Справа № 459/3049/13
Головуючий у 1 інстанції: Грабовський
Провадження № 22-ц/783/847/14
Доповідач в 2-й інстанції:
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: представника відділення
виконавчої дирекції Фонду

соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області - Дац Н.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 05 листопада 2013
року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся з позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
про стягнення на його користь 30 000.00 грн.
моральної шкоди, завданої ушкодженням
здоров"я при виконанні трудових
обов'язків внаслідок професійного
захворювання.

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково, стягнуто з
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на користь ОСОБА_3
10000,00 грн. на відшкодування моральної
шкоди, завданої професійним
захворюванням. В задоволенні решти
позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку
оскаржило відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області, вважає, що рішення
суду ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з'ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають дійсним
обставинам справи. Покликається на те,
що судом не враховано того, що позивач
не звертався до відповідача з
відповідною заявою про відшкодування
моральної шкоди, а тому факт порушення
його прав відсутній. Зазначає про те, що
ОСОБА_3 не надано медичного висновку на
підтвердження спричинення йому
моральної шкоди, як це передбачено ЗУ
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Україні". Вказує апелянт
і на те, що судом при ухваленні рішення
в частині часткового задоволення
позовних вимог, а саме стягнення
моральної шкоди, не зазначено з якого
розрахунку суд виходив оцінюючи
моральні страждання позивача. З
наведених підстав просить оскаржуване
рішення суду скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити у задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Відділу виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області Дац Н.І. на
підтримання доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що грунтується на
всебічному, повному, об»єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

На думку колегії суддів оскаржуване
рішення відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.

Пунктом 1 ч.2 ст. 23, ч.3 ст. 23 ЦК
передбачено, що моральна шкода полягає
у фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв»язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров»я. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливостей їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній особа
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 27.11.1978 р. до 16.02.2004 р. ОСОБА_3 працював
на шахті №8 «Великомостівська» учнем
гірничого робітника, гірничим
робітником II розряду, прохідником V
розряду дільниці №7, помічником
кріпильника по ремонту на дільницю ПР
по ТБ, помічником кріпильника III
розряду, гірничим робітником по
ремонту гірничих виробіток III та 1У
розряду, гірничим робітником по
ремонту гірничих виробок. 16.02.2004 року
звільнений на підставі п.2 ст.40 КЗпП
України внаслідок невідповідності
виконуваній роботі за станом здоров'я.

Як вбачається з довідок МСЕК: серії
ЛВА-2 № 008462 від 07.04.2004 р. позивачу
встановлено 50% професійної
працездатності, серії ЛВА-1 № 236133 від
15.03.2005 р. безтерміново встановлено III
групу інвалідності, серії ЛВА-2 № 015426
від 15.03.2005 р. - безтерміново встановлено
50% професійної працездатності.

Актом розслідування професійного
хронічного захворювання (отруєння) від
19.03.2004 р. підтверджується, що професійне
захворювання (отруєння) виникло в
результаті роботи в шкідливих умовах
на шахті №8 «Великомостівська-
Комсомольська» за період роботи з
02.02.1979 р. до 16.02.2004 р.

Враховуючи вищенаведене, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що шкоду здоров»ю ОСОБА_3 було завдано в
результаті його роботи в шкідливих
умовах праці на шахті №8
«Великомостівська», і з врахуванням
положень ст. 23 ЦК України, встановивши
характер завданої моральної шкоди,
глибину, тривалість та характер
моральних та фізичних страждань
позивача, стан його здоров»я, тяжкість
професійного захворювання, настання у
зв»язку з цим негативних змін у його
житті, неможливість відновлення
фізичного стану, який мав потерпілий до
професійного захворювання, втрату у
зв»язку з цим життєвих зв»язків,
істотність вимушених змін у його
життєвих стосунках, що вимагає від
нього додаткових зусиль для
організації свого життя, вплив
захворювання на його душевний стан, та
враховуючи фактичні обставин справи,
принцип розумності, достатності та
справедливості, обгрунтовано стягнув
на користь позивача на відшкодування
моральної шкоди 10000 грн.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням ст. 23 ЦК України,
роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№4 (з наступними змінами) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" висновки
суду щодо розміру відшкодування
моральної шкоди в повній мірі
відповідають обставинам справи, є
обґрунтованими, а тому, на думку
судової колегії, є правильними.

Колегія суддів погоджується з розміром
моральної шкоди, визначеної судом
першої інстанції, не вбачає підстав для
його зменшення. Доводи апеляційної
скарги щодо непроведення розрахунку
моральної шкоди, завданої позивачу, є
безпідставними, оскільки таке
законодавством не передбачено.

При вирішенні питання про право
позивача на відшкодування моральної
шкоди за рахунок Фонду соціального
страхування, суд першої інстанції
вірно виходив із вимог ст. 21, 28, 34 Закону
України №1105 -Х1У «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,
якими передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
у разі настання стійкої втрати
працездатності, у тому числі виплати
компенсації за моральну шкоду, виникає
у особи з дня встановлення їй стійкої
втрати працездатності вперше
висновком медико - соціальної
експертної комісії.

Таким чином, потерпілі мають право на
відшкодування моральної шкоди за
рахунок Фонду соціального страхування,
якщо стійку втрату працездатності у
зв»язку з травмою на виробництві або
професійним захворюванням вперше
встановлено у період з 01 квітня 2001 року
до 31 грудня 2005 року, тобто, під час дії
законодавчих актів, які надавали
потерпілим таке право. Потерпілі не
мають права на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, за рахунок Фонду
соцстраху не підлягають задоволенню їх
вимоги про відшкодування моральної
шкоди в разі, коли встановлення МСЕК
стійкої працездатності потерпілому
мало місце після 1 січня 2006 року.

Як вбачається з довідки МСЕК серії
ЛВА-2 № 008462 від 07.04.2004 р. ОСОБА_3 вперше
встановлено 50% професійної
працездатності в 2004 році, тобтоё в
період дії Закону України «Про
загальнообов»язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності», а
відтак він має право на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду
соцстраху і доводи апеляційної скарги
в цій частині не спростовують
висновків суду першої інстанції про
стягнення моральної шкоди з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області.

Також безпідставним є покликання
апелянта на пропуск позивачем строку
позовної давності, оскільки відповідно
до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я
або смертю( тобто і на вимогу про
відшкодування моральної шкоди) позовна
давність не поширюється. Аналогічні
роз»яснення надано у п.16 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 р. «Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди» з відповідними
змінами.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, а тому
підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з»ясував обставини справи,
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення, з дотриманням норм
матеріального та процесуального
закону, а тому колегія суддів не вбачає
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування оскаржуваного
рішення суду.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 05
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, може бути
оскаржена в касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою апеляційного суду
законної сили.

Головуюча:
Шеремета Н.О.

Судді:
Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.