07 квітня 2014 року Комсомольський
районний суд м. Херсона у складі:
головуючого судді:
за участю секретаря:
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, -
Позивач звернулась до відповідача із
позовом в якому просить визнати ОСОБА_2
таким, що втратив право користування
Свої вимоги мотивує тим, що вона є
власником спірної квартири. В даній
квартирі крім позивача прописані її
мати та відповідач. Відповідач
попросив його прописати на короткий
час для вирішення своїх проблем, а в
подальшому пообіцяв виписатись. На
початку липня 2011 року відповідач
зібрав свої особисті речі та документи
і добровільно виселився із квартири,
виїхавши в м. Київ на заробітки, а з
реєстраційного обліку не знявся. За
весь цей час він не намагався вселитись
до квартири і в цьому йому ніхто
перешкод не чинив. Протягом всього
вказаного часу відповідач не несе
витрат на утримання житла та не сплачує
комунальні послуги. Всі витрати
пов'язані з утриманням спірної
квартири несе позивач. Окрім того,
позивач будучи власником вказаної
квартири в повній мірі не може
Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримала та просила їх
задовольнити, крім того уточнила
позовні вимоги, а саме назву АДРЕСА_1 на
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи повідомлявся належним чином,
про причину неявки не повідомив.
Враховуючи викладене, суд вважає за
можливе провести по справі заочний
розгляд, ухваливши при цьому заочне
рішення відповідно до положень ст. 224
ЦПК України.

Вивчивши подані позивачем докази на
підтвердження своїх вимог, заслухавши
пояснення позивача та допитавши
свідків, суд приходить до наступних
висновків та відповідних ним
правовідносин.

Як вбачається з рішення
Комсомольського районного суду м.
Херсона від 29.04.2009 року та витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно ОСОБА_1 є власником квартири
АДРЕСА_1.

Згідно довідки виданої 09.12.2013 року
селищним головою Фатєєвим О.Б., ОСОБА_2
не проживає у спірній квартирі з липня
місяця 2011 року.

Факт не проживання відповідача за
вищевказаною адресою понад один рік
підтвердили у судовому засіданні
свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5. У суду немає
підстав ставити під сумнів істинність
показань свідків, даних про їх особисту
зацікавленість у результатах розгляду
справи не виявлено.

Згідно ст.316 ЦК України правом
власності є право особи на річ, яке вона
здійснює відповідно до закону своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння
користування та розпорядження майном.
Ст.319 ЦК України надає право власнику
володіти, користуватися та
розпоряджатися майном на власний
розсуд. Згідно ст.321 ЦК України право
власності є непорушним, ніхто не може
бути позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.150 ЖК України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди. Згідно ч.2
ст.156 ЖК України за згодою власника
будинку (квартири) член його сім'ї
вправі вселяти в займане ним жиле
приміщення інших членів сім'ї. На
вселення до батьків їх неповнолітніх
дітей згоди власника не потрібно.

Конституцією України ст.41 та ст.1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналась 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР
«Про ратифікацію конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод 1950
року, Першого протоколу та протоколів
№ 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено
принцип непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне право користування
своїм майном та закріплює право
власника володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК
України, ст.48 Закону України «Про
власність»). Гарантуючи захист права
власності, закон надає власнику право
вимагати усунення будь-яких порушень
його права хоч би ці порушення і не були
поєднані з позбавленням володіння.
Об'єктом власності особи може бути,
зокрема житло, житловий будинок,
садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Права власника житлового будинку,
квартири визначені ст.383 ЦК України та
ст.150 ЖК України, які передбачають право
власника використовувати житло для
власного проживання, проживання членів
сім'ї, інших осіб і розпоряджатись
своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у права
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи є житловий
будинок, квартира, інше приміщення,
придатне для проживання в ньому
(гуртожиток, готель тощо), у
відповідному населеному пункті, в
якому фізична особа проживає постійно,
переважно або тимчасово.

Статтею 64 ЖК України встановлено, що
члени сім'ї наймача, які проживають
разом із ним, користуються нарівні з
наймачем усіма правами і несуть усі
обов'язки, що випливають з договору
найму жилого приміщення. Повнолітні
члени сім'ї несуть солідарну з наймачем
майнову відповідальність за
зобов'язаннями, що випливають із
зазначеного договору. До членів сім'ї
наймача належать дружина наймача, їх
діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

За приписами ст. 72 ЖК України визнання
особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи понад
встановлені строки, провадиться в
судовому порядку.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Статтею 405 вказаного Кодексу,
визначено, що члени сім'ї власника
житла, які проживають разом з ним, мають
право на користування цим житлом
відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.

За приписами ч. 2 вказаної статті, член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

На підставі, викладеного, враховуючи,
що відповідач по справі більше року з
часу звернення позивача із
розглядуваною судом позовною заявою,
відсутній за місцем реєстрації та не
користуються спірним житловим
приміщенням, суд вважає позовні вимоги
обґрунтованими, і такими, що підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, та керуючись
ст. ст. 5, 11, 60, 88, 174, 208, 209, 213, 214, 215, 224-229, 294
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, яку може бути
подано протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене в
загальному порядку, встановленому ЦПК
України. У цьому разі строк на
апеляційне оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне
рішення в загальному порядку,
встановленому ЦПК України, тобто
протягом десяти днів з дня його
проголошення, шляхом подання
апеляційної скарги до апеляційного
суду Херсонської області через
Комсомольський районний суд м. Херсона.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення

Заочне рішення набирає законної сили
відповідно до загального порядку,
встановленого ЦПК України, тобто після
закінчення десятиденного строку на
апеляційне оскарження.

Суддя
Л.А. Скрипнік