АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 -ц/796/3521/2014 року
Головуючий у 1-й інстанції:Гриньковська
Доповідач: Чобіток А.О.
Рішення

Іменем України

06 березня 2014 року колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в
складі :

головуючого - судді Чобіток А.О..

суддів - Немировської О.В.,Ящук Т.І.

при секретарі - Лужецькій І.С.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 16 жовтня 2013 року в справі за
позовом Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ПЗУ
Україна» до ОСОБА_1 про стягнення
страхового відшкодування,-

в с т
а н о в и л а:

У липні 2013 року Товариства з додатковою
відповідальністю «Інтер-Рікс Україна»
на підставі договору доручення
пред»явило позов в інтересах
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» до
відповідача про стягнення на користь
страхової компанії суми страхового
відшкодування в розмірі 3139,38 грн. ,яке
було виплачено ОСОБА_2 20.03.2010 року.

Позивач обґрунтовував позов тим, що
16.12.2009 року в м. Києві по проспекту
Ватутіна сталася дорожньо -
транспортна пригода, учасниками якої
стали водій ОСОБА_2,яка керувала
автомобілем «Daewoo Nexia» д/н НОМЕР_3 та
водій ОСОБА_1,який керував автомобілем
«ВАЗ 1184» д/н НОМЕР_4.

Оскільки постановою Дніпровського
районного суду м. Києва від 20.03.2010 року у
порушенні Правил дорожнього руху,що
призвело до зіткнення автомобілів було
визнано винним відповідача,позивач на
підставі страхового полісу №ВС3163978
здійснив виплату страхове
відшкодування водію ОСОБА_2 у розмірі
3139,38 грн.,в зв»язку з чим просить
стягнути зазначену суму з відповідача
в порядку регресу.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 16 жовтня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Представник позивача в апеляційній
скарзі просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове, яким позовні вимоги
задовольнити. Зазначає , що постановою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 20.03.2010 року притягнуто ОСОБА_1 до
адміністративної відповідальності за
порушення Правил дорожнього руху,
внаслідок якого сталася ДТП та
пошкоджено автомобіль ОСОБА_2 , в
зв»язку зі спливом строку
передбаченого ст.38 КУпАП для
притягнення осіб до адміністративної
відповідальності,а не за відсутності в
його діях правопорушення, що доводить
його вину у спричиненні матеріальної
шкоди, яка була відшкодована
страховиком,а тому останній має право
на вимогу в порядку регресу.

Вислухавши доповідь судді,
пояснення відповідача , обговоривши
доводи апеляційної скарги, обставини
справи, колегія суддів приходить до
наступного.

Встановлено, що 16.12.2009 року в м.
Києві по проспекту Ватутіна сталася
дорожньо-транспортна пригода,
учасниками якої стали водій ОСОБА_2,яка
керувала автомобілем «Daewoo Nexia» д/н
НОМЕР_3 та водій ОСОБА_1,який керував
автомобілем «ВАЗ 1184» д/н НОМЕР_4.

16.05.2009 року, між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «ПЗУ
Україна», був укладений договір
обов»язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, поліс № С 3163978, відповідно до
умов якого страхова компанія взяла на
себе зобов»язання у разі настання
дорожньо-транспортної пригоди за
участю застрахованого транспортного
засобу «ВАЗ 1184» д/н НОМЕР_4 за умови
настання цивільно-правової
відповідальності ОСОБА_1 здійснити
виплату страхового відшкодування на
користь третіх осіб, яким під час ДТП
заподіяна шкода ( а.с.4 ).

26.03.2010 року Дніпровським районним
судом м. Києва було розглянуто
протокол Дніпровського РУ ГУ МВС
України в м. Києві про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП , за яким
провадження в адміністративній справі
закрито у зв»язку з закінченням
строків притягнення до
адміністративної відповідальності з
зазначенням того, що із протоколу від
04.03.2010 року вбачається, що 16.12.2009 року о 18
год. 45 хв. на проспекті Ватутіна в м.
Києві ОСОБА_1, керуючи автомобілем
марки «ВАЗ 1184» д/н НОМЕР_4, не дотримався
безпечного бокового інтервалу руху,
внаслідок чого здійснив зіткнення з
автомобілем марки «Деу-Нексія» д/н
НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2, чим
заподіяв матеріальні збитки ( а.с. 15).

24.06.2010 року ОСОБА_2 звернулась до ПрАТ
«СК «ПЗУ Україна» з заявою про настання
страхового випадку як до страховика
ОСОБА_1 ( а.с.5-9).

Платіжним дорученням № 10128 від 23.07.2010
року, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» на
підставі ремонтної калькуляції та
страхового акту від 13.07.2010 року,
сплатило ОСОБА_2 страхове
відшкодування у розмірі 3139,38 грн. (
а.с.16-28).

Пред»явивши даний позов до
ОСОБА_1 як до винної особи, ПрАТ «СК «ПЗУ
Україна» зазначало, що в порушення
вимог Закону України «Про обов»язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» ОСОБА_1 як особа,
що винна у вчиненні ДТП, яка сталась
16.12.2009 року, не повідомив страховика про
страховий випадок, в зв»язку з чим він
зобов»язаний компенсувати позивачу
суму виплаченого останнім страхового
відшкодування в розмірі 3139,38 грн..

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 213 ЦПК
України, законним є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено вину ОСОБА_1 у
вчиненні ДТП, яка сталась 16.12.2009 року,
врахувавши , що постановою
Дніпровського районного суду м. Києва
від 20.03.2010 року провадження в справі
про притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУаАП
було закрито у зв»язку з закінченням
строків притягнення до
адміністративної відповідальності і
вказане рішення не встановлює вини
будь-якої з учасників даної ДТП ,
зазначивши при цьому, що у позивача
виникло право не регресу, а суброгації.

Проте з таким висновком суду
колегія суддів погодить не може,
оскільки до нього суд прийшов з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що регулюють
правовідносини, що виникли між
сторонами.

Як вже зазначалось вище та не
оспорюється ОСОБА_1, цивільно-правова
відповідальність якого була
застрахована позивачем, 16.12.2009 року в м.
Києві по проспекту Ватутіна сталася
дорожньо-транспортна пригода,
учасниками якої стали водій ОСОБА_2,яка
керувала автомобілем «Daewoo Nexia» д/н
НОМЕР_3 та водій ОСОБА_1, який керував
автомобілем «ВАЗ 1184» д/н НОМЕР_4 .

Постановою Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ за № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання застосування судами
законодавства при вирішенні спорів про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки» роз»яснено, що ,
відповідно до частини четвертої статті
61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що
набрав законної сили, або постанова
суду у справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчинені вони цією особою. У зв'язку із
цим у разі прийняття судом постанови
про закриття провадження у справі про
адміністративне правопорушення,
наприклад, через закінчення строків
накладення адміністративного
стягнення (стаття 38 Кодексу України про
адміністративні правопорушення), суд
повинен звернути увагу на те, чи
містить така постанова суду відповіді
на питання про те, чи мала місце
дорожньо-транспортна пригода та чи
сталася вона з вини відповідача.

Постановою від 26.03.2010 року , при
розгляді матеріалів, які надійшли з
Дніпровського РУ ГУ МВС України в м.
Києві про притягнення до
адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП Дніпровський
районний суд м. Києва встановив, що
«Із протоколу про адміністративне
правопорушення від 04.03.2010 року
вбачається, що 16.12.2009 року о 18 год. 45 хв.
на проспекті Ватутіна в м. Києві ОСОБА_1,
керуючи автомобілем марки «ВАЗ 1184» д/н
НОМЕР_4, не дотримався безпечного
бокового інтервалу руху, внаслідок
чого здійснив зіткнення з автомобілем
марки «Деу-Нексія» д/н НОМЕР_3 під
керуванням водія ОСОБА_2, чим заподіяв
матеріальні збитки. Відповідно до ст. 38
КУаАП України адміністративне
стягнення може бути накладене не
пізніше 3 місяців з дня скоєння
правопорушення. Правопорушення мале
місце 16.12.2009 року, адміністративний
матеріал надійшов до суду 17.03.2010 року,
справа розглянута 26.03.2010 року» та
закрив провадження у зв»язку з
закінченням строків притягнення до
адміністративної відповідальності.

Аналізуючи вказану постанову
суду, колегія суддів вважає, що судом
при розгляді матеріалів про
притягнення до адміністративної
відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП
встановлено ту обставину, що 16.12.2009 року
о 18 год. 45 хв. на проспекті Ватутіна в м.
Києві ОСОБА_1, керуючи автомобілем
марки «ВАЗ 1184» д/н НОМЕР_4, не дотримався
безпечного бокового інтервалу руху,
внаслідок чого здійснив зіткнення з
автомобілем марки «Деу-Нексія» д/н
НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2, чим
заподіяв матеріальні збитки, тобто
дана дорожньо-транспортна пригода
дійсно мала місце та сталася вона з
вини відповідача.

Проте на зазначене суд першої
інстанції увагу не звернув, що призвело
до неправильного вирішення даної
справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України,
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
надавши докази відповідно до вимог
ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Частина 1 ст. 58 ЦПК України
визначає, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

Зазначаючи про те, що його вина
у вчиненні даного ДТП не встановлена,
ОСОБА_1 будь-яких належних та
допустимих доказів у розумінні ст.ст.
58,59 ЦПК України на спростування
вказаної постанови суду не надав та на
наявність таких не вказав.

Відповідно до ст.. 33 Закону
України «Про загальнообов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» , учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язані вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди (п. 33.1.2).

Статтею 38 Закону України «Про
загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» встановлено, що страховик
після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника
або водія забезпеченого
транспортного засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду якщо він
не повідомив страховика у строки і
за умов, визначених у підпункті 33.1.2
пункту 33.1 статті 33 цього Закону ( п.381.1) .

Оскільки ОСОБА_1 як
страхувальник та водій забезпеченого
транспортного засобу за полісом №
ВС/3163978 від 16.05.2009 року, не повідомив
страховика про страховий випадок, який
мав місце 16.12.2009 року та за яким
позивачем виплачено страхове
відшкодування, то останній має до
відповідача право вимоги передбачене
ст. 38 Закону України «Про
загальнообов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

При цьому на дані
правовідносини поширюється саме право
регресу, а не суброгації як про це
зазначив суд першої інстанції.

Беручи до уваги всі
встановлені судом факти і відповідні
їм правовідносини, належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо,а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку про скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового рішення про задоволення позову
ПрАТ «СК «ПЗУ Україна».

Керуючись ст.ст. 304,307,309,313,314,316,319
ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» задовольнити.

Рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 16 жовтня 2013
року скасувати та ухвалити нове, яким
позов Приватного акціонерного
товариства «Страхова компанія «ПЗУ
Україна» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна»
страхове відшкодування у розмірі 3139
грн. 38 коп. та судовий збір у розмірі 229
грн. 40 коп..

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -
Судді -