Дата документу 05.03.2014
Справа № 320824813-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року
м.
Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний
суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Колодіної Л.В.,

при секретарі - Арифовій Л.А.,

за участю прокурора - Лисенко І.С.,

представника відповідача Державної
казначейської служби України - Кріль
Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Мелітополі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2

до

Державної казначейської служби
України,

Мелітопольського МВ ГУ МВС України в
Запорізькій області,

Про стягнення моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства і прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

26 серпня 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом, в якому просить
стягнути з Державної казначейської
служби України на його користь
моральну шкоду, завдану внаслідок
незаконного притягнення його до
кримінальної відповідальності у
розмірі 1 000 000 грн. за рахунок
Державного бюджету України.

Позов обґрунтований тим, що 30 жовтня 2001
року Постановою начальника
Мелітопольського МВ Доценком В.А.
відносно позивача було порушено
кримінальну справу за ч. 2 ст. 206 КК
України (в редакції 1960 року). 28
листопада 2001 року постановою слідчого
СВ Мелітопольського МВ Шилко М.В.
позивачу було пред'явлено
обвинувачення в скоєнні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 206 КК України. В
той же день відносно нього було
застосовано запобіжний захід у вигляді
підписки про невиїзд.

Позивач зазначає, що 05 листопада 2003
року Постановою старшого слідчого
Савченко А.М. йому було пред'явлено
обвинувачення у скоєнні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України (в
редакції 2001 року). Постановою від 30
грудня 2010 року кримінальна справа
відносно нього була закрита за п. 1 ст. 6
КПК України, за відсутністю події
злочину.

Позивач вказує, що на протязі 9 років і 1
місяця, тобто в період з 28 листопада 2001
року і по 30 грудня 2010 року він перебував
під слідством і йому була спричинена
моральна шкода, яка виражається в тому,
що він був позбавлений вільному
пересуванню по Україні і вільного
виїзду за її межі, був усунений із
займаної посади, а потім звільнений із
займаної посади, як юрист був
позбавлений права на здачу іспитів на
зайняття адвокатської діяльності.
Також позивач вказує, що на сьогодні
він по віку та по стану здоров'я не може
влаштуватися на роботу. У зв'язку із
слідством та звільненням з роботи у
нього спочатку погіршились, а потім й
припинились відношення з колишніми
товаришами по службі та іншими людьми.
Всі ці обставини обмежували його життя.
При цьому він є учасником бойових дій,
має численні осколочні поранення тіла
та контузію головного мозку, отримані
ним при проходженні військової служби
в Афганістані. Все своє життя він
дотримувався високих моральних
цінностей. Тому, всі незаконні
аморальні дії правоохоронних органів
по відношенню до нього він сприйняв
надмірно болісно. Внаслідок чого
здоров'я повністю підірвано.

Позивач зазначає, що спричинений йому
мінімальний розмір моральної шкоди
тільки за час знаходження його під
кримінальним слідством, згідно з ч. 3 ст.
13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди,
спричиненої громадянинові незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства, прокуратури та суду» складає
104 640 грн. 00 коп. (960 грн. 00 коп. - розмір
мінімальної заробітної плати станом на
01 квітня 2011 року х 109 місяців - кількість
повних календарних місяців
перебування його під слідством).

Тому позивач просить суд стягнути з
Державної казначейської служби
України на його користь моральну шкоду,
завдану внаслідок незаконного
притягнення його до кримінальної
відповідальності у розмірі 1 000 000 грн.
за рахунок Державного бюджету України.

18 жовтня 2011 року позивач доповнив свій
позов тим, що 10 жовтня 2011 року ЗО МСЕК
він визнаний інвалідом 2 групи
захворювання центральної нервової
системи. Його інвалідність є слідством
спричинення йому правоохоронними
органами м. Мелітополя душевних
страждань.

07 жовтня 2013 року до суду надійшов
уточнений позов від позивача, який він
доповнив тим, що 30 жовтня 2001 року
відносно нього була порушена
кримінальна справа за ч. 2 ст. 206 КК
України, а 30 грудня 2010 року вказана
справа відносно нього була закрита за
п. 1 ст. 6 КПК України за відсутністю
події злочину. Про всі інші проміжні
постанови слідчих, винесені у вказаний
період, позивачу не було відомо і він їх
вважає фіктивними. Весь час, в період з
28 листопада 2001 року і по 04 липня 2011 року
позивач перебував під слідством і під
мірою запобіжного заходу - підписку про
невиїзд. Позивач вказує, що під
незаконним кримінальним
переслідуванням він знаходився 115
календарних місяців і 6 днів. Позивач
вважає, що спричинений йому
мінімальний розмір моральної шкоди
станом на 15 вересня 2013 року складає 131 905
грн. 00 коп. (1 147 грн. 00 коп. - розмір
мінімальної заробітної плати станом на
01 січня 2013 року х 115 місяців - кількість
повних календарних місяців
перебування його під слідством та
судом). Тому позивач просить суд
стягнути з держави в особі Державної
казначейської служби України на його
користь моральну шкоду, завдану його
здоров'ю і інтересам органами
досудового слідства та прокуратури
Запорізької області у розмірі 3 000 000
грн.

08 січня 2014 року позивач доповнив свій
позов тим, що він зробив розрахунок
мінімального розміру моральної шкоди
станом на 28 січня 2014 року, який складає
140 070 грн. 00 коп. (1 218 грн. 00 коп. - розмір
мінімальної заробітної плати станом на
01 грудня 2013 року х 115 місяців - кількість
повних календарних місяців
перебування його під слідством та
судом).

13 лютого 2014 року позивач доповнив свій
позов тим, що до моральної шкоди він
також відносить притягнення його до
адміністративної відповідальності за
ст. 185-3 КУпАП та накладення на нього
адміністративного стягнення (5 діб
адміністративного арешту) постановою
суду від 07 серпня 2001 року. Вказане
притягнення було за скоєння
адміністративного правопорушення за
ст. 173 КУпАП, яке потім було
перекваліфіковане на ч. 2 ст. 206 КК
України.

В судовому засіданні позивач підтримав
свої позовні вимоги в повному обсязі та
просить суд задовольнити позов.

В судовому засіданні представник
Державної казначейської служби
України позов не визнала та пояснила,
що належних підтверджуючих доказів
позивачем не надано. Позивачем не було
надано жодного доказу того, що
застосування запобіжного заходу у
вигляді підписки про невиїзд впливало
на його життя. Також позивач не
звертався до відповідного
правоохоронного органу з письмовою
заявою про надання дозволу виїхати за
межі міста Мелітополя та не отримував
письмової відмови з цього питання. Крім
того, позивачем не надано доказів, що
необхідність проходження лікування
має причинно-наслідковий зв'язок між
відкриттям кримінальної справи
відносно нього та виникненням
необхідності проходження лікування у
медичних закладах.

Прокурор в судовому засіданні позов не
визнав та пояснив, що позивачем не
надано доказів того, що погіршення
стану здоров'я відбувалося в зв'язку з
порушенням кримінальної справи, а не з
перебуванням на військовій службі та
отриманням поранень та контузій.

Суд, вислухавши думку учасників
судового процесу, дослідивши матеріали
справи, вважає, що позов слід
задовольнити частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 07 серпня 2001 року
Мелітопольським міськрайонним судом
Запорізької області (суддя Лащенко Н.В.)
була винесена Постанова про
притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 185-3 КУпАП (порушення порядку під
час судового засідання 03 серпня 2001 року
при розгляді адміністративного
матеріалу відносно нього за ст. 173
КУпАП) та накладено на нього
адміністративне стягнення у вигляді
адміністративного арешту на строк 5
діб.

16 серпня 2001 року Мелітопольським
міськрайонним судом Запорізької
області (суддя Кучеренко В.В.) була
винесена Постанова, згідно якої
провадження по адміністративній
справі відносно ОСОБА_2 за ст. 173 КУпАП
закрито, а матеріали відносно нього
надіслані прокурору М. Мелітополя для
вирішення питання про порушення
кримінальної справи в порядку ст. 97 УПК
України.

30 жовтня 2001 року постановою начальника
Мелітопольського МВ УМВС України в
Запорізькій області Доценка В.О.
порушено кримінальну справу № 13980111
відносно ОСОБА_2 за ст.206 ч.2 КК України (у
редакції 1960 року).

28 листопада 2001 року постановою
слідчого СВ Мелітопольського МВ УМВС
Шилко М.В. ОСОБА_2 обрано запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд,
про що останньому оголошено.

28 листопада 2001 року постановою
слідчого СВ Мелітопольського МВ УМВС
Шилко М.В. кримінальна справа у
відношенні ОСОБА_2 за ч. 2 ст. 206 КК
України провадженням закрита у зв'язку
з відсутністю в його діях складу
злочину.

23 грудня 2001 року постановою начальника
СВ Мелітопольського МВ УМВС Бахаєва
І.М. скасована постанова про закриття
кримінальної справи від 28.11.2001 року.

18 квітня 2002 року постановою слідчого СВ
Мелітопольського МВ УМВС Бузинник В.О.
поновлено попереднє слідство по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2

18 квітня 2002 року постановою слідчого
Мелітопольського МВ УМВС Бузинник В.О.
дії ОСОБА_2 перекваліфіковані з ч. 2 ст.
206 КК України на ст. 176-3 КК України (у
редакції 1960 року).

18 квітня 2002 року постановою слідчого СВ
Мелітопольського МВ УМВС Бузинник В.О.
кримінальна справа у відношенні ОСОБА_2
за ст. 176-3 КК України провадженням
закрита у зв'язку з відсутністю в його
діях складу злочину. На адресу
останнього була надіслана копія
постанови.

21 серпня 2002 року заступником прокурора
м. Мелітополя Коноплянко О.О. винесена
постанова, якою скасована постанова
про закриття кримінальної справи від
18.04.2002 року.

25 листопада 2002 року постановою
старшого слідчого СВ Мелітопольського
МВ УМВС Савченко О.М. кримінальна
справа у відношенні ОСОБА_2 за ст. 176-3 КК
України (редакції 1960 року) провадженням
закрита у зв'язку з відсутністю в його
діях складу злочину. На адресу
останнього була надіслана копія
постанови.

16 жовтня 2003 року старшим прокурором
прокуратури Запорізької області
Іваніним В.В. винесена постанова, якою
скасована постанова про закриття
кримінальної справи від 25.11.2002 року та
скасована постанова про
перекваліфікацію дій від 18.04.2002 року.

31 жовтня 2003 року постановою старшого
слідчого Мелітопольського МВ УМВС
Савченко О.М. дії ОСОБА_2
перекваліфіковані з ч. 2 ст. 206 КК
України (у редакції 1960 року) на ч. 1 ст. 296
КК України (у редакції 2001 року).

05 листопада 2003 року постановою
слідчого СВ Мелітопольського МВ УМВС
Савченко О.М. ОСОБА_2 обрано запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд,
про що останньому оголошено.

05 листопада 2003 року постановою
старшого слідчого Мелітопольського МВ
УМВС Савченко О.М. притягнено ОСОБА_2 в
якості обвинуваченого та пред'явлено
йому обвинувачення у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України (у
редакції 2001 року). Копія даної
постанови вручена ОСОБА_2

29 липня 2004 року постановою слідчого СВ
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. призупинено досудове слідство по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2

28 серпня 2004 року постановою слідчого СВ
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. поновлено попереднє слідство по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2

28 серпня 2004 року постановою слідчого СВ
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. призупинено досудове слідство по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2

06 жовтня 2004 року постановою слідчого СВ
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. поновлено попереднє слідство по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2

22 жовтня 2004 року постановою слідчого
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. притягнено ОСОБА_2 в якості
обвинуваченого та пред'явлено йому
обвинувачення у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України (у
редакції 2001 року). Копія даної
постанови вручена ОСОБА_2

27 лютого 2005 року постановою слідчого СВ
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. призупинено попереднє слідство по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2

27 квітня 2005 року постановою слідчого
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. дії ОСОБА_2 перекваліфіковані з ч. 1
ст. 296 КК України (у редакції 2001 року) на
ст. 176-3 КК України (у редакції 1960 року).
Кримінальна справа у відношенні ОСОБА_2
за фактом образи голови
Мелітопольського міськрайонного суду
Шевченка Е.І. закрита у зв'язку з
відсутністю в його діях складу злочину.
На адресу ОСОБА_2 була надіслана копія
постанови.

27 квітня 2006 року постановою слідчого СВ
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. поновлено досудове слідство по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2

25 червня 2006 року постановою слідчого СВ
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. призупинено попереднє слідство по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2

29 червня 2006 року постановою першого
заступника начальника СУ УМВС України
в Запорізькій області Овчинник Р.В.
поновлено досудове слідство по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2

15 жовтня 2006 року постановою слідчого СВ
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. поновлено досудове слідство по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2

20 жовтня 2006 року постановою слідчого
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. кримінальна справа у відношенні
ОСОБА_2 за фактом образи голови
Мелітопольського міськрайонного суду
Шевченка Е.І. закрита у зв'язку з
відсутністю в його діях складу злочину.
На адресу ОСОБА_2 була надіслана копія
постанови.

07 листопада 2006 року заступником
прокурора м. Мелітополя Фоміним В.В.
винесена постанова, якою скасована
постанова про закриття кримінальної
справи від 20.10.2006 року.

13 листопада 2006 року постановою
слідчого СВ Мелітопольського МВ УМВС
Михайленко С.В. призупинено попереднє
слідство по кримінальній справі
відносно ОСОБА_2

28 листопада 2006 року постановою
слідчого СВ Мелітопольського МВ УМВС
Михайленко С.В. поновлено досудове
слідство по кримінальній справі
відносно ОСОБА_2

20 липня 2007 року постановою слідчого
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. кримінальна справа у відношенні
ОСОБА_2 за фактом образи голови
Мелітопольського міськрайонного суду
Шевченка Е.І. закрита у зв'язку з
відсутністю в його діях складу злочину.
На адресу ОСОБА_2 була надіслана копія
постанови.

10 листопада 2008 року прокурором
прокуратури Запорізької області
Смірновим В.Ю. винесена постанова, якою
скасована постанова про закриття
кримінальної справи від 20.07.2007 року.

03 квітня 2009 року постановою старшого
слідчого Мелітопольського МВ УМВС
Мінакової О.М. кримінальна справа у
відношенні ОСОБА_2 за фактом образи
голови Мелітопольського
міськрайонного суду Шевченка Е.І.
закрита у зв'язку з відсутністю в його
діях складу злочину. На адресу ОСОБА_2
була надіслана копія постанови.

23 квітня 2010 року Мелітопольським
міськрайонним судом винесена
постанова, якою скасована постанова
про закриття кримінальної справи від
03.04.2009 року.

20 травня 2010 року постановою старшого
слідчого Мелітопольського МВ УМВС
Мінакової О.М. кримінальна справа у
відношенні ОСОБА_2 за фактом образи
голови Мелітопольського
міськрайонного суду Шевченка Е.І.
закрита у зв'язку з відсутністю в його
діях складу злочину. На адресу ОСОБА_2
була надіслана копія постанови.

27 жовтня 2010 року прокурором
Генеральної прокуратури України
Курлатовим О.М. винесена постанова,
якою скасована постанова про закриття
кримінальної справи від 20.05.2010 року.

30 грудня 2010 року постановою слідчого
Мелітопольського МВ УМВС Коваль С.В.
кримінальна справа у відношенні ОСОБА_2
за фактом хуліганства закрита на
підставі п. 1 ст. 6 КПК України у зв'язку з
відсутністю події злочину. На адресу
ОСОБА_2 була надіслана копія постанови.

Частинами 1, 3 ст. 23 ЦК України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб.

Згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 1167 ЦК
України моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, який її завдав,
якщо шкоди завдано фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування як
запобіжного заходу тримання під вартою
або підписки про невиїзд, незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту або виправних робіт.

Право на відшкодування шкоди, завданої
фізичній особі незаконними діями
органом дізнання, досудового слідства,
прокуратури або суду, виникає у
випадках, передбачених законом,
зокрема, у разі незаконного
притягнення її до кримінальної
відповідальності, незаконного
застосування як запобіжного заходу,
тримання під вартою або підписки про
невиїзд (ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був
незаконно притягнути до кримінальної
відповідальності із застосуванням
запобіжного заходу підписки про
невиїзд в період (з урахуванням
неодноразового поновлення і закриття
кримінальної справи):

- з 30 жовтня 2001 року по 28 листопада
2001 року включно (29 днів),

- з 23 грудня 2001 року по 18 квітня 2002 року
включно (117 днів),

- з 21 серпня 2002 року по 25 листопада
2002 року включно (96 днів),

- з 16 жовтня 2003 року по 29 липня 2004
року включно (287 днів),

- з 28 серпня 2004 року по 28 серпня 2004
року включно (1 день),

- з 06 жовтня 2004 року по 27 квітня 2005
року включно (203 дня),

- з 27 квітня 2006 року по 25 червня 2006
року включно (59 днів),

- з 29 червня 2006 року по 20 жовтня 2006
року включно (113 днів),

- з 07 листопада 2006 року по 13
листопада 2006 року включно (6 днів),

- з 28 листопада 2006 року по 20 липня
2007 року включно (234 дня),

- з 10 листопада 2008 року по 03 квітня
2009 року включно (144 дня),

- з 23 квітня 2010 року по 20 травня 2010
року включно (27 днів),

- з 27 жовтня 2010 року по 30 грудня 2010
року включно (64 дня),

а всього разом 1 380 днів.

Суд критично відноситься до Постанови
слідчого СВ Мелітопольського МВ УМВС
Михайленко С.В. від 27 лютого 2005 року про
призупинення попереднього слідства по
кримінальній справі відносно ОСОБА_2,
оскільки з матеріалів кримінальної
справи не вбачається доказів про
поновлення кримінальної справи. А в
справі наступною є Постанова слідчого
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. від 27 квітня 2005 року, якою дії
ОСОБА_2 перекваліфіковані з ч. 1 ст. 296 КК
України (у редакції 2001 року) на ст. 176-3 КК
України (у редакції 1960 року);
кримінальна справа у відношенні ОСОБА_2
за фактом образи голови
Мелітопольського міськрайонного суду
Шевченка Е.І. закрита у зв'язку з
відсутністю в його діях складу злочину.
На адресу ОСОБА_2 була надіслана копія
постанови. Тому суд при розрахунку
періоду перебування ОСОБА_2 під
слідством враховує постанову від 27
квітня 2005 року.

Також суд критично відноситься до
Постанови слідчого СВ
Мелітопольського МВ УМВС Михайленко
С.В. від 15 жовтня 2006 року про поновлення
досудового слідства по кримінальній
справі відносно ОСОБА_2, оскільки в
справі попередньою є Постанова першого
заступника начальника СУ УМВС України
в Запорізькій області Овчинник Р.В. від
29 червня 2006 року, якою поновлено
досудове слідство по кримінальній
справі відносно ОСОБА_2 і з матеріалів
кримінальної справи не вбачається
доказів про призупинення кримінальної
справи. Тому суд при розрахунку періоду
перебування ОСОБА_2 під слідством
враховує постанову від 29 червня 2006
року.

Крім того, суд не враховує період
притягнення ОСОБА_2 до
адміністративної відповідальності за
ст. 185-3 КУпАП та накладення на нього
адміністративного стягнення (5 діб
адміністративного арешту) постановою
суду від 07 серпня 2001 року, як просить в
позові позивач, оскільки вказана
постанова не була позивачем оскаржена
і не вважається незаконною.

Отже, ОСОБА_2 незаконно перебував під
слідством 46 місяців (1380 днів : 30 днів (1
місяць)), а тому у нього виникло право на
відшкодування моральної шкоди.

Внаслідок незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності із
застосуванням міри запобіжного заходу
- підписки про невиїзд, ОСОБА_2 зазнав
моральних втрат, був обмежений у
пересуванні, вільному обранні свого
місця проживання та перебування,
відчував емоційну напругу та
хвилювання, звичайний спосіб його
життя був порушений. Він був
відсторонений, а потім і звільнений від
роботи. Також ОСОБА_2 є учасником
бойових дій, має численні осколочні
поранення тіла та контузію головного
мозку, отримані ним при проходженні
військової служби в Афганістані,
неодноразово перебував на
стаціонарному лікування, є інвалідом
ІІ групи.

Доводи представника відповідача щодо
ненадання позивачем доказів на
підтвердження факту заподіяння йому
шкоди саме діями органів дізнання та не
встановлення причинно-наслідкового
зв'язку між порушеними життєвими
зв'язками і стосунками та діями органів
дізнання, суд вважає необґрунтованими.

Лише сам факт незаконного притягнення
до кримінальної відповідальності
спричиняє виникнення моральної шкоди,
оскільки в період перебування під
слідством (попереднім та судовим)
позивач зазнав ряд обмежень в
пересуванні, вільного обрання свого
місця перебування та проживання,
переживав за свою подальшу долю, було
порушено звичайний його спосіб життя.

У відповідності до п. 3 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.1995 р. "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб.

Моральною шкодою визнаються
страждання, заподіяні громадянинові
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
ним своїх звичок і бажань, погіршення
відносин з оточуючими людьми, інших
негативних наслідків морального
характеру.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду» відшкодування
моральної шкоди провадиться у разі,
коли незаконні дії органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду завдали моральної втрати
громадянинові, призвели до порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Згідно з п. 17 Положення про
застосування Закону України «Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства, прокуратури і суду»,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України, Генеральною
прокуратурою України, Міністерства
фінансів України від 04.03.1996 року,
питання про відшкодування моральної
шкоди за заявою громадянина
вирішується судом відповідно до
чинного законодавства України.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону
України «Про порядок відшкодування
шкоди, завданої громадянинові
незаконними діями органів дізнання,
попереднього слідства, прокуратури і
суду», розмір моральної шкоди
визначається з урахуванням обставин
справи в межах, встановлених цивільним
законодавством. Відшкодування
моральної шкоди за час перебування під
слідством чи судом провадиться,
виходячи з розміру не менше одного
мінімального розміру заробітної плати
за кожен місяць перебування під
слідством чи судом.

Згідно до п. 9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р.
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", розмір відшкодування моральної
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин. У
випадках, коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром заробітної плати чи
неоподатковуваним мінімумом доходів
громадян, суд при вирішенні цього
питання має виходити з такого розміру
мінімальної заробітної плати чи
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, що діють на час розгляду
справи.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про
державний бюджет України на 2014 рік» №
719-VII від 16.01.2014 року, розмір мінімальної
заробітної плати з 01 січня 2014 року
становить 1 218 грн. 00 коп.

Згідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Також при визначенні розміру
відшкодування суд враховує ОСОБУ
позивача, його нагороди та заслуги
перед Батьківщиною, моральні і ділові
якості та статус учасника бойових дій.

На підставі вищевикладеного суд вважає
необхідним при розрахунку розміру
моральної шкоди виходити з розміру
двох мінімальних розмірів заробітної
плати.

Таким чином, стягненню на користь
ОСОБА_2 з Державного бюджету України
підлягає моральна шкода в грошовому
розмірі 112 056 грн. 00 коп. (46 місяців х (1218
грн. 00 коп. х 2)).

Суд вважає необхідним відмовити в
частини позову позивача про стягнення
з відповідача - Мелітопольського
міського відділу Головного Управління
Міністерства Внутрішніх Справ України
в Запорізькій області суми моральної
шкоди на його користь, оскільки згідно
чинного законодавства шкода
відшкодовується державою незалежно
від вини посадових і службових осіб
органу дізнання, попереднього
слідства, прокуратури або суду.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 11-13 Закону
України від 01.12.1994 року «Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів досудового слідства,
прокуратури і суду», Постановою
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.95 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової
шкоди)», ст.ст.1176, 1167 ЦК України, ст.ст. 11,
60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Державної
казначейської служби України,
Мелітопольського міського відділу
Головного Управління Міністерства
Внутрішніх Справ України в Запорізькій
області про стягнення моральної шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства і прокуратури, -
задовольнити частково:

- стягнути з державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 шляхом
списання з розрахункового рахунку
Державної казначейської служби
України моральну шкоду у розмірі 112 056
(сто дванадцять тисяч п'ятдесят шість)
гривень 00 копійок,

- в інший частині позовних вимог -
відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Мелітопольський міськрайонний суд
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Суддя:
Л.В. Колодіна