Справа № 478/1951/13-ц пров.№ 2/478/19/2014
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

29.01.2014 року
Казанківський районний суд
Миколаївської області

в складі: головуючої судді

Сябренко І.П. за участю: секретаря

Поліщук С.П.

представника позивача

ОСОБА_1

представника відповідача

Довбня О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду смт.
Казанка цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Золотий
колос» Казанківського району
Миколаївської області про визнання
договору оренди землі недійсним,

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1, яка діє в інтересах
ОСОБА_3 згідно діючої довіреності від
18.01.2013 року, звернулася до суду з
позовом до СТОВ «Золотий колос» про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, в якому зазначила,
що ОСОБА_3 відповідно до Державного
акту серії ІV-МК №042024 від 02.01.2001 року, є
власником земельної ділянки площею 9,80
га для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
розташованої на території
Миколаївської сільської ради
Казанківського району.

У 2002 році зазначену земельну ділянку
за договором оренди вона передала в
користування відповідачу строком на
п'ять років, а після спливу цього строку
за домовленістю сторін дію договору
було продовжено ще на п'ять років, але
юридично це не зафіксували.

По закінченню 2012 року ОСОБА_3
повідомила відповідача про свої наміри
в подальшому самостійно обробляти
належну їй земельну ділянку, однак той
відмовився її повертати з посиланням
на діючий між ними договір оренди землі
від 01.09.2008 року, надавши їй примірник
договору.

Про наявність договору оренди землі
від 01.09.2008 року ОСОБА_3 не було відомо, її
підпис в спірному договорі підроблено
відповідачем, а сам договір
зареєстровано, тому посилаючись на те,
що спірний договір не містить підпису
ОСОБА_3, як сторони (орендодавця) в
договорі, представник позивача просила
визнати спірний договір оренди землі
від 01.09.2008 року недійсним та стягнути з
відповідача на її користь судові
витрати.

Згодом, заявою від 10.12.2013 року
представник позивача збільшив позовні
вимоги і посилаючись на те, що 13.08.2013
року додатком №1 до договору від 01.09.2008
року відповідач без погодження
збільшив строк дії цього договору та
зазначив інші умови, просила визнати
недійсними договір оренди землі від
01.09.2008 року та датований 13.08.2013 року
додаток №1 до цього договору.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3
підтримала заявлені вимоги і
зазначила, що про існування договору
оренди землі від 01.09.2008 року їй стало
відомо в кінці 2012 року коли повідомила
відповідача про свої наміри в
подальшому самостійно обробляти
належну їй земельну ділянку, яка
перебувала у нього в оренді з 2002 року на
від підставі договору. Вперше
ознайомившись з наданим відповідачем
примірником договору оренди землі від
01.09.2008 року виявила, що підпис
орендодавця ОСОБА_3 виконано під
договором не нею, а іншою особою. Згодом
від свого чоловіка дізналася, що саме
він вчинив підпис на незаповнених
договорах оренди від її імені. Вона не
уповноважувала чоловіка на укладення
та підписання спірного договору, так як
мала наміри використовувати свою
ділянку самостійно. Наявність
існуючого та зареєстрованого спірного
договору, який вона не укладала і не
підписувала, стало перешкодою в її
намаганні через судовий позов
повернути свою ділянку, що спонукало її
повторно звернутися за захистом
порушеного права користування та
розпорядження своїм майном шляхом
пред'явлення позову про визнання
спірного договору недійсним. При
підписанні в серпні 2013 року Додатку до
договору від 01.09.2008 року вважала, що
підпис стосується грошових коштів,
отриманих при цьому як орендну плату за
2012 та 2013 роки. Про те, що згаданим
Додатком відбулося збільшення строку
дії спірного договору та доповнення
інших його умов, їй стало відомо від
свого представника-юриста після
консультації. Просила задовольнити
заявлені вимоги та стягнути з
відповідача на її користь судові
витрати по сплаті нею судового збору.

Представник позивача ОСОБА_1
підтримала заявлені (остаточні)
позовні вимоги і просила їх
задовольнити.

Представник відповідача Довбня О.В.
заявлені позовні вимоги не визнав і
пояснив, що договір оренди землі від
01.09.2008 року, зареєстрований 09 вересня 2010
року у Казанківському секторі
реєстрації Миколаївської філії центру
ДЗК за №444, не містить підпису
ОСОБА_3, так підписав договір її чоловік
ОСОБА_4, який діяв від її імені за
домовленістю з нею і яка не
заперечувала проти його підписання. На
підставі цього договору ОСОБА_3
сплачувалася орендна плата і останній
раз вона її отримала в розмірі 5000 грн.
за 2013 рік. Після державної реєстрації
договору оренди землі ОСОБА_3 не
зверталася до СТОВ «Золотий колос» зі
скаргами чи заявами з приводу
підписаного чоловіком договору з
посиланням на порушення її прав чи
інтересів, а тому її волевиявлення було
вільним і відповідало її внутрішній
волі. Вважає, що підписання спірного
договору не особисто ОСОБА_3, а іншою
особою - її чоловіком, не може бути
підставою для визнання цього договору
недійсним, так як її подальші дії щодо
підписання 31.08.2013 року Додатку №1 до
заданого договору, в якому сторони
узгодили строк його дії, розмір
орендної плати та інші істотні умови,
вказують на його схвалення і фактичне
виконання, тому просив відмовити в
задоволенні заявлених вимог.

Вислухавши пояснення сторін, опитавши
свідків та дослідивши письмові докази,
суд приходе такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст.792 відносини щодо
найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України
«Про оренду землі» від 06.10.1998 року (далі
- Закон) договір оренди землі підлягає
державній реєстрації та на підставі ч.1
ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК
України і ст.18 указаного Закону України
є укладеним (вчиненим) із моменту його
державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України
передбачені загальні вимоги,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину - волевиявлення
учасника правочину, додержання форми
правочину визначеного законом та
вчинення правочину особою, яка має
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
першою-третьою, п'ятою, шостою
частинами ст.203 ЦК України. В силу п.1 ч.2
ст.215 ЦК України недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається.

Матеріалами справи встановлено, що
громадянка ОСОБА_3 відповідно до
Державного акту серії ІV-МК №042024 від
02.01.2001 року, є власником земельної
ділянки площею 9,80 га для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, розташованої на території
Миколаївської сільської ради
Казанківського району Миколаївської
області.

Згідно договору оренди землі від
01.09.2008 року, зареєстрованого 09 вересня
2010 року у Казанківському секторі
реєстрації Миколаївської філії центру
ДЗК за №444, власник земельної
ділянки ОСОБА_3 передала її в оренду
СТОВ «Золотий колос» строком на 10
років.

В судовому засіданні доведено, що
вищевказаний договір власник
земельної ділянки ОСОБА_3, як сторона в
договорі, не підписувала і не
знайомилася з умовами договору щодо
об'єкту оренди, строку його дії, розміру
орендної плати та порядку її виплати,
інших істотних умов, зазначених в
тексті договору, а сам спірний договір
був підписаний її чоловіком ОСОБА_4 у
відсутності ОСОБА_3 як орендодавця, що
знайшло своє підтвердження в
поясненнях позивача ОСОБА_3 та
показаннях свідка ОСОБА_4 і визнається
представником відповідача
обставинами, які не підлягають
доказуванню.

ОСОБА_3, як власник земельної ділянки,
заперечує, що надавала повноваження
своєму чоловіку ОСОБА_4 укладати та
підписувати спірний договір. Такі
заперечення представником відповідача
не спростовані.

За загальним правилом, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (ч. 2 ст.207 ЦК України).

Виняток з цього правила стосується
фізичних осіб, які через хворобу або
фізичні вади не можуть підписатись
власноручно. В такому випадку за
дорученням такої особи та в її
присутності текст правочину підписує
інша особа. При цьому, підпис іншої
особи на тексті правочину, щодо якого
не вимагається нотаріального
посвідчення, має бути засвідчений
відповідною посадовою особою за місцем
роботи, навчання, проживання або
лікування особи, яка його вчиняє.

Отже, підпис від імені позивача ОСОБА_3
на спірному договорі вчинено іншою
особою без дотримання положень ст.207 ЦК
України, а також за відсутності
належної довіреності, наданої за
правилами статей 244, 245 ЦК України.

Враховуючи наведене, а також
специфіку договорів оренди землі, а
саме обов'язкову наявність в договорі
певних істотних умов та обов'язкову
державну реєстрацію цих договорів, суд
вважає, що відсутність особистого
підпису сторони в договорі оренди
землі свідчить про те, що сторони не
узгодили всі істотні умови договору,
передбачені Законом.

Отримання позивачем ОСОБА_3 орендної
плати за землю, як до оформлення
спірного договору, так і після цього, не
може бути достатнім доказом того, що
позивач погодився укласти договір
оренди саме на тих умовах, які
зазначені в спірному договорі, в тому
числі щодо строку дії цього договору.

За таких обставин, суд вважає
доведеним, що під час укладання
спірного договору, текст договору було
підписано від імені позивача
сторонньою особою, яка не мала належних
повноважень на вчинення такої дії. А
тому, не можна вважати, що сторони
досягли усіх істотних умов договору
оренди землі, що є підставою,
передбаченою ст.15 Закону України «Про
оренду землі» для визнання спірного
договору недійсним.

При вчиненні спірного правочину
волевиявлення власника земельної
ділянки ОСОБА_3, як учасника правочину,
не було вільним і не відповідало її
внутрішній волі, що вказує на
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені ч.3 ст.203 ЦК України.

Таким чином, законні права позивача
ОСОБА_3 щодо користування та
розпорядження своїм майном на власний
розсуд, передбачені ч. 1 ст.319 ЦК України,
були порушені і потребують захисту
згідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України та
ст.15 ЦК України, тому суд задовольняє
вимоги позивача про визнання спірного
договору оренди землі недійсним.

Додаток №1 до спірного договору від
01.09.2008 року, про визнання недійсним
якого заявлено позивачем ОСОБА_3, і
згідно до якого 31.08.2013 року між
сторонами досягнуто згоди щодо строку
дії спірного договору, розміру
орендної плати та доповнено істотною
умовою про заборону передачі земельної
ділянки в заставу і внесення до
статутного фонду, не пройшов державної
реєстрації і не будучи зареєстрованим
у встановленому законом порядку не є
укладеним, тому вимоги позивача про
визнання вказаного Додатку №1
недійсним не підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з
відповідача на користь позивача ОСОБА_3
належить стягнути 229 грн. 40 коп. судових
витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

В и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_3 до сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотий колос»
Казанківського району Миколаївської
області про визнання недійсними
договору оренди землі та додатку до
договору оренди землі, - задовольнити
частково.

Визнати договір оренди землі,
укладений 01 вересня 2008 року між ОСОБА_3
та сільськогосподарським товариством
з обмеженою відповідальністю «Золотий
колос» Казанківського району
Миколаївської області, зареєстрований
09 вересня 2010 року у Казанківському
секторі реєстрації Миколаївської
філії центру ДЗК за №44, -
недійсним.

В останній частині позовних вимог
відмовити.

Стягнути з сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Золотий колос»
Казанківського району Миколаївської
області на користь ОСОБА_3 судові
витрати, понесені нею у зв'язку з
розглядом справи, в розмірі 229 грн. 40
коп.

На рішення може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Миколаївської області через
Казанківський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя