Михайлівський районний суд
Справа № 321/2182/13-ц
Провадження № 2/321/57/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2014 року
смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд
Запорізької області у складі:

головуючого судді
Олійника М.Ю.

при секретарі Засько О.А.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача
Карпенської Р.Т.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до Державного
навчального закладу «Михайлівське
вище професійне училище» про визнання
незаконним наказу про звільнення,
поновлення на роботі, визнання дій
незаконними, зобов'язання вчинити дії
та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2013 року від позивача ОСОБА_3
до суду надійшов позов до відповідача
Державного навчального закладу
«Михайлівське вище професійне
училище» про визнання незаконним
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинити дії, стягнення
середньої заробітної плати, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди
(а.с. 1-4). В подальшому, представник
позивача ОСОБА_1, двічі, 11 грудня 2013 року
(а.с. 26-32) та 10 січня 2014 року (а.с. 147-152),
звертався до суду із заявами про
уточнення позовних вимог. 11 лютого 2014
року представник позивача ОСОБА_1
заявив клопотання про залишення без
розгляду частини позовних вимог (а.с.
215), на підставі якого ухвалою суду від 11
лютого 2014 року були залишені без
розгляду позовні вимоги про
зобов'язання відповідача нарахувати та
виплатити середню заробітну плату з 28
червня 2013 року по останній день роботи
22 жовтня 2013 року та стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу з 23 жовтня 2013 року по дату
постановлення рішення. ОСОБА_3
обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що
6 вересня 2003 року позивач був прийнятий
на роботу до Михайлівського ВПУ № 52
(надалі, яке було реорганізоване у
Державний навчальний заклад
«Михайлівське вище професійне
училище») водієм, 3 вересня 2007 року його
було переведено на посаду майстра
виробничого навчання. Наказом № 180к від
29 листопада 2012 року його було звільнено
за п.2 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до
рішення апеляційного суду Запорізької
області від 27 червня 2013 року наказ про
звільнення був визнаний незаконним,
його було поновлено на роботі та
стягнуто з ДНЗ «Михайлівське вище
професійне училище» на його користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу в сумі 9221,48 грн. та моральну
шкоду в сумі 2000 грн. Рішення в частині
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за один місяць 1277
грн. підлягало негайному виконанню.
Наказом від 15 серпня 2013 року, який на
думку позивача був винесений з
порушення норм КЗпП України, ОСОБА_3 був
поновлений на роботі. Та згодом наказом
№ 141 «к» від 22 жовтня 2013 року його було
звільнено за прогул без поважної
причини з 21 жовтня 2013 року. Вказаний
наказ позивач вважає незаконним,
оскільки його відсутність на роботі
була обумовлена поважними причинами, а
саме: не допуском його до роботи у
зв'язку з вимогою роботодавця пройти
медичний огляд та проходженням ним
медичної комісії. Тому, позивач просить
суд, визнати наказ про його звільнення
незаконним, поновити його на роботі,
визнати незаконними дії відповідача
щодо невиконання рішення апеляційного
суду Запорізької області від 27 червня
2013 року в частині негайного поновлення
на роботі та виплати 1277 грн. середнього
заробітку за один місяць, зобов'язати
відповідача виготовити дублікат
трудової книжки без записів про
звільнення, яку заповнити українською
та російськими мовами, а також стягнути
з відповідача 30000 грн. в рахунок
відшкодування моральної шкоди.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 не
з'явився, але надав суду заяву з
клопотанням про розгляд справи без
його участі.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав, підтвердив
обставини, викладені в позовній заяві
та заявах про уточнення позовних вимог,
і просив суд задовольнити позов в
повному обсязі.

Представник відповідача Карпенська
Р.Т. в судовому засіданні заперечувала
проти задоволення позову в повному
обсязі, посилалася на підстави
викладені в наданих суду письмових
запереченнях (а.с. 72-76, 185-191). Зокрема,
пояснила, що рішення суду про
поновлення ОСОБА_3 на роботі та виплати
середнього заробітку, відповідачем
було виконано, але через те, що останній
жодного разу на роботу не вийшов, він
був звільнений за прогул, при
звільненні ОСОБА_3 відповідачем були
дотримані всі норми закону. Також
зазначила, що на її думку позивачем не
було надано жодного належного доказу
на обґрунтування позовних вимог.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_4 пояснив, що працює на посаді
старшого майстра в ДНЗ «Михайлівське
вище професійне училище», він є
безпосереднім керівником майстра
виробничого навчання ОСОБА_3 та ним
ведеться табель обліку робочого часу.
Після винесення рішення суду 27 червня
2013 року про визнання наказу про
звільнення незаконним та поновлення
ОСОБА_3 на роботі, яке підлягало
негайному виконанню, ним були внесені
відомості про ОСОБА_3 в табель обліку
робочого часу, починаючи з 1 липня 2013
року та по день звільнення 22 жовтня 2013
року. За вказаний період ОСОБА_3 жодного
разу не звертався до нього з вимогою
допустити його на роботі. Про
відсутність ОСОБА_3 на роботі у цей
період складалися відповідні акти.
Взагалі свідок бачив ОСОБА_3, за
вказаний період всього три рази: 6
вересня 2013 року коли ОСОБА_3 прийшов до
училища, надав трудову книжку у відділ
кадрів та відмовився підписати наказ
про поновлення на роботі, після чого
покинув навчальний заклад; 23 вересня 2013
року, коли йому було запропоновано
надати пояснення щодо причин не виходу
на роботу, але давати пояснення ОСОБА_3
відмовився; 21 жовтня 2013 року на
засіданні профспілкового комітету, під
час якого ОСОБА_3 також не повідомив про
причини з яких він не виходив на роботу.
Додатково свідок пояснив, що він
особисто не чинив перешкоди ОСОБА_3 у
виході на роботу та виконанні своїх
трудових обов'язків, також йому не
відомо щоб інші працівники училища не
допускали ОСОБА_3 до роботи.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 в
судовому засіданні пояснив, що раніше
працював на посаді державного
виконавця ДВС Михайлівського РУЮ та в
нього на виконанні перебувало
виконавче провадження щодо виконання
рішення суду про поновлення ОСОБА_3 на
роботі. В ході виконання рішення суду,
ним була надіслана вимога до ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» про негайне виконання рішення
суду. Після цього в кінці серпня він
особисто прийшов до директора училища
з вимогою поновити ОСОБА_3 на роботі, на
що директор йому повідомив, що ОСОБА_3
вже поновлений на роботі наказом від 15
серпня 2013 року та надав копію
відповідного наказу. На підставі
вказаного наказу ним, як державним
виконавцем, було винесено постанову
про закінчення виконавчого
провадження, копія якого була
направлена сторонам. На початку
вересня до нього звернувся ОСОБА_3 та
повідомив, що на підприємстві
відмовляються внести запис про
поновлення на роботі в трудову книжку,
після чого вони разом прийшли до
училища, ОСОБА_3 віддав трудову книжку у
відділ кадрів, де йому було зроблено
запис в трудовій книжці про поновлення
на роботі. Постанову про закінчення
виконавчого провадження ніхто із
сторін не оскаржував.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, допитавши свідків, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню,
враховуючи наступне:

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції
України, юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносин, що виникають у
державі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57, 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об??єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.
Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв?язок
доказів у їх сукупності. Результати
оцінки доказів суд відображає в
рішенні, в якому наводяться мотиви їх
прийняття чи відмови у прийнятті.

В судовому засіданні встановлено, що
рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 27 червня 2013
року (а.с. 8-12) позов ОСОБА_3 був
задоволений частково, був визнаний
незаконним наказ №180к від 29 листопада
2012 року про звільнення ОСОБА_3 на
підставі п. 2 ст. 40 КЗпПУ, поновлено його
на роботі, стягнуто середній заробіток
за час вимушеного прогулу в сумі 9221,48
грн. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн.,
а також зазначено, що рішення в частині
поновлення на роботі стягнення
заробітку за один місяць 1277 грн.
підлягає негайному виконанню.

З метою виконання рішення суду ОСОБА_3
звернувся до ВДВС Михайлівського РУЮ з
виконавчим листом №2/321/92/2013 від 8 липня
2013 року про визнання наказу №180к від 29
листопада 2012 року про звільнення
незаконним та поновлення на роботі (а.с.
61-62).

На підставі листа державного виконавця
від 15 серпня 2013 року (а.с. 61) рішення суду
від 27 червня 2013 року було виконано
шляхом видання ДНЗ «Михайлівське вище
професійне училище» наказу №101к від 15
серпня 2013 року, яким ОСОБА_3 був
поновлений на попередній роботі (а.с. 70).

Копію наказу про поновлення на роботі
ОСОБА_3 отримав 5 вересня 2013 року, про це
він сам вказує в позовній заяві та
листі на адресу роботодавця від 16
вересня 2013 року (а.с. 2, 14), а також цей
факт не оспорюється представником
відповідача Карпенською Р.Т. Згідно ч.1
ст. 61 ЦПК України, обставини визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягає
доказуванню.

6 вересня 2013 року ОСОБА_3 прийшов в ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» на віддав у відділ кадрів
оригінал трудової книжки, де в цей же
день 6 вересня 2014 року був зроблений
запис про поновлення його на роботі, що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с. 6) та показаннями свідка
ОСОБА_5 Водночас, ставити підпис про
ознайомлення з наказом про поновлення
на роботі ОСОБА_3 відмовився та покинув
територію училища, що підтверджено
актом від 6 вересня 2013 року (а.с. 99). З
вказаних доказів, суд робить висновок,
що ОСОБА_3 стало достовірно відомо, про
поновлення його на роботі, тому він мав
приступити до виконання своїх трудових
обов'язків. Крім того, з наданого
позивачем листка непрацездатності від
8 серпня 2013 року (а.с. 161) вбачається, що
ОСОБА_3 в період з 22 липня 2013 року по 8
серпня 2013 року вважав себе працюючим в
ДНЗ «Михайлівське вище професійне
училище» про що й повідомив лікаря з
метою отримання листка
непрацездатності.

Згідно акту від 9 вересня 2013 року,
складеного комісією у складі
інспектора відділу кадрів ОСОБА_6,
секретаря директора ОСОБА_7, майстра
виробничого навчання ОСОБА_8, майстер
виробничого навчання ОСОБА_3 був
відсутній на роботі цілий день, про
причини відсутності не повідомив (а.с.
97).

Згідно акту від 10 вересня 2013 року,
складеного комісією у складі
інспектора відділу кадрів ОСОБА_6,
секретаря директора ОСОБА_7, голови
профспілкового комітету ОСОБА_9,
майстер виробничого навчання ОСОБА_3
був відсутній на роботі цілий день, про
причини відсутності не повідомив (а.с.
96).

Згідно акту від 11 вересня 2013 року,
складеного комісією у складі
інспектора відділу кадрів
ОСОБА_6,викладача ОСОБА_10, майстра
виробничого навчання ОСОБА_11, майстер
виробничого навчання ОСОБА_3 був
відсутній на роботі цілий день, про
причини відсутності не повідомив (а.с.
95).

Згідно акту від 12 вересня 2013 року,
складеного комісією у складі
інспектора відділу кадрів ОСОБА_6,
майстрів виробничого навчання ОСОБА_12
та ОСОБА_13, майстер виробничого
навчання ОСОБА_3 був відсутній на
роботі цілий день, про причини
відсутності не повідомив (а.с. 94).

Згідно акту від 13 вересня 2013 року,
складеного комісією у складі
інспектора відділу кадрів ОСОБА_6,
викладача ОСОБА_14, майстра виробничого
навчання ОСОБА_15, майстер виробничого
навчання ОСОБА_3 був відсутній на
роботі цілий день, про причин
відсутності не повідомив (а.с. 93).

Згідно акту від 16 вересня 2013 року,
складеного комісією у складі
інспектора відділу кадрів ОСОБА_6,
майстрів виробничого навчання ОСОБА_15
та ОСОБА_12, майстер виробничого
навчання ОСОБА_3 був відсутній на
роботі цілий день, про причин
відсутності не повідомив (а.с. 92).

Викладені у вказаних актах обставини
підтверджується також табелями обліку
робочого часу (а.с. 121-124), згідно яких
ОСОБА_3 був відсутній на робочому місці
ДНЗ «Михайлівське вище професійне
училище» у період з 1 липня 2013 року по 22
жовтня 2013 року.

Крім того, в матеріалах справи
містяться акти при відсутність ОСОБА_3
на роботі 1 липня 2013 року (а.с. 202), у
період з 2 по 15 липня 2013 року (а.с. 206), у
період з 16 липня 2013 року по 31 липня 2013
року (а.с. 205), у період з 1 серпня 2013 року
по 15 серпня 2013 року (а.с. 204), у період з 16
по 30 серпня 2013 року (а.с. 203), у період з 3
по 4 вересня 2013 року (а.с. 101), 5 вересня 2013
року (а.с. 100), 6 вересня 2013 року (а.с. 98), 18
вересня 2013 року (а.с. 91), 19 вересня 2013
року (а.с. 90).

Листом № 446 від 10 вересня 2013 року (а.с. 54)
директор ОСОБА_16 просив ОСОБА_3
невідкладно повідомити про причини
відсутності на роботі з 15 серпня 2013
року. Вказаний лист був отриманий
ОСОБА_3 16 вересня 2013 року.

16 вересня 2013 року ОСОБА_3 направив на
адресу ДНЗ «Михайлівське вище
професійне училище», міністра освіти
на науки України ОСОБА_17 та народного
депутата України ОСОБА_18 лист (а.с. 14-15)
зі своїми поясненнями, щодо
відсутності на робочому місці,
вказавши, що керівництво училища
чинить йому перешкоди у виконанні ним
своєї роботи.

Проте жодних доказів, що його не
допускають до роботи, ОСОБА_3 ні до
свого листа, ні до позовної заяви, ні в
ході судового розгляду справи не надав,
з клопотанням про витребування
відповідних доказів до суду не
звертався, клопотань щодо виклику
свідків з метою підтвердження його
доводів заявлено не було, хоча згідно
ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

16 вересня 2013 року ОСОБА_3 з'явився на
роботі, поставив підпис на наказі про
поновлення на роботі від 15 серпня 2013
року, але до роботи не приступив та
покинув територію училища, що
підтверджується відповідним актом від
16 вересня 2013 року (а.с. 92).

23 вересня 2013 року о 09 год. 05 хв. ОСОБА_3
відмовився від давання пояснень про
причини відсутності на робочому місці,
а також не надав документи про
поважність причин відсутності на
робочому місці, що підтверджується
актом від 23 вересня 2013 року (а.с. 89),
складеним комісією в складі старшого
майстра ОСОБА_4, заступника директора
ОСОБА_19 та майстрів виробничого
навчання ОСОБА_11 та ОСОБА_20 Вказана
обставина також була підтверджена в
судовому засіданні свідком ОСОБА_4

У періоди з 23 вересня по 30 вересня 2013
року та з 2 жовтня по 17 жовтня 2013 року
ОСОБА_3 перебував на стаціонарному
лікуванні, що підтверджується
відповідними листками
непрацездатності (а.с. 171, 172). Лікарняні
за вказані періоди ОСОБА_3 були
оплачені в повному обсязі в сумі 346,20
грн. та 432,74 грн. (а.с. 38, 118).

17, 18, 19, 20 жовтня 2013 року ОСОБА_3
знаходився в закладах охорони здоров'я,
згідно направлення на проходження
медичної комісії від 3 вересня 2013 року
(а.с. 52), що підтверджується записами в
медичній картці, консультативним
висновком спеціаліста від 19 жовтня 2013
року (а.с. 46-48).

1 жовтня 2013 року ОСОБА_3 подав за місцем
роботи заяву про те, що 1 жовтня 2013 року
він буде проходити медичний огляд в
лікарні м. Запоріжжя, у зв'язку з чим
просить вважати, що він буде відсутній
на робочому місці 1 та 2 жовтня 2013 року
по поважній причині (а.с. 57).

18 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
директора ОСОБА_16 із заявою про надання
йому відпустки за власний рахунок,
тривалістю один календарний день 18
жовтня 2013 року, у зв'язку з проходженням
МСЕК (а.с. 58).

У зв'язку з вчиненням ОСОБА_3
дисциплінарного проступку, 18 жовтня 2013
року директор училища ОСОБА_16
звернувся до голови профспілкового
комітету ДНЗ «Михайлівське вище
професійне училище» ОСОБА_9 з поданням
про надання дозволу на звільнення
ОСОБА_3 в порядку ч. 4 ст. 40 КЗпПУ, у
зв?язку з вчиненням ним прогулів в
період з 9 по 23 вересня 2013 року (а.с. 127).

Засідання профспілкового комітету
ДНЗ «Михайлівське вище професійне
училище» відбулося 21 жовтня 2013 року, за
результатом якого складено протокол №
42. ОСОБА_3 був присутній на засіданні
профкому, але пояснити причини своєї
відсутності на роботі не зміг, жодних
доказів на підтвердження поважності
причин відсутності не надав, у зв'язку з
чим, на засіданні профспілкового
комітету вирішили надати дозвіл на
звільнення з роботи майстра
виробничого навчання ОСОБА_3 згідно з п.
4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул.
Вказані обставини підтверджуються
витягом з протоколу засідання профкому
ДНЗ «Михайлівське вище професійне
училище» від 21 жовтня 2013 року № 42 (а.с.
126).

Наказом ДНЗ «Михайлівське вище
професійне училище» від 22 жовтня 2013
року № 141к ОСОБА_3 було звільнено згідно
з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без
поважної причини з 21 жовтня 2013 року (а.с.
71).

22 жовтня 2013 року ОСОБА_3 звернувся із
заявою про направлення йому трудової
книжки (а.с. 194). 23 жовтня 2013 року ОСОБА_3
були направлені оригінал трудової
книжки і розрахункова відомість (а.с.179).
Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник
може звернутися з заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки. А тому, суд приходить
до висновку, про необґрунтованість
тверджень представника відповідача
про те, що ОСОБА_3 був пропущений
місячний строк звернення до суду з
позовом про поновлення на роботі,
передбачений ст. 233 КЗпПУкраїни.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника або
уповноваженого ним органу,
додержуватися трудової і
технологічної дисципліни, вимог
нормативних актів про охорону праці,
дбайливо ставитися до майна власника, з
яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 140 КЗпП України
трудова дисципліна на підприємствах, в
установах, організаціях
забезпечується створенням необхідних
організаційних та економічних умов для
нормальної високопродуктивної роботи,
свідомим ставленням до праці, методами
переконання, виховання, а також
заохочення за сумлінну працю.

У трудових колективах створюється
обстановка нетерпимості до порушень
трудової дисципліни, суворої
товариської вимогливості до
працівників, які несумлінно виконують
трудові обов'язки. Щодо окремих
несумлінних працівників
застосовуються в необхідних випадках
заходи дисциплінарного і громадського
впливу.

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин. В пункті 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.1992 року (зі змінами та доповненнями)
«Про практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснюється, що у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясовувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3,4,7,8
статті 40, пунктом 1 статті 41 КЗпП
України, чи дотримані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила
і порядок застосування дисциплінарних
стягнень, зокрема, чи не закінчився
встановлений для цього строк, чи
застосовувалось вже за цей проступок
дисциплінарне стягнення чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника.

Відсутність працівника на роботі мають
підтверджувати відповідні документи,
зокрема : доповідна записка
безпосереднього керівника працівника
та один або кілька актів (де стоятимуть
підписи кількох осіб) про відсутність
працівника на робочому місці в
сукупності більше 3-х годин протягом
дня; табель обліку робочого часу. Проте,
доки власник не вживе всіх можливих
заходів для з'ясування причин прогулу,
то звільнити працівника за прогул не
можна. Отже, перед тим як звільняти
працівника за прогул, власник
(уповноважений ним орган) повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмового пояснення (таке
загальне правило прописано в ч. 1 ст. 149
КЗпП для всіх дисциплінарних стягнень),
аби з'ясувати причини порушення
трудової дисципліни.

Як було встановлено в ході судового
розгляду справи, ОСОБА_3 дійсно вчинив
прогули, зокрема 9, 10, 11, 12, 13, 16 вересня 2013
року без поважних причин, оскільки
обставини скоєння прогулів
підтверджено доказами, а саме: актами
про відсутність ОСОБА_3 на робочому
місці, табелем обліку робочого часу,
показаннями свідка ОСОБА_4 Будь-яких
даних на спростування доказів
відсутності на робочому місці без
поважних причин у вказані дні
позивачем ОСОБА_3 та його представником
ОСОБА_1 не було надано, клопотань щодо
витребування додаткових доказів не
заявлено.

Водночас не вихід ОСОБА_3 на роботу в
період з 1 липня 2013 року по 5 вересня 2013
року не можна вважати прогулом,
оскільки ОСОБА_3 не було відомо при
винесення наказу про його поновлення
на роботі, про це він дізнався, як
встановлено в ході розгляду справи,
лише 5 вересня 2013 року. Також, в
обґрунтування поважності відсутності
на роботі 17, 18, 19, 20 вересня 2013 роки
ОСОБА_3 були надані копії документів
про проходження медичного огляду,
проте вказані докази ним були надані
лише в ході розгляду справи у суді, та
на момент винесення наказу про
звільнення доказів поважності причин
відсутності на роботі ОСОБА_3
керівництву ДНЗ «Михайлівське вище
професійне училище» не надавав.

Відповідно до ч.1 ст.149 КЗпП
України до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення.

Як вбачається зі змісту
листа направленого ОСОБА_3 10 вересня 2013
року та з акту від 23 вересня 2013 року,
відповідач зажадав від позивача
пояснень щодо не виходу на роботу,
проте працівник не дав пояснення щодо
скоєння прогулу. Суд вважає, що сам по
собі факт відсутності пояснень
працівника з обставин, за яких вчинено
проступок, за відсутності даних про
поважність його вчинення не може бути
підставою для визнання рішення про
застосування дисциплінарного
стягнення незаконним.

Відповідно до ст. 43 КЗпП
України, розірвання трудового договору
з підстав, передбачених пунктами 1 (крім
випадків ліквідації підприємства,
установи, організації) 2-5,7 ст. 40; п.п.2 і 3
ст. 41 цього Кодексу може бути проведено
лише за попередньою згодою виборного
органу (профспілкового представника)
первинної профспілкової організації,
членом якої є працівник.

Згідно витягу з протоколу
засідання профспілкового комітету від
21 жовтня 2013 року № 42 було надано згоду
на звільнення ОСОБА_3, як члена
профспілкової організації, за прогул
без поважної причини (п.4 ст. 40 КЗпП
України).

Таким чином, при
застосуванні до ОСОБА_3
дисциплінарного стягнення за прогули
9, 10, 11, 12, 13, 16 вересня 2013 року у вигляді
звільнення з роботи, адміністрацією
ДНЗ «Михайлівське вище професійне
училище» дотримано встановленого
законом порядку, оскільки власник
підприємства мав право на розірвання
трудового договору у випадку скоєння
навіть одного прогулу без поважної
причини.

Оцінюючи в сукупності
викладені вище обставини, суд
приходить до переконання, що наказ №
141к від 22 жовтня 2013 року являється
законним, ОСОБА_3 був обґрунтовано
звільнений з роботи відповідно до п. 4 ч.
1 ст. 40 КЗпП України, відповідачем при
виданні наказу стосовно позивача не
були допущені порушення приписів та
норм діючого законодавства та
відповідно позовні вимоги про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на попередній роботі - не
підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про
визнання незаконними дій
адміністрації ДНЗ «Михайлівське вище
професійне училище» щодо невиконання
рішення суду від 27 червня 2013 року, слід
зазначити наступне.

Листом № 7170/7 від 15 серпня 2013 року (а.с. 61)
в.о. начальника ВДВС Михайлівського РУЮ
ОСОБА_21 звернулася до директора ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» з вимогою про поновлення
ОСОБА_3 на роботі.

Відповідно до ч. 5 ст. 235 КЗпП України
рішення про поновлення на роботі не
законно звільненого працівника,
прийняте органом, який розглядає
трудовий спір, підлягає негайному
виконанню.

Згідно ст. 76 Закону України «Про
виконавче провадження» рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного
працівника виконується негайно.
Виконання рішення вважається
закінченим з дня видачі відповідного
наказу або розпорядження власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою -
підприємцем, який прийняв незаконне
рішення про звільнення або переведення
працівника, після чого державний
виконавець виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження. У
разі невиконання власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою -
підприємцем рішення про поновлення на
роботі незаконно звільненого або
переведеного працівника на них
накладається штраф та застосовуються
інші заходи, передбачені законом.

Рішення апеляційного суду Запорізької
області від 27 червня 2013 року було
виконане ДНЗ «Михайлівське вище
професійне училище», оскільки ОСОБА_3
наказом від 15 серпня 2013 року (в день
отримання листа державної виконавчої
служби) був поновлений на роботі.

В зв'язку з чим, 29 серпня 2013 року
державний виконавець ОСОБА_5 виніс
постанову (а.с. 129) про закінчення
виконавчого провадження про
поновлення ОСОБА_3 на попередній
роботі. ОСОБА_5 був допитаний судом в
якості свідка та повідомив, що вказана
постанова сторонами виконавчого
провадження не оскаржувалася, санкції
до боржника при виконанні рішення суду
про поновлення на роботі не
застосовувалися.

Тобто, відповідачем виконано закон,
який зобов'язує його виконати вимогу
державного виконавця при примусовому
виконанні рішення суду.

Пленум Верховного Суду України в
постанові № 9 від 6 листопада 1992 р. «Про
практику розгляду судами трудових
спорів» роз'яснив, що рішення суду про
поновлення на роботі вважається
виконаним з дня видання власником або
уповноваженим ним органом про це
наказу. Але відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП
України трудовий договір вважається
укладеним і тоді, коли наказ чи
розпорядження не були видані, але
працівника фактично було допущено до
роботи.

Рішенням апеляційного суду
Запорізької області від 27 червня 2013
року наказ про звільнення ОСОБА_3 № 180к
від 29 листопада 2012 року був визнаний
незаконним, тому відповідно він
вважається поновленим на роботі з дати
звільнення (29 листопада 2012 року), а
згідно наданих представником
відповідача табелів обліку робочого
часу (а.с. 121 -124), ОСОБА_3 обліковувався як
майстер виробничого навчання ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» у період з 1 липня 2013 року
(тобто з наступного робочого дня після
рішення суду) до 22 жовтня 2013 року (дата
наказу про звільнення за прогул). Також,
свідок ОСОБА_4 пояснив, що саме він
заповнював вказані табелі, але ОСОБА_3 у
вказаний період на роботу для
виконання своїх трудових обов'язків не
з'являвся, про що були складені
відповідні акти. Виходячи з цього, суд
приходить до висновку, що ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» було здійснено всі можливі
передбачені законом заходи щодо
фактичного виконання рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 27 червня 2013 року про поновлення
ОСОБА_3 на роботі.

Судом також встановлено, що одночасно з
виконанням рішення про поновлення
позивача на роботі ВДВС Михайлівського
РУЮ виконувалося і рішення суду в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача середнього заробітку
за час вимушеного прогулу та моральної
шкоди. ОСОБА_3 були виплачені суми
присуджені за судовим рішенням, що
підтверджено відомістю № 150 від 23
серпня 2013 року та платіжним дорученням
№ 248 від 23 серпня 2013 року (а.с. 86,87,117,125).

Виходячи з викладеного вище, виконання
відповідачем рішення суду про
поновлення позивача на роботі на першу
вимогу державного виконавця та в
порядку і строки, визначених державним
виконавцем, висновку державного
виконавця про належне виконання
рішення суду та закриття виконавчого
провадження, суд приходить до висновку
про відсутність підстав для визнання
дій ДНЗ «Михайлівське вище професійне
училище» незаконними.

Крім того, суд зважає на те, що навіть
винесення наказу про поновлення
позивача на роботі 15 серпня 2013 року, не
перешкоджало ОСОБА_3, при наявності
зацікавленості, приступити до
виконання своїх посадових обов'язків
згідно рішення суду від 27 червня 2013
року, наступного робочого дня, тобто 1
липня 2013 року.

Порядок виконання рішення суду про
поновлення на роботі визначено Законом
України «Про виконавче провадження» та
Інструкцією про проведення виконавчих
дій, якими визначено, в т.ч., момент, з
якого вважається рішення суду
виконаним. Даними нормативними актами
не передбачено, що належним виконанням
при примусовому виконанні рішення суду
є ознайомлення працівника з наказом
про поновлення його на роботі,
проведення інструктажу та внесення
відповідних записів у трудову книжку.
Такі дії є обов'язком власника або
уповноваженого ним органу лише при
укладенні трудового договору.

За встановлених обставин, беручі до
уваги, що позивачем не надано доказів
та їх не отримано при розгляді справи,
що відповідач ухилявся виконувати
рішення суду, суд не знаходить підстав
для задоволення вимог ОСОБА_3 в частині
визнання незаконним дії відповідача,
пов'язані з невиконанням рішення
апеляційного суду Запорізької області
від 27 червня 2013 року щодо негайного
поновлення на роботі та виплати 1277 грн.
середнього заробітку за один місяць.

Позовні вимоги про зобов'язання ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» виготовити дублікат трудової
книжки без записів про звільнення, яку
заповнити українською та російськими
мовами являються не обґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.
Так, ч. 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. ОСОБА_3 дійсно має
право на отримання дублікату трудової
книжки без записів про звільнення, якщо
воно визнане незаконним, а також має
право на отримання трудової книжки
заповненої українською та російськими
мовами, але ним не надано доказів, що
він звертався до роботодавця ДНЗ
«Михайлівське вище професійне
училище» з такими вимогами та йому було
відмовлено в цьому, тобто позивачем не
доведено факту порушення його прав.

В частині стягнення моральної шкоди
позов не підлягає задоволенню,
оскільки згідно ст. 237 -1 КЗпП України
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Так,
позивач просить суд стягнути на його
користь з відповідача на його користь
суму у розмірі 30000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, проте у зв'язку з тим,
що в судовому засіданні не встановлено
порушення прав позивача, суд не
знаходить підстав для задоволення
позову в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 14, 60-61, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
Державного навчального закладу
«Михайлівське вище професійне
училище» про визнання незаконним
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, визнання дій незаконними,
зобов'язання вчинити дії та стягнення
моральної шкоди - відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Запорізької області через
Михайлівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області

М.Ю.Олійник