донецьк

Куйбишевський районний суд міста
Донецька в складі:

головуючого - судді: Добнєва
С.С.,

при секретарі: Данковій
С.П.,

за участю позивача:
ОСОБА_1,

відповідача:
ОСОБА_2,

представника позивача:
ОСОБА_3,

представника відповідача:
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Донецьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розділ майна подружжя,
зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розділ спільного сумісного майна
подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2 про розділ майна
подружжя, в якому з урахуванням
уточнень просить визнати право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
по ? частині за кожним, право власності
на будинок та земельну ділянку,
розташовані по АДРЕСА_2 просить
визнати за ним, а за відповідачем
визнати право власності на грошові
кошти, отримані від продажу
автомобілів DAEWOO Matiz державний
номерний знак НОМЕР_5 та Mercedes-Benz
державний номерний знак НОМЕР_2.

Свої вимоги обґрунтовує
наступним. Сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 11.01.1997.
Рішенням Куйбишевського районного
суду м. Донецька від 17.01.2012 шлюб між
сторонами розірвано. Сторони мають
двох неповнолітніх дочок - близнюків,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дочка
ОСОБА_6 проживає разом із позивачем,
дочка ОСОБА_7 проживає разом з
відповідачем. За період перебування у
шлюбі сторонами було придбано
автомобіль DAEWOO Matiz державний номерний
знак НОМЕР_5, 2010 року випуску, який було
зареєстровано на ОСОБА_2, та вартість
якого згідно проведеної оцінки складає
54672грн., автомобіль Mercedes-Benz державний
номерний знак НОМЕР_2, 1983 року випуску,
який також зареєстрований на ім'я
ОСОБА_2 та вартість якого складає
18983грн., житловий будинок розташований
за адресою: АДРЕСА_1, який відповідно до
договору купівлі-продажу від 30.03.2000
зареєстрований на ім'я ОСОБА_1, вартість
якого згідно проведеної оцінки
складає 24570грн. Крім того в травні 2010
року на ім'я ОСОБА_2 було придбано
земельну ділянку та житловий будинок,
розташовані за адресою: АДРЕСА_2,
попередня вартість яких складає
158000грн., точну вартість вказаного майна
встановити не виявилося можливим,
оскільки відповідачем не надано
правовстановлюючих документів. На
теперішній час, автомобілі DAEWOO Matiz та
Mercedes-Benz, які знаходилися у володінні
відповідача продані, а житловий
будинок та земельна ділянка
розташовані за адресою: АДРЕСА_2 досі
знаходяться у володінні та
користуванні відповідача.

В досудовому порядку сторонами не
досягнуто домовленості, щодо порядку
поділу спільної сумісної власності, у
зв'язку з чим позивач вимушений
звернутися до суду.

Зі свого боку відповідач ОСОБА_2
звернулася до суду із зустрічною
позовною заявою, в якій також з
урахування уточнення, просить визнати
об'єктом спільної власності подружжя
незакінчений будівництвом будинок,
розташований за адресою: АДРЕСА_1,
стягнути з відповідача на свою користь
? частки автомобіля ISUZU IMPULSE RS1987 в сумі
10000грн. та визнати за нею право
власності на земельну ділянку,
розташовану за адресою: АДРЕСА_2
вартістю 80000грн.

Свої вимоги мотивує тим, що вона дійсно
перебувала у шлюбі із ОСОБА_1 та за час
перебування у шлюбі сторонами за
договором купівлі-продажу був
придбаний жилий будинок А-1 з
надвірними прибудовами, розташований
по АДРЕСА_1. Відповідно до наданого
ОСОБА_1 звіту ринкова вартість
вказаного будинку складає 24570грн.,
однак відповідач приховав від суду ту
обставину, що придбаний 30.03.2000 будинок
АДРЕСА_1 не відповідав потребам сім`ї та
був придбаний з метою будівництва
нового сучасного будинку, достатньої
площі. Так протягом чотирьох років було
побудовано новий двоповерховий
будинок загальною площею 150кв.м з усіма
зручностями, а старий будинок повністю
знесли та вивезли як будівельне сміття.
З 2004 року сторони проживали в новому
будинку. На даний час на думку ОСОБА_2
готовність спірного будинку складає
понад 95%, в ньому можна визначити окремі
частини, що підлягають виділу і
технічно можливо довести до кінця
будівництво. Вартість будинку в цілому
є значно більшою ніж вартість
будівельних матеріалів, які були
використані при його будівництві, у
зв'язку з чим позивач ОСОБА_2 просить
визнати незакінчений будівництвом
будинок об'єктом спільної власності
подружжя., та поділити його між
сторонами, виділивши останній ? його
частини.

Також за час шлюбу сторонами було
придбано земельну ділянку з житловим
будинком, розташовану за адресою
АДРЕСА_2 був старим та незручним у
зв'язку з чим ОСОБА_1 його зніс. Вартість
земельної ділянки без житлового
будинку складає 80000грн. Надані ОСОБА_1
звіти про оцінку домобудівель не
відповідають дійсності та були
складені без огляду цього майна. Право
власності на вказану земельну ділянку
просить визнати за нею.

Крім того, зазначила, що у власності їх
родини знаходився автомобіль ISUZU IMPULSE RS
1987 року випуску, державний номерний
знак НОМЕР_4, який відповідач продав у
2011 році за 20000грн., оскільки на той час
сім`я фактично вже розпалася, то
відповідач грошей від продажу
зазначеного автомобілю не надав, на
сімейні нужди їх не витрачав, у зв'язку
з чим позивач ОСОБА_2 також просить
стягнути з відповідача на свою користь
? частку вартості автомобіля ISUZU IMPULSE
RS, яка дорівнює 10000грн.

У судовому засіданні позивач за
первісним ОСОБА_1 та його представник
ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності
у судовому засіданні уточнені позовні
вимоги підтримала, просили їх
задовольнити. Надали суду пояснення
аналогічні викладеним у позові та
уточненнях до позову. Зустрічний позов
визнали частково не заперечували проти
визнання за кожним по ? частині за
кожним на житловий будинок АДРЕСА_1.
Щодо вимоги ОСОБА_2 про стягнення з
ОСОБА_1 ? частки вартості автомобіля ISUZU
IMPULSE RS 1987 року випуску, зазначив, що за
час сімейного життя такого автомобілю
у сторін не було.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2
та її представник ОСОБА_4, яка діє на
підставі договору про надання правової
допомоги, у судовому засіданні
первісний позов визнали частково при
цьому посилалися на обставини
викладенні у зустрічному позові, який в
свою чергу з урахуванням уточнень
підтримали та просили задовольнити у
повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх
представників, вивчивши та дослідивши
матеріали справи, повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, приходить до
наступного.

Сторони перебували у зареєстрованому
шлюбі в період часу з 11.01.1997 по 17.01.2012, що
підтверджується рішенням
Куйбишевського районного суду м.
Донецька від 17.01.2012.

В судовому засіданні встановлено,
проти чого сторони не заперечували, що
за час перебування у шлюбі подружжям
було придбано наступне майно:

- автомобіль DAEWOO Matiz державний
номерний знак НОМЕР_5, 2010 року випуску;

- автомобіль Mercedes-Benz державний
номерний знак НОМЕР_2, 1983 року випуску;

- житловий будинок розташований за
адресою: АДРЕСА_1;

- земельну ділянку та житловий
будинок, розташовані за адресою:
АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України,
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Правовідносини щодо поділу спільного
майна подружжя регулюються ст. 69 СК
України, відповідно до якої дружина і
чоловік мають право на поділ майна, що
належить їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу. Дружина і чоловік мають право
розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України - у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України, майно,
що є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до положень Пленуму
Верховного Суду України, п.п. 23,24
постанови від 21.12.2007 року № 11 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховується також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями,що
виникли в інтересах сім'ї (ч.1 ст.65 СК
України).

З матеріалів справи вбачається, що на
теперішній час автомобілі DAEWOO Matiz
державний номерний знак НОМЕР_5, 2010 року
випуску та Mercedes-Benz державний номерний
знак НОМЕР_2, 1983 року випуску, які було
зареєстровано за ОСОБА_2 та які були
спільною сумісною власністю подружжя
відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України,
продано останньою за 14000грн. та 12000грн.
відповідно. Позивач ОСОБА_1 не вимагає
компенсації половини вартості
зазначеного майна, а навпаки просить
визнати право власності на грошові
кошти, отримані від продажу
автомобілів за ОСОБА_2, що не суперечить
вимогам діючого законодавства, а тому у
цій частині позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню.

Щодо вимог сторін про поділ спільного
нерухомого майна, такого як житловий
будинок розташований за адресою:
АДРЕСА_1, який за час спільного життя
подружжя було перебудовано, та
земельна ділянка з житловим будинком,
розташовані за адресою: АДРЕСА_2 то суд
вважає вказані вимоги
необґрунтованими виходячи з
наступного.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК
України: кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 цього Кодексу;
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі;
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір; доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 182 ЦК
України право власності та інші речові
права на нерухомі речі, обмеження цих
прав, їх виникнення, перехід і
припинення підлягають державній
реєстрації. Порядок проведення
державної реєстрації прав на
нерухомість та підстави відмови в ній
встановлюються законом.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України права на
нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» встановлено, що державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме
майно та їх обтяження підлягає
внесенню до Державного реєстру прав.
Держава гарантує достовірність
зареєстрованих прав на нерухоме майно
та їх обтяжень. Права на нерухоме
майно та їх обтяження, які підлягають
державній реєстрації відповідно до
цього Закону, виникають з моменту
такої реєстрації.

Згідно до ст.331 ЦК України - право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право
власності виникає з моменту його
прийняття до експлуатації. Якщо право
власності на нерухоме майно відповідно
до закону підлягає державній
реєстрації, право власності виникає з
моменту державної реєстрації. До
завершення будівництва (створення
майна) особа вважається власником
матеріалів, обладнання тощо, які були
використані в процесі цього
будівництва (створення майна).

Положення ст. 328 діючого Цивільного
кодексу України передбачають, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом. Право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше прямо не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу
України, право власності на земельну
ділянку, а також право постійного
користування та право оренди земельної
ділянки виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Згідно ч. 1 ст. 126 Земельного Кодексу
України право власності на земельну
ділянку посвідчується державним актом,
крім випадків, визначених частиною
другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 Земельного
Кодексу України право власності на
земельну ділянку, набуту у власність із
земель приватної власності без зміни
її меж, цільового призначення,
посвідчується:

а) цивільно-правовою угодою щодо
відчуження земельної ділянки,
укладеною в порядку, встановленому
законом, у разі набуття права власності
на земельну ділянку за такою угодою;

б) свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до п.13-1 постанови від 9
вересня 2009 р. N 1021 «Про затвердження
порядків ведення Поземельної книги і
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі»
державна реєстрація земельної ділянки
здійснюється після визначення
кадастрового номера в установленому
порядку та прийняття відповідним
органом, який здійснює розпорядження
землями, рішення про затвердження
документації із землеустрою та надання
земельної ділянки у власність
(користування) чи після формування
земельної ділянки на підставі
документації із землеустрою за
рішенням власника земельної ділянки
про поділ або об'єднання земельних
ділянок.

Згідно з ч. 9 ст. 79-1 Земельного Кодексу
України земельна ділянка може бути
об'єктом цивільних прав виключно з
моменту її формування (крім випадків
суборенди, сервітуту щодо частин
земельних ділянок) та державної
реєстрації права власності на неї.

Відповідно до ч. 10 цієї статті Державна
реєстрація речових прав на земельні
ділянки здійснюється після державної
реєстрації земельних ділянок у
Державному земельному кадастрі.

Оскільки матеріалами справи
встановлено, що право власності на
об'єкти нерухомості та земельну
ділянку, які є предметами даного спору
у встановленому законом порядку не
зареєстровані, а отже і не можуть бути
об'єктами цивільних прав - правових
підстав для задоволення вимог сторін
щодо поділу такого майна на даний час
не вбачається.

Також не вбачається підстав для
задоволення зустрічного позову в
частині стягнення з відповідача ОСОБА_1
на користь ОСОБА_2 ? частини вартості
автомобіля ISUZU IMPULSE RS 1987 року випуску,
оскільки суду не надано належних та
допустимих доказів щодо вартості
спірного автомобіля, а також не надано
відомостей щодо джерела та часу його
придбання, згоди щодо вартості цього
спірного майна сторони під час
судового розгляду не дійшли.

Таким чином, аналізуючи викладене, суд
дійшов висновку, що позов ОСОБА_1
підлягає частковому задоволенню, а
зустрічний позов задоволенню не
підлягає у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розділ
майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на
грошові кошти, отримані від продажу
автомобілю DAEWOO Matiz державний номерний
знак НОМЕР_5 в розмірі 14000 (чотирнадцять
тисяч) гривень 00 копійок, та від продажу
автомобілю Mercedes-Benz державний номерний
знак НОМЕР_2 в сумі 12000 (дванадцять
тисяч) гривень 00 копійок.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
розділ спільного сумісного майна
подружжя - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області на
протягом десятьох днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: