РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року Хмельницький
міськрайонний суд в складі:

головуючої - судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання
Підвальної Є.З.,

представника відповідача ТОВ
«Хмельницьктранс» - Сіти О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Хмельницький цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ
«Хмельницьктранс», фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, приватного
підприємства «Волочиськтранс» про
відновлення права, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

В січні 2012 року позивач звернувся до
суду з вище вказаним позовом, в якому
просив за період 2011 року відновити його
право на безплатний проїзд автобусами
міжміських і приміських маршрутів у
Хмельницькій області, котре було
незаконно обмежено, відмінено і
скасовано відповідачами, та
зобов'язати в примусовому порядку ТОВ
«Хмельницьктранс» на всіх
автостанціях в м. Хмельницький на
видних місцях біля кожної білетної
каси по продажу проїзних квитків, а
перевізників - у кожному приміському і
міському автобусі вивісити копії
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та інші нормативно-правові
акти і закони, що стосуються надання
безплатного проїзду в автобусах
пільговим категоріям громадян України;
визнати незаконною необґрунтовану
відмову відповідачів визнавати його
право на пільги в розмірі 100% знижки по
оплаті послуг за проїзд; визнати
протиправною безпідставну,
необґрунтовану і неправомірну відмову
відповідачів провести перерахунок
оплати послуг за проїзд із врахуванням
пільги в розмірі 100% знижки, проведений
з грубим порушенням прав позивача та
всупереч закону, самовільно без
звернення до суду і без судового
рішення; зобов'язати відповідачів в
примусовому порядку провести
перерахунок оплати за проїзд із
врахуванням пільги в розмірі 100% знижки;
стягнути із відповідачів на його
користь незаконно нараховані і
вирахувані з нього гроші по оплаті
послуг за проїзд в сумі 71,56 грн., без
врахування пільги в розмірі 100% знижки;
відносити право позивача як інваліда
війни на безплатний проїзд в автобусах
Хмельницької області та стягнути з
відповідачів на його користь грошову
компенсацію за умисно заподіяну
моральну шкоду в розмірі по 30000 грн. з
кожного особисто, на загальну суму 90000
грн.; стягнути з відповідачів судові
витрати по справі. В обґрунтування
заявлених вимог посилався на те, що
впродовж 2011 року він неодноразово
звертався на автостанції № 1 та № 3 в м.
Хмельницький, а також до
автоперевізників за придбанням
квитків зі 100% знижкою їх вартості,
однак в безоплатному проїзді йому було
відмовлено, квитки він змушений був
купувати платно, при чому в приміщеннях
автостанцій та автобусах відсутня була
інформація про право на пільговий
проїзд, а відповідачі при його спробах
довести їм своє право на безкоштовний
проїзд поводилися непрофесійно та
зухвало, чим йому завдано як майнової,
так і значної моральної шкоди,
погіршився стан його здоров'я,
призначено інвалідність другої групи,
погіршилися відносини з оточуючими
людьми.

В судове засідання позивач не з'явився,
хоча неодноразово повідомлявся про час
та місце судового розгляду справи в
установленому законом порядку; з
численних письмових заяв позивача,
наявних в матеріалах справи,
вбачається, що він підтримує позовні
вимоги в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 27
ЦПК України, особи, які беруть участь у
справі, зобов'язані добросовісно
здійснювати свої процесуальні права.
Враховуючи, що справа перебуває в
провадженні суду з 2012 року, при чому в
жодне із чотирнадцяти призначених в
ній судом першої інстанції судових
засідань позивач не з'явився, постійно
надсилаючи до суду письмові клопотання
про відкладення судового розгляду
справи, а також те, що у справі двічі
постановлялися ухвали про залишення
позовної заяви без розгляду в зв'язку з
неявкою позивача і двічі після їх
перегляду судом апеляційної інстанції
справа поверталася до суду першої
інстанції для продовження судового
розгляду, - суд вважає за необхідне
розглянути справу по суті за
відсутності в судовому засіданні
належним чином повідомленого позивача.
При цьому суд діє, виходячи з мотивів
необхідності забезпечення
процесуальних прав як позивача, так і
відповідачів, на виконання вимоги ч. 1
ст. 6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, згідно котрої
кожен має право на справедливий і
публічний розгляд його справи упродовж
розумного строку незалежним і
безстороннім судом, встановленим
законом, який вирішить спір щодо його
прав та обов'язків цивільного
характеру.

В судовому засіданні представник
відповідача ТОВ «Хмельницьктранс»
проти позову заперечила і пояснила, що
обслуговування пільгової категорії
громадян на автостанціях Хмельницької
області ТОВ «Хмельницьктранс»
здійснюється у відповідності до
закону. Зокрема, статтею 36 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
визначено, що за надання обов'язкових
послуг автостанцій (продаж квитків,
користування приміщеннями для чекання
поїздки, облаштованими місцями для
сидіння, можливість користування
громадськими вбиральнями,
інформування щодо розкладу руху
автобусів та вартості поїздки) з осіб,
які придбавають проїзні квитки,
стягують автостанційний збір. Пунктом
130 Правил надання послуг пасажирського
автомобільного транспорту визначено,
що особи, що користуються пільгами з
оплати проїзду автобусами міжміського
та/або приміського сполучення,
звертаються у квиткову касу
автостанції для внесення відповідної
позначки до касової відомості та
отримання квитка на пільговий проїзд.
Законами України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту», «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
«Про соціальний і правовий статус
військовослужбовців та членів їх
сімей» й іншими передбачено право
певної категорії громадян на
безкоштовний проїзд автомобільним
транспортом загального користування.
Відповідно, звертаючись до каси,
згадана категорія громадян придбаває
квиток на пільговий проїзд, сплачуючи
лише автостанційний збір за надані
послуги автостанції, що мало місце і у
випадку позивача, щодо котрого було
дотримано законодавства про
соціальний захист громадян та видано
йому безкоштовні квитки на проїзд. Щодо
викладених в позовній заяві пояснень
позивача з приводу поведінки
працівників ТОВ «Хмельницьктранс»
стосовно нього, вважає твердження
позивача безпідставними та надуманими,
оскільки моральної шкоди йому ніхто не
завдавав і доказів протилежного ним не
надано. Крім того, правилами надання
послуг пасажирського автомобільного
транспорту чітко визначена обов'язкова
візуальна інформація на автостанціях,
яка присутня у відповідача в повному
обсязі, в тому числі з переліком
категорій громадян, які мають право на
пільговий проїзд автомобільним
транспортом. Просить відмовити
позивачу в задоволенні його позовних
вимог повністю.

В судове засідання 11.03.2014 року
співвідповідач ФОП ОСОБА_3, представник
співвідповідача ПП «Волочиськтранс»
не з'явилися, про час та місце судового
розгляду справи були повідомлені в
установленому законом порядку, про
причини неявки суду не повідомили. За
таких обставин суд вважає за можливе
справу по суті розглянути за їх
відсутності в судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представника
відповідача ТОВ «Хмельницьктранс»,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що в позові слід відмовити в
повному обсязі з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Встановлено, що позивач є інвалідом
війни ІІ групи.

У відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»,
інвалідам війни та прирівняним до них
особам надаються такі пільги:
безплатний проїзд усіма видами
міського пасажирського транспорту,
автомобільним транспортом загального
користування в сільській місцевості,
а також залізничним і водним
транспортом приміського сполучення
та автобусами приміських і
міжміських маршрутів, у тому числі
внутрірайонних, внутрі- та міжобласних
незалежно від відстані та місця
проживання.

Разом з тим, статтею 36 Закону України
«Про автомобільний транспорт»,
передбачено надання автостанційних
послуг пасажирам, пов'язаних із їх
проїздом автобусами маршрутами
загального користування, перелік таких
послуг, які надаються за плату та
стягнення автостанційного збору за
надання обов'язкових послуг
автостанцій з осіб, які придбавають
проїзні квитки.

До обов'язкових послуг, що повинні
надаватися автостанціями пасажирам,
належить: продаж квитків; користування
приміщеннями для чекання поїздки,
облаштованими місцями для сидіння;
можливість користування громадськими
вбиральнями; інформування щодо
розкладу руху автобусів та вартості
поїздки.

За надання обов'язкових послуг
автостанцій з осіб, які придбавають
проїзні квитки, стягують
автостанційний збір, що входить до
вартості квитка.

Послуги автостанцій, крім послуг
кімнати матері і дитини, пасажирам
надаються за плату.

Згідно п. 130 Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України № 1184 від 26
вересня 2007 року, особи, що користуються
пільгами на оплату проїзду автобусами
міжміського та/або громадського
сполучення, звертаються в квиткову
касу автостанції для внесення
відповідної позначки до касової
відомості та отримання квитка на
пільговий проїзд.

Згідно з п. 116 Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту, справляння
автостанційного збору за надання
обов'язкових передбачених ст. 36 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
послуг, що входять до вартості квитка,
розмір збору визначається власниками
автостанцій за погодженням державної
адміністрації, на території якої
розташована автостанція. Порядок
визначення автостанційного збору
затверджується Міністерством.

Таким чином, позивач як інвалід війни
користується пільгою на безплатний
проїзд, проте чинним законодавством
звільнення його від автостанційного
збору, що є іншою платою, встановленою
законом, не передбачено, тому стягнення
цього збору відповідачем є законним.
Позивачем не надано і судом не здобуто
в судовому засіданні доказів на
підтвердження факту протиправних дій
відповідачів, які полягали б у відмові
визнавати його право на безоплатний
проїзд та стягнення з нього повної
вартості квитка на проїзд.

Зазначені обставини підтверджуються
пенсійним посвідченням № НОМЕР_1
ОСОБА_2, посвідченням серії НОМЕР_2 від
1.04.2010 року, наданими позивачем копіями
фіскальних чеків (а.с. 48 - 53), наданими
відповідачем актами перевірки
дотримання законодавства про захист
прав споживачів від 4.10.2011 року та від
7.10.2011 року, а посилання позивача на
листи прокуратури щодо неправомірних
дій відповідачів спростовуються
рішенням Хмельницького міськрайонного
суду від 9.09.2011 року у справі № 2/2218/917/11,
ухвалою Апеляційного суду
Хмельницької області від 16.11.2011 року у
справі № 22ц-3314, постановою
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 22.08.2011 року
та ухвалою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 9.11.2011 року у
справі № 2-а-2727/10/2270, копії котрих наявні
в матеріалах справи.

В частині позовної вимоги про
зобов'язання відповідачів вивісити
копії нормативно-правових актів слід
відмовити в позові, оскільки дана
вимога є безпідставною та
необґрунтованою, так як обов'язку
вказаних дій для відповідачів законом
не передбачено. Натомість наданими
відповідачем ТОВ «Хмельницьктранс»
доказами підтверджується факт
розміщення візуальної інформації, яка
передбачена Правилами надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту, належно та в повному
обсязі.

У відповідності ч. 1 ст. 1167 ЦК України,
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю,
відшкодовується особою, яка її
завдала, за наявності її вини.

Оскільки факту заподіяння моральної
шкоди, неправомірних дій відповідачів,
причинно-наслідкового зв'язку між
такими діями і шкодою встановлено не
було, тому позовна вимога про стягнення
моральної шкоди також задоволенню не
підлягає. При цьому суд не бере до уваги
наданих позивачем медичних документів
як доказів на підтвердження факту
заподіяння та розміру моральної шкоди
також і з тих підстав, що із зазначених
документів причинно-наслідкового
зв'язку між вказаними в позовній заяві
обставинами та захворюваннями
позивача не вбачається.

За таких обставин законні підстави для
задоволення позовних вимог позивача
відсутні, а тому в позові слід
відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у справі стягненню не
підлягають, оскільки від їх сплати
позивача звільнено.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 5, 8, 10, 11, 27, 60, 212 - 215 ЦПК України, ч. 1 ст.
6 Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст. ст. 1166, 1167 ЦК
України, п. 7 ч. 1 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту», Законом
України «Про автомобільний транспорт»,
Правилами надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту, затвердженими Постановою
Кабінету Міністрів України № 1184 від 26
вересня 2007 року, суд -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_2 до ТОВ
«Хмельницьктранс», фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, приватного
підприємства «Волочиськтранс» про
відновлення права, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
Апеляційному суду Хмельницької
області через Хмельницький
міськрайонний суд.

Суддя:

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частини)

11 березня 2014 року Хмельницький
міськрайонний суд в складі:

головуючої - судді Демінської А.А.,

з участю секретаря судового засідання
Підвальної Є.З.,

представника відповідача ТОВ
«Хмельницьктранс» - Сіти О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Хмельницький цивільну
справу за позовом

ОСОБА_2 до ТОВ «Хмельницьктранс»,
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
приватного підприємства
«Волочиськтранс» про відновлення
права, відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_2 до ТОВ
«Хмельницьктранс», фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, приватного
підприємства «Волочиськтранс» про
відновлення права, відшкодування
матеріальної та моральної шкоди -
відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, а також особи, які не
брали участі у справі, якщо суд вирішив
питання про їх права та обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Апеляційна скарга подається
Апеляційному суду Хмельницької
області через Хмельницький
міськрайонний суд.

Суддя: