АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 596/2205/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Лисюк І.О. Провадження №
22-ц/789/222/14 Доповідач - Храпак
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Матусів Ю.Б.

з участю - апелянта ОСОБА_1, його
представника ОСОБА_2 та представників
ОСОБА_3 - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Гусятинського районного суду
Тернопільської області від 26 грудня 2013
року в справі за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою та
стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом
знесення добудови та самовільно
облаштованої огорожі, з покладенням
витрат по знесенню на відповідача.

Позивач посилався на те, що він
придбав будинок по вказаній адресі у
ОСОБА_7 та згідно постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 29.03.2013 року йому залишено в
користуванні земельну ділянку площею
385,5 кв.м., а в користуванні ОСОБА_8
(попереднього власника) - 384,5 кв.м.,
включаючи в неї і приватизовану
земельну ділянку в розмірі 347 кв.м., та
залишивши в спільному користуванні 24
кв.м. Зазначив, що ОСОБА_3 здійснила
добудову свого житлового будинку та
звела огорожу на належній йому
земельній ділянці, без дозволу
держархбудконтролю, чим порушила його
право на користування земельною
ділянкою.

Крім того, просив стягнути з
відповідачки 5000 грн. моральної шкоди,
мотивуючи це тим, що постійно переживає
за долю своєї сім'ї, оскільки чоловік
відповідачки йому погрожує.

Рішенням Гусятинського районного
суду від 26 грудня 2013 року у задоволенні
позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою та стягнення моральної шкоди
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги, посилаючись на те, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи та неправильно
застосовані норми матеріального права.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення учасників
процесу, розглянувши справу в межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення, суд
апеляційної інстанції прийшов до
висновку, що апеляційну скаргу слід
відхилити.

Відмовляючи в позові ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, суд першої
інстанції виходив з того, що сторони по
справі є спільними землекористувачами,
між ними існує спір з приводу
належності спірної земельної ділянки,
підтверджуючих доказів на право
користування чи право власності і якої
саме частини земельної ділянки сторони
суду не представили, а тому даний позов
є передчасним.

Колегія суддів погоджується з
даним висновком суду першої інстанції
з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.152 ЗК України власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов"язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Стаття 212 ЗК України передбачає,
що самовільно зайняті земельні ділянки
підлягають поверненню власникам землі
або землекористувачам без
відшкодування затрат, понесених за час
незаконного користування ними.
Приведення земельних ділянок у
придатний для використання стан,
включаючи знесення будинків, будівель
і споруд, здійснюється за рахунок
громадян або юридичних осіб, які
самовільно зайняли земельні ділянки.

Судом першої інстанції
встановлено, що ОСОБА_1 є власником 27/50
частин житлового будинку за адресою:
АДРЕСА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 24.12.1998 року (а.с.16).

ОСОБА_3 належить на праві
приватної власності 23/50 частин
житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1
на підставі договору купівлі-продажу
від 19.08.1999 року.

Згідно довідки виконавчого
комітету Гусятинської селищної ради №
509 від 01.10.2013 року земельна ділянка
площею 793 кв.м закріплена за
будинковолодінням по АДРЕСА_1 і
знаходиться в спільному користуванні
ОСОБА_3 (АДРЕСА_1) та ОСОБА_1 (АДРЕСА_2) для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд.

З матеріалів справи вбачається,
що ОСОБА_7, яка відчужила належну їй
частину спірного будинковолодіння
ОСОБА_1, на підставі рішення
Гусятинської селищної ради народних
депутатів двадцять другого скликання
III сесії від 10.03.1995 року було надано у
приватну власність земельну ділянку
для будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд площею 0,0387 га по
АДРЕСА_1, і в березні 1999 року їй був
виданий державний акт на право
приватної власності на землю серії ТР
№ 005668 (а.с.40). Однак, договору про
відчуження даної земельної ділянки між
ОСОБА_1 і ОСОБА_7 не укладалося.

Крім цього, рішенням
Теребовлянського районного суду від
22.05.1997 року залишено в користуванні
ОСОБА_7 385,5 кв.м, а в користуванні ОСОБА_8,
яка відчужила належну їй частину
бидинку ОСОБА_3, земельну ділянку
розміром 384,5 кв.м, включивши в неї і
приватизовану земельну ділянку
розміром 347 кв.м та залишено в спільному
користуванні 24 м.кв.

Порядок користування визначено
згідно план-схеми, згідно технічної
експертизи та додатку до неї від 28.05.1996
року (а.с. 4-5).

16.07.1997 року Теребовлянським
районним судом видано виконавчий лист
по зазначеній справі. В процесі
виконання сторонами по справі було
укладено мирову угоду та складено акт
від 10.12.1997 року, згідно якого укладено
мирову угоду, а саме поділено земельну
ділянку: ОСОБА_7 виділено 303 кв.м, ОСОБА_8
- 321 кв.м, в спільному користуванні
залишено 86,8 кв.м (а.с.45).

Проте, колегія суддів вважає, що
судом вказана угода до уваги братися не
може, оскільки згідно ст.365 ЦПК (в
ред.1993р.) мирова угода, укладена між
сторонами в процесі виконання судового
рішення, подається в письмовій формі
судовому виконавцеві, який не пізніше
триденного строку передає її до суду за
місцем виконання рішення на
затвердження. Про затвердження мирової
угоди суд постановляє ухвалу
відповідно до правил статті 179 цього
Кодексу.

Однак, суду вказана мирова угода
не була передана та відповідно не
затверджена, в зв"язку з чим не набрала
чинності. Отже, рішення
Теребовлянського районного суду від
22.05.1997р. фактично не виконано.

Таким чином, колегія суддів
вважає, що сторони в судовому засіданні
не довели факту кому і яка частина
спірної земельної ділянки по АДРЕСА_1
належить, оскільки ні позивач, ні
відповідач суду не представили
підтверджуючих доказів на право
власності чи право постійного
користування спірною земельною
ділянкою, не визначено чітко меж в
натурі (місцевості) між ними, а тому
заявлений позов ОСОБА_1 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою та стягнення моральної шкоди
є передчасним.

За вказаних обставин, судом
першої інстанції дана вірна правова
оцінка представленим сторонами
доказам та ухвалено законне і
обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
відхилити.

Рішення Гусятинського районного
суду Тернопільської області від 26
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Н.М. Храпак