АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц - 796/4154/2014
Головуючий у І інстанції Колдіна
Доповідач - Корчевний
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Охневській Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на заочне рішення
Голосіївського районного суду м. Києва
від 17 липня 2013 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»
до ОСОБА_1, 3-тя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю «Високі
аграрні технології» про стягнення
заборгованості за договором лізингу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року представник
Товариства з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,
3-тя особа Товариство з обмеженою
відповідальністю «Високі аграрні
технології» про стягнення
заборгованості за договором лізингута
просив стягнути заборгованість в
розмірі 962 775 грн. 81 коп.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28
квітня 2011 року між ТОВ «УніКредит
Лізинг» та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Високі аграрні
технології» був укладений Договір
фінансового лізингу № 256L11/00-LD,
відповідно до умов якого Лізингодавець
приймає на себе зобов»язання придбати
у власність від Продавця, що обраний
Лізингоодержувачем, Предмет лізингу
відповідно до встановлених
Лізингоодержувачем умов придбання та
технічних характеристик та передати
його у користування Лізингоодержувача
на строк та на умовах, визначених цим
Договором. Лізингоодержувач
зобов»язався прийняти предмет лізингу
у користування та сплачувати
Лізингодавцю лізингові платежі, інші
комісії, які зазначені у додатку до
цього договору та виконувати інші
обов»язки, передбачені цим договором
та чинним законодавством.

У зв'язку з тим, що відповідач не
дотримувався умов Договору
фінансового лізингу № 256L11/00-LD, йому
було надіслано повідомлення про
припинення дії договору.

З метою забезпечення виконання
зобов»язання Договір фінансового
Лізингу між ТОВ «УніКредит Лізинг» та
ОСОБА_1 було укладено договір поруки
№256L11/00/SUR від 28.04.2011 року. Згідно
договору поруки ОСОБА_1 зобов»язувався
безвідклично та безумовно сплатити за
його першою вимогою, протягом п»яти
робочих днів з дати отримання вимоги
про сплату всіх необхідних платежів
загальною сумою до 2 481 662 грн. 84 коп.

ОСОБА_1 надсилались вимоги від 20.01.2012
року та від 29.05.2012 р., однак
заборгованість за Договором
фінансового лізингу погашена не була.

Заочним рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 17 липня 2013
року позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «УніКредит Лізинг»
до ОСОБА_1, 3-тя особа Товариство з
обмеженою відповідальністю «Високі
аграрні технології» про стягнення
заборгованості за договором лізингу-
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Унікредит Лізинг»
суми боргу в розмірі 962 775 грн. 81 коп.,
судовий збір у розмірі 3 441 грн. 00 коп.

Не погоджуючись з заочним рішенням
суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та
просив заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 17 липня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги залишити
без задоволення.

Пославшись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права.

В апеляційній скарзі, апелянт зазначає,
що позивач намагається повторно
стягнути одну і ту ж суму
заборгованості за Договором
фінансового лізингу, так як рішенням
господарського суду міста Києва від
22.05.2013 року заборгованість підлягає
стягненню з ТОВ «Високі аграрні
технології», а заочним рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 17 липня 2013 року ця ж заборгованість
стягнена з ОСОБА_1

Крім того, апеллянт зазначає, що
відповідальність у вигляді неустойки у
розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення, регулюється ч. 2ст. 785 ЦК
України, яка не підлягає застосуванню
до регулювання відносин, що виникли із
Договору фінансового лізингу.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційних скарг, перевіривши
законність і обгрунтованість заочного
рішення, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 28 квітня 2011 року міжТОВ
«УніКредит Лізинг» та Товариством з
обмеженою відповідальністю «Високі
аграрні технології» був укладений
Договір фінансового лізингу № 256L11/00-LD,
відповідно до умов якого Лізингодавець
приймає на себе зобов»язання придбати
у власність від Продавця, що обраний
Лізингоодержувачем, Предмет лізингу
відповідно до встановлених
Лізингоодержувачем умов придбання та
технічних характеристик та передати
його у користування Лізингоодержувача
на строк та на умовах, визначених цим
Договором. Лізингоодержувач
зобов»язався прийняти предмет лізингу
у користування та сплачувати
Лізингодавцю лізингові платежі, інші
комісії, які зазначені у додатку до
цього договору та виконувати інші
обов»язки, передбачені цим договором
та чинним законодавством.

У зв'язку з тим, що відповідач не
дотримувався умов Договору
фінансового лізингу № 256L11/00-LD, йому
було надіслано повідомлення про
припинення дії договору.

Згідно договору поруки №256L11/00/SUR від
28.04.2011 року ОСОБА_1 зобов»язувався
безвідклично та безумовно сплатити за
першою вимогою, протягом п»яти робочих
днів з дати отримання вимоги про
сплату всіх необхідних платежів
загальною сумою до 2 481 662 грн. 84 коп.

ОСОБА_1 надсилались вимоги від 20.01.2012
року та від 29.05.2012 р., однак
заборгованість за Договором
фінансового лізингу погашена не була.

В апеляційній скарзі представник
апелянта зазначає, що позивач
намагається повторно стягнути одну і
ту ж суму заборгованості за Договором
фінансового лізингу та вказує, що
відповідальність у вигляді неустойки у
розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення, регулюється ч. 2ст. 785 ЦК
України не підлягає застосуванню до
регулювання відносин, що виникли із
Договору фінансового лізингу.

Колегія суду не може погодитися із
такими посиланням виходячи із
наступного.

Відповідно до п.12.4. Договору
Фінансового лізингу від 28.04.2011 року
Лізингодавець має право вимагати від
Лізингоодержувача сплати неустойки у
подвійному розмірі періодичного
лізингового платежу за весь час
прострочення у випадку невиконання
лізингоодержувачем обов»язку щодо
повернення предмету лізингу. При цьому,
для розрахунку приймається останній
(тобто такий, який передує факту
порушення зобов»язання
Лізингоодержувача щодо повернення
Предмета Лізингу) повний періодичний
платіж, згідно з графіком лізингових
платежів.

Колегія суду не може прийняти до уваги
посилання представника апелнята на те,
що відповідальність у вигляді
неустойки у розмірі подвійної плати за
користування річчю за час
прострочення, регулюється ч. 2ст. 785 ЦК
України не підлягає застосуванню до
регулювання відносин, що виникли із
Договору фінансового лізингу, так як
така умова була передбачена договором
фінансового лізингу, з умовами якого
апелянт був знайомий, про що свідчить
його підпис.

Тому, відповідно до ст.. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Крім того, відповідно до ст. 627 ЦК
України зазначено, що відповідно до
статті 6 цього Кодексу сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст.554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суду
приходить до висновку, що оскільки
згідно договору поруки від 28.04.2011 року
№№256L11/00/SUR, ОСОБА_1 являється
солідарним боржником, позичальником
всі умови договору виконанні, та
належним чином вимоги направлялись
поручителю про стягнення
заборгованості, тому рішення суду
першої інстанції є обґрунтованим, а
підстави для задоволення апеляційної
скарги - відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків в рішенні суду не
спростовують та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
відхилити апеляційну скаргу та
залишити рішення суду першої інстанції
без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 17 липня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: