Справа № 432/1667/14-ц
Провадження №2/432/1027/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

16 червня 2014 р.

Стахановський
міський суд Луганської області

у складі:

головуючого: судді ШАРГАРОВСЬКОЇ В.І.

при секретарі СКРИПНИК Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Стаханові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, 3-тя особа з боку
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору
Стахановський МВ ДУМС України в
Луганській області, про усунення
перешкод в користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до Стахановського
міського суду Луганської області із
позовом до відповідачів про усунення
перешкод в користуванні власністю.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначила, що відповідно до
рішення Стахановського міського суду
Луганської області від 02.02.2012 р. вона є
власником квартири АДРЕСА_1. В
означеній квартирі зареєстрована, але
не проживає відповідач ОСОБА_2, а
відповідач ОСОБА_3 в означеній квартирі
мешкає без реєстрації. Зазначені особи
позивачу сторонні люди. Просить суд
визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1;
усунути перешкоду у здійсненні
позивачем права користування та
розпорядження квартирою АДРЕСА_1, яка
належить позивачу на праві власності,
шляхом зняття ОСОБА_2 з реєстрації за
адресою : АДРЕСА_1; усунути перешкоду у
здійсненні позивачем права
користування та розпорядження
квартирою АДРЕСА_1, яка належить
позивачу на праві власності, шляхом
виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1;
стягнути солідарно з відповідачів на
користь позивача витрати на отримання
юридичної допомоги в сумі 200 грн.

В судовому засіданні позивач була
відсутня, надавши суду заяву про
розгляд справи за її відсутністю. На
заявлених вимогах наполягає, просить
їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
була відсутня, скориставшись своїм
правом, передбаченим ст. 38 ЦПК України,
приймати участь у справі через свого
представника.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні були відсутні. Про час і
місце розгляду справи повідомлені
належним чином - судовими повістками з
поштовим повідомленням. Причину неявки
до суду не повідомили. Заяви про
відкладання розгляду справи чи розгляд
справи за їх відсутністю суду не
надали.

Судом, за згодою позивача, прийнято
рішення про заочний розгляд справи за
відсутністю відповідачів і
постановлення по справі заочного
рішення на підставі наявних у справі
доказів.

Представник 3-ї особи з боку
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору -
Стахановського МВ ДУМС України в
Луганській області була відсутня,
надавши суду заяву про розгляд справи
за її відсутністю. Постановлення
рішення відносить на розсуд суду у
відповідності до вимог діючого
законодавства.

Заява представника 3-ї особи з боку
відповідача, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмету спору,
у відповідності до положень ч.2 ст. 158
ЦПК України судом прийнята.

Відповідно до положень ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
на підставі доказів, наданих сторонами.
Судом досліджені всі докази, надані
сторонами. Клопотання про витребування
і дослідження інших доказів до суду не
надійшли. Суд постановляє рішення на
підставі доказів, досліджених під час
судового розгляду справи.

Дослідивши письмові докази та оцінивши
усі докази по справі в їх сукупності
суд приходить до наступних висновків:

відповідно до ст. 6 Конвенції «Про
захист прав людини і основоположних
свобод» (далі Конвенція) кожен має
право на справедливий і публічний
розгляд його справи упродовж розумного
строку незалежним і безстороннім
судом, встановленим законом, який
вирішить спір щодо його прав та
обов'язків цивільного характеру.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції
визначає, що кожна фізична особа має
право мирно володіти своїм майном.
Ніхто не може бути позбавлений своєї
власності інакше як в інтересах
суспільства і на умовах, передбачених
законом і загальними принципами
міжнародного права.

Правом власності, відповідно до ч.1 ст.
316 ЦК України, є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Частина 1 статті 328 ЦК України визначає,
що право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом…

В судовому засіданні встановлено, що
позивачу на праві власності належить
квартира АДРЕСА_1, що підтверджено
інформаційною довідкою з реєстру прав
власності на нерухоме майно № 7838677 від
12.08.2013 р. (а.с.114-115), яку суд оцінює як
допустиму і кладе її в основу рішення в
якості письмового доказу, оскільки
інформаційна довідка видана
уповноваженою установою і оформлена у
відповідності до вимог діючого
законодавства.

Частина 1 статті 317 ЦК України визначає,
що власникові належать права
володіння, користування та
розпорядження своїм майном.

Таким чином, позивачеві, відповідно до
ЦК України, належить право володіння,
користування та розпорядження
квартирою АДРЕСА_1.

Доводи відповідача ОСОБА_2, зазначені
нею в запереченнях на позов від 18.03.2013 р.
(а.с.66) з приводу того, що вона отримала
спірну квартиру на законних підставах
і надані нею в підтвердження копія
технічного паспорту на квартиру
АДРЕСА_1, виготовленого комунальним
підприємством Стахановське бюро
технічної інвентаризації станом на
28.09.2007 р. (а.с.67-70), копія домової книги
для прописки громадян в будинку
АДРЕСА_1 (а.с.71-73) та копія витягу про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно № 16478494 від 31.10.2007 р. (а.с.74) судом
оцінюються як допустимі, але в основу
рішення як письмові докази, в
підтвердження факту наявності у
відповідача ОСОБА_2 на час розгляду
зазначено цивільної справи, права
власності на спірну квартиру не
кладуться, оскільки договір купівлі -
продажу означеної квартири від 25.10.2007
р., на підставі якого за ОСОБА_2 було
зареєстровано право власності на
квартиру, рішенням Стахановського
міського суду Луганської області
визнано недійсним, що підтверджено
рішенням Стахановського міського суду
Луганської області від 02.02.2012 р. (а.с.99-100,
цивільна справа № 2-151/12/1231), яке у
встановленому законом порядку не було
оскаржено і набрало чинності.

Право власності, відповідно до п.3 ч.1 ст.
346 ЦК України, припиняється у разі
припинення права власності на майно,
яке за законом не може належати цій
особі.

Оскільки, як зазначено вище, договір
купівлі - продажу спірної квартири за
яким відповідач ОСОБА_2 отримала право
власності на означену квартиру, за
рішенням суду визнано недійсним, в
сенсі положень п.3 ч.1 ст. 346 ЦК України,
право власності ОСОБА_2 на квартиру
АДРЕСА_1 припинилося, отже вона
втратила і право користування
зазначеною квартирою, оскільки
відповідно до положень ст. 150 Житлового
кодексу України право користування
житлом для особистого проживання і
проживання членів їх сімей мають
громадяни, які зазначене житло мають у
приватній власності.

В правових позиціях із зазначеного
питання, висловлених у постанові від
16.01.2012 р. які, відповідно до положень ч.1
с т. 360-7 ЦПК України, є обов'язковими для
застосування суддями України,
Верховний Суд України зазначив, що
аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь - яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11.12.2003 р. зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом 7 днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» від 11.12.2003
р. є спеціальним нормативно - правовим
актом, який регулює правовідносини,
пов'язані із зняттям з реєстрації місця
проживання, вбачається, що положення
ст. 7 цього Закону підлягають
застосувапнню до усіх правовідносин,
виникнення, зміна чи припинення яких
пов'язані з юридичним фактом зняття з
реєстрації місця проживання.

Таким чином вирішення питання про
зняття особи з реєстраційного обліку
залежить, зокрема, від вирішення
питання про право користування такої
особи жилим приміщенням відповідно до
норм житлового та цивільного
законодавства.

На підстві викладеного суд приходить
до висновку, що вимоги позивача в
частині усунення перешкод в
користуванні та розпорядженні нею
квартирою АДРЕСА_1 шляхом визнання
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування зазначеною квартирою та
зняття останньої з реєстрації в
квартирі є законними, обгрунтованими,
доведеними в судовому засіданні і
такими, що підлягають задоволенню у
повному обсязі.

В судовому засіданні встановлено, що в
квартирі позивача без реєстрації
мешкає донька відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3. Відповідачі переконливих
доказів на спростування зазначеного
факту, а також факту належного вселення
відповідача ОСОБА_3 до квартири
позивача, суду не надали, оскільки
відповідач ОСОБА_3, відповідно до
відомостей адресно - довідкового бюро
УДМС у Луганській області з 25.11.2010 р.
зареєстрована в АДРЕСА_2, що
підтверджено довідкою (а.с.3), яку суд
оцінює як допустиму і кладе її в основу
рішення в якості письмового доказу,
оскільки вона видана уповноваженою
державною установою і оформлена у
відповідності до вимог діючого
законодавства.

Частина 2 статті 386 ЦК України визначає,
що власник, який має підстави
передбачати можливість порушення
свого права власності іншою особою,
може звернутися до суду з вимогою про …
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Аналіз зазначених вище норми житлового
та цивільного законодавства дозволяє
зробити висновок про те, що права
членів сім'ї власника будинку
(квартири) є похідними від прав
власника, а отже з припиненням права
власності на спірне житло відповідача
ОСОБА_2, припиняється право на житло й у
членів її сім'ї, а саме: ОСОБА_3.

Проживання в квартирі позивача без її
згоди іншої особи, порушує права
позивача на володіння, користування і
розпорядження її власністю, отже
вимоги позивача в частині усунення
перешкод в користуванні та
розпорядженні нею свою власністю у
вигляді квартири АДРЕСА_1 шляхом
виселення ОСОБА_3 із квартири, яка
належить позивачу на праві власності,
вважаються судом такими, що підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Оскільки вимоги позивача судом
задоволені у повному обсязі, сплачена
позивачем сума судового збору в
розмірі 107,30 грн., підлягає стягненню з
відповідачів на користь позивача.

Стаття 1 Закону України «Про гранічний
розмір компенсаційних витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах» встановлює,
що розмір компенсаційних витрат на
правову допомогу у цивільних справах, в
яких така компенсація виплачується
стороні, на користь якої ухвалено
судове рішення, іншою стороною…, не
може перевищувати 40% встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза
судовими засіданнями та під час
ознайомлення з матеріалами справи в
суді, що визначається у відповідному
судовому рішенні.

Позивачем переконливих доказів з
приводу того, що вона дійсно оплатила 200
грн. за отримання правової допомоги
суду не надано. За таких обставин,
законних підстав для задоволення вимог
позивача про стягнення солідарно з
відповідачів 200 грн. в рахунок
відшкодування витрат на правову
допомогу, суд не вбачає і в цій частині
вимоги позивача слід залишити без
задоволення.

Керуючись ст.ст. 1 Першого Протоколу, 6
Конвенції «Про захист прав людини і
основоположних свобод»; ст.ст. 316, 328 ч.1,
356 ч.1, 358 ч.3, 386 ч.2 ЦК України; ст. 1 Закону
України «Про гранічний розмір
компенсаційних витрат на правову
допомогу у цивільних та
адміністративних справах»; ст.ст. 10, 11,
30, 60, 61 ч.1, 79 ч.1,3, 86 ч.2, 88 ч.1, 174 ч.4, 207 ч.1 п.5,
212-215, 292, 294 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Усунути перешкоду у здійсненні ОСОБА_1
права користування та розпорядження
квартирою АДРЕСА_1, яка належить їй на
праві власності, шляхом зняття ОСОБА_2 з
реєстрації за адресою : АДРЕСА_1.

Усунути перешкоду у здійсненні ОСОБА_1
права користування та розпорядження
квартирою АДРЕСА_1, яка належить їй на
праві власності шляхом виселення
ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_1 по 53,65 грн. з кожної в рахунок
відшкодування сплаченого судового
збору.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 про
солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3
200 грн. в рахунок відшкодування
сплачених витрат на отримання правової
допомоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на апеляційне
оскарження, якщо апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги, рішення суду, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено протягом 10
днів, з дня його проголошення, а
особами, які приймали участь у справі
але були відсутніми під час
проголошення рішення, протягом 10 днів,
з дня отримання його копії, шляхом
подання апеляційної скарги до
апеляційного суду Луганської області
через Стахановський міський суд
Луганської області.

Головуючий

Шаргаровська В.І.