Провадження № 2/217/72/2014
Справа № 217/2113/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року Авдіївський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

при секретарі Сильчевій Ю.С.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Авдіївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
розпискою, мотивуючи свої вимоги тим,
що 26 жовтня 2010 року відповідач взяв в
неї в борг суму у розмірі 60 000 гривень із
зобов'язанням повернути суму боргу до 1
травня 2011 року, про що склав розписку.
Однак, у зазначений відповідачем строк
відповідач суму боргу не повернув,
посилаючись на скрутне матеріальне
становище. Просила стягнути з ОСОБА_1 на
її користь борг у сумі 60 000 гривень.

У судове засідання позивач не
з'явилась, надала заяву про розгляд
справи за її відсутності. Також надала
письмові пояснення, в яких зазначила,
що вона на даний час проживає у
Російській Федерації. До 1990 року вона
мешкала у м. Авдіївка, куди приїхала у
жовтні 2010р. з останнім візитом. В той
час вона познайомилась з відповідачем,
який їй допомагав та спілкувався із
нею. В них склались приємні стосунки, і
коли вона збиралась поїхати з м.
Авдіївка відповідач попросив у борг 8 000
доларів США, що еквівалентно 60 000
гривень. Оскільки вона довіряла
відповідачеві, вона надала йому позику,
про що відповідач склав розписку. З
відповідачем вона спілкувалась за
телефоном, який завіряв, що гроші
поверне, коли в нього буде фінансова
можливість. Просила суд врахувати
вказані обставини при розгляді справи.
За таких обставин суд вважає за можливе
розглянути справу за відсутності
позивача на підставі наявних у справі
доказів.

Відповідач у судовому засіданні
позовні вимоги не визнав, надав
письмові заперечення проти позову, в
яких зазначив, що 26 жовтня 2010 року він
домовився з позивачем про купівлю її
двокімнатної квартири за адресою:
АДРЕСА_1, та оформлення необхідних
документів. При цьому вони домовились,
що позивач видає генеральну
довіреність та всі документи, а він в
свою чергу віддає їй 80 000 гривень, а на
суму, яка залишилась, у розмірі 60 000
гривень, - пише розписку. Зазначені
кошти він зобов'язався віддати після
оформлення квартири. При цьому витрати
на оформлення квартири вони домовились
нести в рівних частках. 20 травня 2011 року
він здійснив оформлення права
власності на квартиру. Позивач
повідомила йому свій рахунок, на якій
він спрямував суму у розмірі 5 900
доларів США. За переведення коштів він
сплатив приблизно 150 доларів США.
Оскільки наступного дня з'ясувалось, що
кошти позивач не отримала, 23 травня 2011
року він здійснив грошовий переказ на
суму 5 500 доларів США за програмою «Western
Union», заплативши за послуги 55 доларів
США. Залишок суми у розмірі 1300 доларів
США він витратив на оформлення
документів по квартирі. Позивач не
погодилась із цим, просила повернути їй
гроші у повному обсязі, однак,
відповідач їй відмовив, оскільки між
ними була домовленість, що оформлення
квартири буде здійснюватись у рівних
частках. Просив у задоволенні позову
відмовити.

Заслухавши пояснення відповідача,
дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами в межах
заявлених позовних вимог, суд
встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 26
жовтня 2010 року ОСОБА_1 склав розписку,
за текстом якої він зобов'язався
виплатити ОСОБА_2 60 000 гривень до 1
травня 2011 року.

Згідно зі ст. 1046 Цивільного кодексу
України (далі за текстом - ЦК України) за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до положень ст. 1047 ЦК
України на підтвердження укладення
договору позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

У відповідності до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику у строк та в
порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України у спорі про
стягнення боргу за договором позики,
викладеного у рішенні від 18 вересня 2013
року по справі № 6-63 цс 13, письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в
борг грошових коштів є документом, який
видається боржником кредитору за
договором позики, підтверджуючи як
його укладення, так і умови договору, а
також засвідчуючи отримання боржником
від кредитора певної грошової суми або
речей.

Досліджуючи боргові розписки чи
договори позики, суди повинні виявляти
справжню правову природу укладеного
договору, незалежно від найменування
документа, і залежно від установлених
результатів робити відповідні правові
висновки.

На підставі частини першої статті 360-7
Цивільного процесуального кодексу
України (далі за текстом - ЦПК України)
рішення Верховного Суду України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

Дослідженням правовідносин, що
склались між сторонами справи,
встановлено, що у даному випадку не
мало місце укладення договору позики
між сторонами, що підтверджується
наступними матеріалами справи.

Як пояснив у судовому засіданні
відповідач, вони з позивачем
домовились, що він купує в неї квартиру
АДРЕСА_2, витрати на оформлення
документів по якій сторони будуть
нести в рівних частках. На
підтвердження вказаних зобов'язань
відповідачем і була видана розписка.
Вважає, що він повністю розрахувався з
позивачем за купівлю квартири, а
частину коштів сплатив за її
оформлення, тому підстави для
стягнення з нього 60 000 гривень відсутні.
Зазначені пояснення відповідача
знайшли своє підтвердження під час
розгляду даної справи.

Так, 4 лютого 2011 року між ОСОБА_2 від
імені якої за довіреністю діяла ОСОБА_3
як продавцем та ОСОБА_4 як покупцем було
укладено договір купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_2. Вартість квартири за
договором склала 53 545 гривень.

Відповідно до наданої суду квитанції
про надіслання грошів шляхом грошового
переказу в системі «Western Union»,
відповідач 23 травня 2011 року переказав
позивачеві 5 500 доларів США, що
відповідно до офіційного курсу валют
НБУ станом на 23 травня 2011 року (797,85
гривень за 100 доларів США) складало 43
881,75 гривень.

З вказаних підстав, суд доходить
висновку, що фактично між сторонами
виникли правовідносини з приводу
укладення та виконання договору
купівлі-продажу квартири, а не договору
позики.

На підтвердження зазначеного висновку
суду свідчить й те, що у тексті розписки
немає вказівки, що відповідач брав у
позивача позику. В розписці лише
зазначено, що відповідач зобов'язався
виплатити позивачеві 60 000 гривень до 1
травня 2011 року. Тобто, всупереч вимогам
статті 1047 ЦК України, вказана розписка
не підтверджує факт отримання
відповідачем від позивача коштів.
Також позивачем не зазначено будь-яких
інших доказів укладення договору
позики.

Враховуючи викладене, суд не вбачає
підстав для задоволення позову ОСОБА_2
до ОСОБА_4 про стягнення боргу за
розпискою.

На підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України,
рішенням Верховного Суду України у
спорі про стягнення боргу за договором
позики, викладеного у рішенні від 18
вересня 2013 року по справі № 6-63 цс 13, та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 61, 64, 88, 208, 209, 212-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу за розпискою -
відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення
виготовлені у нарадчій кімнаті та
проголошені у судовому засіданні 29
квітня 2014 року.

Повний текст рішення складено 30 квітня
2014 року.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Авдіївський міський суд
Донецької області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні при
проголошенні рішення, мають право
оскаржити судове рішення протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:

Справа № 2/217/72/2014

№ 217/2113/13-ц

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(вступна та резолютивна частини)

29 квітня 2014 року Авдіївський міський
суд Донецької області в складі:

головуючого судді Соболєвої І.П.,

при секретарі Сильчевій Ю.С.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду міста Авдіївка
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про стягнення боргу за
розпискою, -

На підставі ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України,
рішенням Верховного Суду України у
спорі про стягнення боргу за договором
позики, викладеного у рішенні від 18
вересня 2013 року по справі № 6-63 цс 13, та
керуючись ст.ст. 10, 11, 57- 61, 64, 88, 208, 209, 212-215
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення боргу за розпискою -
відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення
виготовлені у нарадчій кімнаті та
проголошені у судовому засіданні 29
квітня 2014 року.

Повний текст рішення буде складено 30
квітня 2014 року.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Авдіївський міський суд
Донецької області шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні при
проголошенні рішення, мають право
оскаржити судове рішення протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: