Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/661/14
Головуючий у 1 інстанції: Ушатий
Суддя-доповідач: Денисенко Т.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Токмацького районного суду
Запорізької області від 27 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2, Токмацької міської ради, третя
особа відділ Держземагентства у
Токмацькому районі Запорізької
області про визнання частково
недійсним рішення Токмацької міської
ради, державного акту на право
власності на земельну ділянку та
зобов'язання знести паркан, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, Токмацької
міської ради про визнання частково
недійсним рішення Токмацької міської
ради, державного акту на право
власності на земельну ділянку та
зобов'язання знести паркан.

У позові зазначала, що відповідно до
свідоцтва про право особистої
власності від 23 березня 1972 року їй на
праві власності належить 1/2 частина
житлового будинку АДРЕСА_1, про що
здійснено запис в реєстраційній книзі
за №5880. Інша 1/2 частина житлового
будинку належить відповідачу ОСОБА_2 На
підставі рішення Токмацької міської
ради Запорізької області від 10 квітня
2003 року №21 вони з відповідачем
отримали у спільну часткову власність
земельну ділянку для обслуговування
жилого будинку, господарських будівель
та споруд, кадастровий номер
:01:014:0032, загальною площею 0,0771 га,
що підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЗП № 003832 від 06 травня 2003 року, де
її частка від загальної площі
земельної ділянки становить 0,0284 га, а
частка відповідача від загальної площі
земельної ділянки становить 0,0487 га. В
межах подвір'я, що обслуговує належну
їй частину житлового будинку,
знаходяться господарські будівлі, а
саме: гараж та веранда. По лінії межі
суміжних земельних ділянок була
натягнута сітка, в якій була хвіртка, що
дозволяло вільно обслуговувати
зазначені господарські будівлі. У 2012
році відповідачем замість сітки, була
встановлена капітальна споруда -
паркан впритул до господарської
будівлі - гаражу. Встановлення паркану
з нею, як з суміжним землекористувачем,
відповідач не узгоджував та її дозволу
на його зведення не отримував. Ця
капітальна огорожа є суцільна і не
містить хвіртки, а отже від того часу
вона не має доступу до частин належних
їй господарських будівель і житлового
будинку, які тепер знаходяться на
території подвір'я відповідача. Також
вказує, що дана межова споруда - паркан
зведений відповідачем без додержання
ДБН 79-92, а тому і є перешкодою в
користуванні належними їй
господарськими спорудами та догляді за
будинком, які у зв'язку з впливом часу
та погодних умов потребують ремонту.
Посилаючись на ці обставини, просила
задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Токмацького районного суду
Запорізької області від 27 листопада 2013
року позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_3 строк на звернення до
суду з позовом про визнання недійсними
(частково) рішення Токмацької міської
ради, державного акту на право
власності на земельну ділянку та
зобов'язання знести паркан.

Визнано недійсним рішення Токмацької
міської ради Запорізької області №21
від 10 квітня 2003 року у частині п.1.2.1 та п.
1.2.2 про надання у приватну власність
земельної ділянки для обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Визнано недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЗП №003832 від 06 травня 2003 року,
виданий на ім'я ОСОБА_3

Зобов'язано ОСОБА_2 знести паркан,
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 та Токмацької
міської ради солідарно на користь
ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 114 грн. 70
коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інтонації норм матеріального і
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
апелянта ОСОБА_2, заперечення
представника позивача ОСОБА_4,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з таких
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Як установлено судом, ОСОБА_3 на праві
власності належить 1/2 частина
житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі
свідоцтва про право особистої
власності на житловий будинок,
виданого виконкомом Токмацької
міської ради Запорізької області 23
березня 1972 року, яке було зареєстровано
в бюро технічної інвентаризації за №5880
(а.с. 12-13, 14, 20).

Інша 1/2 частина житлового будинку
належить відповідачу ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу,
посвідченого Токмацькою державною
нотаріальною конторою 9 листопада 1978
року (а.с 37-38).

На підставі рішення Токмацької міської
ради Запорізької області від 10 квітня
2003 року №21 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали у
спільну часткову власність земельну
ділянку для обслуговування жилого
будинку, господарських будівель та
споруд, кадастровий номер :01:014:0032,
загальною площею 0,0771 га, що
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ЗП № 003832 від 06 травня 2003 року, де
частка ОСОБА_3 від загальної площі
земельної ділянки становить 0,0284 га, а
частка ОСОБА_2 а від загальної площі
земельної ділянки становить 0,0487 га.

Тобто, право спільної часткової
власності на будинок виникло у сторін у
1972 та в 1978 році.

Відповідно до ст. 91 Земельного кодексу
Української РСР (1970 р.), яка була чинна
на момент виникнення у сторін спільної
часткової власності на будинок (по 1/2
частці за кожним), особи, яким належить
будинок на праві власності,
користуються земельною ділянкою
спільно. Порядок користування нею
визначається співвласниками будинку
залежно від розміру часток в спільній
власності на будинок.

Наступні зміни в розмірі часток у
спільній власності на будинок, які
сталися у зв'язку з прибудовою,
надбудовою або перебудовою, не тягнуть
за собою змін встановленого порядку
користування ділянкою.

При переході права власності на жилий
будинок, будівлі та споруди до кількох
осіб право на земельну ділянку
визначається співвласниками
пропорційно до їх часток в праві
спільної власності на будинок, будівлю
або споруду, якщо інше не встановлено
їхньою угодою, а в разі недосягнення
згоди - судом.

За змістом ст. 89 Земельного кодексу
України 2001 року, що діє на момент
виникнення спірних правовідношень,
земельна ділянка може належати на
праві спільної сумісної власності лише
громадянам.

У спільній сумісній власності
перебувають земельні ділянки: а)
подружжя; б) членів фермерського
господарства, якщо інше не передбачено
угодою між ними; в) співвласників
жилого будинку.

Володіння, користування та
розпорядження земельною ділянкою
спільної сумісної власності
здійснюються за договором або законом.

Співвласники земельної ділянки, що
перебуває у спільній сумісній
власності, мають право на її поділ або
на виділення з неї окремої частки.

Поділ земельної ділянки, яка є у
спільній сумісній власності, з
виділенням частки співвласника, може
бути здійснено за умови попереднього
визначення розміру земельних часток,
які є рівними, якщо інше не передбачено
законом або не встановлено судом.

Отже, виходячи з факту набуття
позивачами, як співвласниками
житлового будинку по вул.
З.Космодем'янської, 75 в м. Токмак на
підставі закону права користування
земельною ділянкою площею 0,0487 га, що
була надана попереднім
землекористувачам в установленому
законом порядку, порядок користування
даною земельною ділянкою у
відповідності до закону повинен
відповідати розміру часток сторін в
спільній власності на будинок.

Проте, в порушення вимог ст. 91
Земельного кодексу Української РСР (1970
р.) та ст. 89 Земельного кодексу України
2001 року при вирішенні питання про
передачі співвласникам житлового
будинку АДРЕСА_1 у власність
присадибної земельної ділянки
Токмацька міська рада Запорізької
області не дала належної оцінки тому,
що технічна документація на спірну
земельну ділянку не була виготовлена,
фактичне користування присадибною
земельною ділянкою загальною площею
0,0771 га співвласниками здійснюється в
порушення вимог закону зі значним
відступленням від часток у праві
власності на будинок - частка ОСОБА_3
від загальної площі земельної ділянки
становить 0,0284 га (що на 101,5 га менше ніж
вона мала право за законом), а частка
ОСОБА_2 від загальної площі земельної
ділянки становить 0,0487 га (що на 101,5 га
більше ніж він мав право за законом).

З матеріалів справи вбачається, що при
укладанні договору купівлі-продажу
частини будинку, між ОСОБА_2 та іншим
співвласником ОСОБА_3 письмовий
договір щодо порядку користування
земельною ділянкою, на якій знаходився
будинок, не укладався.

З наданої апеляційному суду апелянтом
копії плану зазначеної земельної
ділянки, виготовленого
Мелітопольським міжміським бюро
технічної інвентаризації 25 травня 1970
року земельна ділянка біля будинку
знаходилася на час придбання ним
частки в будинку у спільному
користуванні.

Посилання апелянта на те, що такий
порядок був установлений позивачкою з
іншим співвласником будинку (частку
якого від придбав) при судовому поділі
будинку в натурі, необґрунтований.

З рішення Токмацького районного суду
Запорізької області від 11 липня 1969
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про поділ тимчасової будівлі та
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання права
власності на 1/2 частку вбачається, що
сторонами не заявлялися вимоги про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, на якому
розташований будинок АДРЕСА_1, та таке
питання не вирішувалося (а.с. 14).

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3
не зверталася до Токмацької міської
ради Запорізької області із заявою про
передачу їй такої земельної ділянки у
власність.

З огляду на зазначене, висновок суду
про визнання недійсним рішення
Токмацької міської ради Запорізької
області №21 від 10 квітня 2003 року у
частині п.1.2.1 та п. 1.2.2 про надання у
приватну власність земельної ділянки
для обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і відповідно -
визнання недійсним державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЗП №003832 від 06 травня 2003 року,
виданого на ім'я ОСОБА_3 на підставі
такого рішення міської ради,
відповідає обставинам справи та
закону.

Доводи апелянта про неправильність
висновку суду про визнання поважними
причини пропуску позивачкою строку для
звернення з такими позовними вимогами
та поновлення цього строку
спростовуються матеріалами справи.

Так, судом було встановлено, що ОСОБА_3
не писала заяву про приватизацію
земельної ділянки, в 2003 році не
отримувала державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЗП
№003832 від 06 травня 2003 року, межі
земельних ділянок на місцевості не
були перенесенні, тобто вона не знала
про факт приватизації, має похилий вік
та є юридично необізнаною людиною, про
порушення свого права довідалася
тільки в 2012 році, коли відповідачем був
встановлений капітальний паркан.
Зазначені обставини судом правильно
визнані поважними причинами пропуску
позивачкою строку для звернення до
суду з вимогами про визнання
недійсними зазначеного рішення
Токмацької міської ради та Державного
акту.

Також, судом було встановлено, що
відповідач впритул до частини будинку
та господарських будівель, що
належать позивачці, збудував
капітальний паркан, який є суцільним і
в ньому відсутня хвіртка для доступу
позивачки для обслуговування вказаних
будівель. До 2011 року на цьому місті
стояв паркан із сітки та в ньому була
хвіртка, через яку позивачка мала
можливість обслуговувати належні їй
господарчі будівлі та частину її
будинку.

Зазначені обставини підтвердили суду
свідки ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9

Апелянт також підтвердив ці обставини,
але пояснив, що позивачка має похилий
вік і не користувалася хвірткою в
паркані, що існував раніше та відділяв
земельні ділянки, якими вони
користувалися окремо, в належному
стані стіни її будівель підтримувала
його дружина.

Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов до правильного висновку про
усунення перешкод у користуванні
позивачкою належною їй частиною
житлового будинку з господарськими
будівлями шляхом зобов'язання
відповідача знести зазначений паркан.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що рішення суду ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Токмацького районного суду
Запорізької області від 27 листопада 2013
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: