Справа № 367/8314/13-ц Головуючий у І
інстанції Линник В. Я.Провадження №
22-ц/780/997/14 Доповідач у 2 інстанції
Данілов О.М.Категорія 56
РІШЕННЯ

Іменем України

24 квітня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В.,
Воробйової Н.С.,

при секретарі: Франюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 04 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про заборону
здійснювати діяльність, яка порушує
право, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулася
до Ірпінського міського суду Київської
області із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про заборону здійснювати діяльність,
яка порушує право, мотивуючи свої
вимоги тим, що вона проживає у власному
житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

З травня 2009 року і по сьогоднішній день
її абсолютне право на безпечне життя і
здоров'я щоденно порушується ОСОБА_4 та
його батьком, ОСОБА_3, шляхом вчинення
протиправних дій. Ці дії вчиняються на
земельній ділянці, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_2.

22 травня 2007 року рішенням №240
виконавчого комітету Бучанської
міської ради Київської області ОСОБА_3
було надано дозвіл на будівництво
гаража розміром 8,0м. х 15,0м. за адресою:
АДРЕСА_2.

З 2008 року у цьому гаражі здійснюються
протиправні дії ОСОБА_4, які полягають у
використанні цього гаражу не за
цільовим призначенням, а саме з метою
надання послуг з технічного
обслуговування та миття автомобілів.

З моменту початку функціонування
мийки, довкола самої мийки та прилеглих
до неї приватних садиб стоїть сильний
шум від води, яка подається під сильним
тиском, якою миють автомобілі. Біля її
будинку стоїть завіса брудного
водяного пилу, що впливає на її та її
родини дихання та здоров'я, що ставить
під сумнів відпочинок у будинку за м.
Києвом. Такі правопорушення
продовжуються на протязі цілого дня,
десятки машин за день отруюють повітря
вихлопними газами, що впливає на
здоров'я позивачки та її родини.

Просила суд, заборонити ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 здійснювати діяльність з
наданням послуг з миття автомобілів,
технічного обслуговування та ремонту
автомобілів за адресою: АДРЕСА_2, яка
порушує право ОСОБА_2 на безпечне для
життя і здоров'я довкілля.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 04 грудня 2013 року
у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
ухваленого з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
просила скасувати рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 04
грудня 2013 року та ухвалити нове рішення
по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які приймали участь у
розгляді справи, перевіривши матеріали
справи, в порядку, передбаченому
статтею 303 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно рішення Апеляційного суду
Київської області від 01 липня 2013 року
(а.с. 53-58) власником земельної ділянки по
АДРЕСА_2 є ОСОБА_3, який на належній йому
земельній ділянці збудував гараж
площею 123,9 кв.м. Протягом тривалого часу
приміщення гаражу, з порушенням
будівельних, санітарно-гігієнічних та
протипожежних норм та правил,
використовується як автомобільна
мийка, колектор стічних вод якої
знаходиться на відстані менше одного
метра від садиби позивачки, чим завдає
шкоди довкіллю та порушує права
позивачки, оскільки створює шумове,
неприємні запахи та забруднення
ґрунту.

Відповідно до свідоцтва про державну
реєстрацію ФОП (а.с. 52), ОСОБА_3 припинив
свою підприємницьку діяльність 30
березня 2009 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції виходив із того, що законом
не передбачений такий спосіб захисту
права, як заборона здійснювати
діяльність, можливо за рішенням суду
лише припинити діяльність особи, а
позивач з такою вимогою не звертався.

З такими висновками колегія суддів
повністю погодитися не може, оскільки
вони не ґрунтуються на матеріалах
справи та не узгоджуються з вимогами
чинного законодавства.

Законним і обґрунтованим відповідно до
ст. 213 ЦПК України є рішення, яким суд,
виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 215 ЦПК України, в
мотивувальній частині рішення суд має
зазначити встановлені судом обставини
і визначити відповідно до них
правовідносини, мотиви, з яких суд
вважає встановленою наявність чи
відсутність фактів, якими
обґрунтовувались вимоги чи
заперечення, бере до уваги чи відхиляє
докази, застосовує зазначені у рішенні
нормативно-правові акти.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове
рішення не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи,
позов про заборону здійснювати
діяльність, яка порушує право
заявлений позивачкою у листопаді 2013
року з підстав ст. 293 ЦК України,
відповідно до якої, фізична особа має
право на безпечне для життя і здоров'я
довкілля, право на достовірну
інформацію про стан довкілля, про
якість харчових продуктів і предметів
побуту, а також право на її збирання та
поширення. Діяльність фізичної та
юридичної особи, що призводить до
нищення, псування, забруднення
довкілля, є незаконною. Кожен має право
вимагати припинення такої діяльності
(а.с. 3-18).

Відповідно до акту обстеження садиби
ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 від 01 жовтня
2009 року, комісією встановлено, що на
території приватної садиби збудовано
автомийку на два бокси, яка не маючи
відповідного дозволу працює щоденно
(а.с. 29).

Постановою Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України про застосування
адміністративно-запобіжних заходів за
порушення санітарного законодавства
№52 від 05 травня 2009 року тимчасово
заборонено експлуатацію мийки для
автомобілів ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2
(а.с. 27).

Відповідно до листа Відділу Державного
пожежного нагляду м. Ірпінь №482 від 01
червня 2010 року, ФОП ОСОБА_4 здійснює
господарську діяльність без дозволу
органів державного пожежного нагляду,
за що притягнутий до адміністративної
відповідальності та винесена
постанова про застосування запобіжних
заходів від 01.06.2010 року №23 (а.с. 35).

Згідно листа №03/02-04-02-3576 від 29.07.2011 року
Ірпінська міська
санітарно-епідеміологічна станція
повідомила, що еквівалентний рівень
шуму на території житлової забудови за
адресою: АДРЕСА_1 від 25.07.2011 року
перевищує допустимий на 3 дБа і не
відповідає вимогам СН 3077-84 (а.с. 36).

Відповідно до звіту про екологічні
дослідження ЕД-01.10.12 від 01 жовтня 2012
року ТОВ «Київекоцентр» прийшло до
висновку, що джерелом забруднення є
колектор стічних вод автомобільної
мийки (а.с. 37-39).

Оцінюючи зазначені матеріали справи,
колегія суддів приходить до висновку,
що позов є безпідставним, оскільки
зазначені матеріали стосуються
діяльності ОСОБА_4, відносно якого
рішенням колегії суддів судової палати
в цивільних справах Апеляційного суду
Київської області від 01 липня 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_3 про припинення дій
відмовлено (а.с. 53-58), а ухвалою
Ірпінського міського суду Київської
області від 04 грудня 2013 року закрито
провадження по справі (а.с. 59), а також не
вказують на вину відповідача ОСОБА_3

Згідно вимог ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Обставини справи, які за
законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України,
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджанням своїм
майном.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦК України, власник
земельної ділянки має право зводити на
ній будівлі та споруди, створювати
закриті водойми, здійснювати
перебудову, а також дозволяти
будівництво на своїй ділянці іншим
особам.

Відповідно до вимог ч. 2, 5 ст. 319 ЦК
України, власник має право вчиняти щодо
свого майна будь-які дії, які не
суперечать закону. При здійсненні
своїх прав та виконанні обов'язків
власник зобов'язаний додержуватися
моральних засад суспільства і не може
використовувати право власності на
шкоду правам, свободам та гідності
громадян, інтересам суспільства,
погіршувати екологічну ситуацію та
природні якості землі.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст. 8
Конвенції про захист прав людини і
основоположним свобод, ст. 293 ЦК України
передбачено право особи на повагу до
житла і до приватного життя, на
безпечне для життя і здоров'я довкілля.

Діяльність фізичної та юридичної
особи, яка порушує ці права особи, є не
законною і може бути припинена за
рішенням суду.

В силу вищезазначених норм
законодавства, позивачка не
підтвердила належними та допустимими
доказами факт порушення її прав та
законних інтересів зі сторони
відповідача, а тому з цих підстав у
задоволенні позову необхідно
відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України,
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Згідно з ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
ОСОБА_2 підлягає частковому
задоволенню, рішення Ірпінського
міського суду Київської області від 04
грудня 2013 року необхідно скасувати та
ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_2 у задоволенні позову, з інших
підстав, оскільки згідно до вимог ч. 1
ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які
фактичні дані, на підставі яких суд
встановлює наявність або відсутність
обставин, що обґрунтовують вимоги і
заперечення сторін, та інших обставин,
які мають значення для вирішення
справи. Надані фактичні дані були
предметом розгляду судом першої та
апеляційної інстанції; позивачкою не
доведені ті обставини, на які вона
посилається, як на підставу своїх вимог
в обґрунтування позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Ірпінського міського суду
Київської області від 04 грудня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про заборону здійснювати діяльність,
яка порушує право - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: