РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2014 року
Хмельницький міськрайонний суд

в
складі:

головуючого - судді
Бондарчука В.В.

при
секретарі Потаніній О.О.,

з
участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні в
залі суду в м. Хмельницькому справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення,

встановив:

26 вересня 2013 року позивачка
звернулася до суду із позовом до
відповідача про виселення та
зобов'язання зніти з реєстрації,
посилаючись на те, що є власником
кватири АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі
зареєстрований та проживає її син
ОСОБА_3, який постійно вчиняє сварки та
бійки із ОСОБА_1, вигнав її з квартири,
внаслідок чого позивачка з серпня 2013
року проживає у своїх друзів та
знайомих. З огляду на що ОСОБА_1 з
підстав визначених ст.ст.116, 157 ЖК
України, ст.317 ЦК України просить
виселити відповідача із належної їй
квартири без надання іншого житла.

В судовому засіданні позивач та
його представник вимоги викладені у
позові підтримали в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні
проти позову заперечив, зазначив, що
мати бажає його виселити з надуманих
підстав, будь-яких сварок він з нею не
вчиняв, належними доказами це не
підтверджено, в подальшому подав до
суду заяву про розгляд справи без його
участі, в задоволенні позову просив
відмовити.

Суд, заслухавши пояснення
учасників процесу, свідків та
дослідивши матеріали справи прийшов до
висновку, що позов задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як встановлено в судовому
засіданні ОСОБА_1 на праві власності
належить квартира АДРЕСА_1, що
підтверджується копією свідоцтва про
право власності на нерухоме майно від 24
листопада 2003 року. У зазначеній
квартирі з 21 лютого 2001 року
зареєстровано місце проживання
ОСОБА_3, що підтверджується довідкою
про реєстрацію місця проживання або
перебування фізичної особи від 1 жовтня
2013 року.

Відповідно до ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставин, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог та заперечень.

В судовому засіданні позивачкою та її
представником не доведено обставин
того, що ОСОБА_3 систематичними
порушення правил співжиття, руйнуванні
та псуванні жилого приміщення робить
неможливим спільне проживання із ним
ОСОБА_1, в судовому засіданні належними
та допустимими доказами це
підтверджено не було.

Відповідно до ст.157 ЖК України членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

Ч.1 ст.116 ЖК України передбачено, що
члени сім'ї або інші особи, які
проживають разом з наймачем,
систематично руйнують чи псують жиле
приміщення, або використовують його не
за призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 12 квітня 1985
р. "Про деякі питання, що виникли в
практиці застосування судами
Житлового кодексу України" під час
вирішення справ про виселення на
підставі ст. 116 ЖК осіб, які
систематично порушують правила
співжиття і роблять неможливим для
інших проживання з ними в одній
квартирі або будинку, слід керуватися
тим, що під час триваючої
антигромадської поведінки виселення
винного може статися і під час
повторного порушення, якщо раніше
вжиті заходи попередження або
громадського впливу не дали позитивних
результатів. Серед таких визначені
заходи попередження, що застосовуються
судами, прокуратурами, органами
внутрішніх справ тощо.

Позивачка неодноразово зверталася до
Південно-західного відділення ХМВ УМВС
України в Хмельницькій області із
заявами по факту побиття, погроз
застосування фізичного насильства,
сварок та нецензурних висловлювань.

Так за результатами розгляду
звернення ОСОБА_1 по факту подій, які
мали місце 28 серпня 2013 року, а саме
сварки ОСОБА_3 із позивачкою, ображання
її нецензурними словами, погрожування
фізичною розправою та того, що
відповідач вигнав ОСОБА_1 з квартири,
працівниками міліції було складено
висновок від 30 серпня 2013 року та
протокол про адміністративне
правопорушення за ст.173-2 КУпАП, однак
постановою Хмельницького районного
суду від 21 жовтня 2013 року провадження у
справі було закрито, у зв'язку із
відсутністю в діях ОСОБА_3 складу
адміністративного правопорушення.
Доказами по справі були тільки
пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_3

9 вересня 2013 року ОСОБА_1 знову
звернулася до ПВЗМ ХМВ УМВС із заявою
про те, що ОСОБА_3 близько 18 год. 20 хв.
голосно слухав музику, обзивав
нецензурними словами, погрожував
фізичною розправою, внаслідок чого
було складено 11 вересня 2013 року
висновок та складено протокол про
адміністративне правопорушення за
ст.173-2 КУпАП України. ОСОБА_3 постановою
Хмельницького міськрайонного суду від
27 вересня 2013 року було визнано винним у
вчиненні цього адміністративного
правопорушення та накладено стягнення
у виді штрафу в сумі 68 грн.

Крім цього 11 вересня 2013 року ОСОБА_1
також звернулася до суду із заявою, про
те, що ОСОБА_3 в цей же день пошкодив
вхідні двері кімнати, ображав
нецензурними словами, про що зазначено
у висновку від 14 вересня 2013 року, яким
рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до
суду.

За цими зверненнями працівниками
Південно-західного відділення міліції
ХМВ УМВС України в Хмельницькій
області проводилися профілактичні
бесіди, щодо неприпустимості
протиправної поведінки щодо ОСОБА_1, що
підтверджується відповідними листами
від 3 вересня 2013 року, від 16 вересня 2013
року та винесено офіційне
попередження, яке не містить дати.

З постанови про закриття
кримінального провадження від 26 серпня
2013 року винесеної слідчим СВ
Хмельницького МВ УМВС України в
Хмельницькій області вбачається, що 22
серпня 2013 року ОСОБА_3 перебуваючи в
квартирі АДРЕСА_1 наніс удар рукою в
область голови ОСОБА_1, чим завдав
останній болю. Під час розслідування та
опитуванні мешканців будинку було
встановлено що гр. ОСОБА_3 веде
антигромадський спосіб вжиття,
неодноразово вчиняв насильство щодо
своєї матері, є наркозалежним,
неодноразово судимий, однак довести
факт побиття ОСОБА_1 не представилось
можливим через недостатність доказів.

Наявність чотирьох звернень
позивачки до Південно-західного
відділу міліції, за якими було
підтверджено тільки один випадок, які
будувались тільки на одних міркуваннях
ОСОБА_1 само по собі не свідчить про
систематичність порушення правил
співжиття, руйнування чи псування
жилого приміщення.

Зазначені у постанові обставини
щодо антигромадського способу життя,
наркозалежності свого підтвердження в
судовому засіданні не знайшли, як і не
доведено і обставин того, що між
сторонами існували суперечки,
зазначене спростовуються даними з
обласного наркологічного диспансеру,
де зазначено, що ОСОБА_3 на обліку не
перебуває, показаннями свідків ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
які в судовому засіданні зазначили, що
ОСОБА_3 не створює не зручностей для
своїх сусідів, не є конфліктним,
перебуває із ними у нормальних
відносинах, показаннями дільничного
інспектора Кіндзерського Л.А., який в
судовому засіданні зазначив, що всі
звернення до міліції з боку ОСОБА_1
ґрунтувалися тільки на висновках
останньої, будь-якими доказами
вчинення психічного насильства у сім'ї
підтверджено не було.

Показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_9,
ОСОБА_11 в частині конфліктних ситуацій,
сварок між сторонами, побиття
відповідачем своєї матері та в період
серпня - вересня 2013 року, пошкодження
ним вхідного замка у кімнату їм відомі
виключно із слів ОСОБА_1, будь-якими
іншими доказами це підтверджено не
було, тому судом до уваги братися не
можуть.

Судові витрати по справі становлять 114
грн. 70 коп., які відповідно до ст.88 ЦПК
України слід покласти на позивача.

Керуючись ст.ст.116, 157 ЖК України, ст.ст.60,
212-215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про виселення з квартири АДРЕСА_1
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Хмельницької
області протягом десяти днів з дня його
проголошення, а в разі, якщо апеляцію
подають особи, які не були присутніми в
судовому засіданні, то апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії рішення.

Суддя: