Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/661/14
Головуючий у суді І-ї інстанції
Доповідач Кривохижа В. І.
УХВАЛА

Іменем України

12.03.2014 р. колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

Головуючої: Кривохижі В.І.

Суддів: Голованя А. М.

Гайсюка О. В.

при секретарі Салабай М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до Присяжного
Олександра Віталійовича про визнання
дій протиправними та зобов'язання до
вчинення дій, за апеляційною скаргою
Присяжного Олександра Віталійовича на
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 16 грудня 2013 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ОСОБА_3
звернулася в суд з позовом до
Присяжного Олександра Віталійовича
про визнання дій протиправними та
зобов'язання до вчинення дій.

Зазначала, що 3 жовтня 2013 року в
приміщенні приймальні громадян
Генеральної прокуратури України без
пред'явлення відповідних документів та
без оголошення про свою присутність
був присутній лікар-психіатр
Кіровоградської обласної
психіатричної лікарні Присяжний О. В.,
який встановив психіатричний діагноз з
метою укриття тяжкого злочину -
грабежу, передбаченого ч. 2 ст.186 КК
України, скоєного іншою особою. При
цьому вона жодного разу за допомогою,
довідками, чи з інших підстав до
Кіровоградської обласної
психіатричної лікарні не зверталася,
на обліку не знаходилася, а присутність
відповідача в Генеральній прокуратурі
пов'язує з тим, що знаходилася в Києві
під будівлею Генеральної прокуратури з
протестом проти незаконних дій та
бездіяльності органів прокуратури, яка
шляхом встановлення їй діагнозу хоче
уникнути від відповідальності за свої
дії.

Тому і просила визнати
незаконними дії лікаря-психіатра
Присяжного О. В. щодо його участі 3
жовтня 2013 року в Генеральній
прокуратурі України та поставлення їй
діагнозу; зобов'язати лікаря-психіатра
Присяжного О. В. надати рекомендації,
які він виніс, рекомендував комусь щось
робити з нею, які діагнози він їй
виставив, та які наслідки такого
свавілля Присяжного О.В. проти неї;
визнати недійсними, незаконними,
сфальсифікованими та скасувати
рекомендації, психіатричний діагноз
ОСОБА_3 та інші документи, які склав
лікар-психіатр на підставі своєї
присутності в Генеральній прокуратурі
України 3 жовтня 2013 року.

Рішенням Кіровського районного
суду м. Кіровограда від 16 грудня 2013 року
позов задоволено частково.

Визнано незаконними дії
лікаря-психіатра Присяжного О. В. щодо
проведення психіатричного огляду,
незаконною присутність
лікаря-психіатра Присяжного О. В. 3
жовтня 2013 року в громадській
приймальні Генеральної прокуратури
України. В іншій частині вимог
відмовлено. Стягнуто з Присяжного О. В.
на користь ОСОБА_3 114,70 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі відповідач
ставить питання про скасування рішення
суду та закриття провадження у справі,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи. Зазначає, зокрема,
що висновок суду стосовно того, що ним
проведено психіатричний огляд
позивачки не відповідає обставинам
справи, оскільки огляд ОСОБА_3 не
проводився, діагноз не встановлювався,
жодних рекомендацій не надавалося та,
відповідно, у медичній документації
будь-які медичні рекомендації не
фіксувалися. Зазначений позов взагалі
не підлягав розгляду у порядку
цивільного судочинства та на підставі
ст. 205 ЦПК України справа мала бути
закрита, як така що не підлягає
розгляду у цивільному судочинстві.

Заперечуючи проти доводів
апеляційної скарги, ОСОБА_3 посилалась,
зокрема, на те, що відповідач, який є
лікарем-психіатром Кіровоградської
обласної психіатричної лікарні, без
законних на те підстав у приймальній
громадян Генеральної прокуратури
України таємно здійснював
психіатричний огляд відносно неї. Лише
по закінченню прийому вона запитавши,
дізналася, що був присутній
лікар-психіатр, який проводив
психіатричний огляд, в той час як на
обліку вона не знаходилася і за
допомогою до психіатричної лікарні не
зверталася. У судовому порядку
оспорюються її права, свободи і
інтереси, що виникли із цивільних
правовідносин.

Заслухавши доповідача, пояснення
відповідача, який підтримував доводи
скарги, позивача, яка заперечували
проти її доводів, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах, визначених ст.303 ЦПК
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ст.8 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ратифіковану Законом України
від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має
право на повагу до свого приватного і
сімейного життя, до свого житла і
кореспонденції.

Статтею 7 Закону України «Про
психіатричну допомогу» (далі-Закон)
встановлено, що діагноз психічного
розладу встановлюється відповідно до
загальновизнаних міжнародних
стандартів діагностики та Міжнародної
статистичної класифікації хвороб,
травм і причин смерті, прийнятих
центральним органом виконавчої
влади, що забезпечує формування
державної політики у сфері охорони
здоров'я для застосування в Україні.
Діагноз психічного розладу не може
базуватися на незгоді особи з
існуючими в суспільстві політичними,
моральними, правовими, релігійними,
культурними цінностями або на
будь-яких інших підставах,
безпосередньо не пов'язаних із
станом її психічного здоров'я.

Забороняється визначати стан
психічного здоров'я особи та
встановлювати діагноз психічних
розладів без психіатричного огляду
особи, крім випадків проведення
судово-психіатричної експертизи
посмертно.

Відповідно до ст.27 цього Закону
при наданні психіатричної допомоги
лікар-психіатр незалежний у своїх
рішеннях і керується лише медичними
показаннями, своїми професійними
знаннями, медичною етикою і законом.
Лікар-психіатр має право відмовити у
наданні психіатричної допомоги у разі
відсутності підстав для її надання.

Статтею 11 Закону передбачено, що
психіатричний огляд проводиться з
метою з'ясування: наявності чи
відсутності в особи психічного
розладу, потреби в наданні їй
психіатричної допомоги, а також для
вирішення питання про вид такої
допомоги та порядок її надання.
Психіатричний огляд проводиться
лікарем-психіатром на прохання або за
усвідомленою згодою особи та без її
усвідомленої згоди.

Психіатричний огляд особи може
бути проведено без її усвідомленої
згоди або без згоди її законного
представника у випадках, коли одержані
відомості дають достатні підстави для
обгрунтованого припущення про
наявність у особи тяжкого психічного
розладу, внаслідок чого вона:

вчиняє чи виявляє реальні наміри
вчинити дії, що являють собою
безпосередню небезпеку для неї чи
оточуючих, або

неспроможна самостійно
задовольняти свої основні життєві
потреби на рівні, який забезпечує її
життєдіяльність, або

завдасть значної шкоди своєму
здоров'ю у зв'язку з погіршенням
психічного стану у разі ненадання їй
психіатричної допомоги.

Рішення про проведення
психіатричного огляду особи без її
усвідомленої згоди або без згоди її
законного представника приймається
лікарем-психіатром за заявою, яка
містить відомості, що дають достатні
підстави для такого огляду. Із заявою
можуть звернутися родичі особи, яка
підлягає психіатричному огляду, лікар,
який має будь-яку медичну
спеціальність, інші особи.

Заява про психіатричний огляд
особи без її усвідомленої згоди або без
згоди її законного представника
повинна бути подана у письмовій формі
та містити відомості, що обгрунтовують
необхідність психіатричного огляду і
вказують на відмову особи чи її
законного представника від звернення
до лікаря-психіатра. Лікар-психіатр має
право робити запит щодо надання йому
додаткових медичних та інших
відомостей, необхідних для прийняття
відповідного рішення.

У невідкладних випадках, коли за
одержаними відомостями, що дають
достатні підстави для обгрунтованого
припущення про наявність у особи
тяжкого психічного розладу, внаслідок
чого вона:

вчиняє чи виявляє реальні наміри
вчинити дії, що являють собою
безпосередню небезпеку для неї чи
оточуючих, або

неспроможна самостійно
задовольняти свої основні життєві
потреби на рівні, який забезпечує її
життєдіяльність,

заява про психіатричний огляд
особи може бути усною. У цих випадках
рішення про проведення психіатричного
огляду особи без її усвідомленої згоди
або без згоди її законного
представника приймається
лікарем-психіатром самостійно і
психіатричний огляд проводиться ним
негайно.

У випадках, коли відсутні дані, що
свідчать про наявність обставин,
передбачених абзацами другим та третім
частини третьої цієї статті, заява
повинна бути подана у письмовій формі
та містити відомості, що обгрунтовують
необхідність проведення такого огляду.
У разі встановлення обгрунтованості
заяви про психіатричний огляд особи
без її усвідомленої згоди або без згоди
її законного представника
лікар-психіатр направляє до суду за
місцем проживання цієї особи заяву про
проведення психіатричного огляду
особи в примусовому порядку. До заяви
додається висновок лікаря-психіатра,
який містить обгрунтування про
необхідність проведення такого огляду,
та інші матеріали. Психіатричний огляд
особи проводиться лікарем-психіатром у
примусовому порядку за рішенням суду.

Лікар-психіатр перед проведенням
психіатричного огляду зобов'язаний
відрекомендуватися особі, яка підлягає
огляду, або її законному представнику
як лікар-психіатр, назвати своє
прізвище, місце роботи та викласти мету
огляду.

Дані психіатричного огляду з
висновком про стан психічного здоров'я
особи, а також причини звернення до
лікаря-психіатра та медичні
рекомендації фіксуються у медичній
документації.

Умисне подання заяви про
психіатричний огляд особи, що містить
завідомо неправдиві або неточні
відомості щодо стану психічного
здоров'я цієї особи, тягне за собою
відповідальність, передбачену законом.

Судом встановлено і не
заперечується відповідачем, що 3 жовтня
2013 року в приміщенні приймальні
громадян Генеральної прокуратури
України було запрошено ОСОБА_3,
спілкування з якою відбувалося в
присутності лікаря-психіатра
Присяжного О.В., який прибув з
працівниками прокуратури.

Згідно наказу про відрядження
№168-св від 2 жовтня 2013 року Присяжного
О.В., лікаря, судово-психіатричного
експерта, за дорученням обласної
прокуратури з метою оцінки психічного
стану ОСОБА_3, відряджено до
Генеральної прокуратури України (а.с.42).

У судовому засіданні встановлено,
що таке доручення обласної прокуратури
надійшло до головного лікаря у
телефонному режимі.

Позивач стверджувала, що лише по
закінченню прийому у Генеральній
прокуратурі України вона запитавши,
дізналася, що був присутній відповідач,
який проводив психіатричний огляд.

Не визначаючи позовні вимоги,
відповідач стверджував, що був лише
присутній під час особистого прийому
позивача у Генеральній прокуратурі
України, проте огляд не проводив.

Однак доводи відповідача
спростовуються матеріалами справи, які
узгоджуються з поясненнями позивача.

Згідно відповіді головного
лікаря КЗ «Кіровоградська обласна
психіатрична лікарня» від 31 жовтня 2013
року ОСОБА_3 повідомлено, що огляд
лікарем психіатром був здійсненний на
законних підставах на вимогу
співробітників прокуратури. Зазначено,
що багато років вона звертається зі
скаргами на нібито порушення її прав з
боку лікарів-психіатрів даного
закладу, багаторазово проводились
перевірки, факти підтверджені не були.
На їхню думку, причиною її звернень
можуть бути хворобливі мотиви (а. с.29).

Листом від 12 листопада 2013 року на
ім»я ОСОБА_3 КЗ «Кіровоградська обласна
психіатрична лікарня» повідомила, що
співробітники прокуратури звернулись
до психіатричної лікарні щодо
необхідності присутності лікаря під
час її особистого прийому у
Генеральній прокуратурі України. У
зв»язку з цим, на виконання вимоги
співробітників прокуратури, по
відношенню до неї був здійснений огляд
(а.с.22).

Оскільки сторони не заперечують,
що прохання або усвідомленої згоди
позивача не було, відповідно до
положень вищезазначеного Закону
передбачено проведення психіатричного
огляду без усвідомленої згоди особи за
наявності підстав та дотриманням
визначеного порядку.

Однак у судовому засіданні не
встановлено та матеріали справи не
містять відомостей, які б давали
достатні підстави для обгрунтованого
припущення про наявність у позивача
тяжкого психічного розладу, внаслідок
чого вона:

вчиняє чи виявляє реальні наміри
вчинити дії, що являють собою
безпосередню небезпеку для неї чи
оточуючих, або

неспроможна самостійно
задовольняти свої основні життєві
потреби на рівні, який забезпечує її
життєдіяльність, або

завдасть значної шкоди своєму
здоров'ю у зв'язку з погіршенням
психічного стану у разі ненадання їй
психіатричної допомоги.

Матеріали справи також не містять
подану у письмовій формі та з
відомостями, що обгрунтовують
необхідність психіатричного огляду і
вказують на відмову ОСОБА_3 від
звернення до лікаря-психіатра, для
прийняття рішення про проведення
психіатричного огляду відповідно до
вимог вищезазначеного Закону.

Посилання відповідача на
наявність усної заяви про проведення
психіатричного огляду не грунтується
на законі, оскільки у судовому
засіданні не встановлено, що
відповідачем одержані відомості, що
дають достатні підстави для
обгрунтованого припущення про
наявність у позивача тяжкого
психічного розладу, внаслідок чого
вона:

вчиняє чи виявляє реальні наміри
вчинити дії, що являють собою
безпосередню небезпеку для неї чи
оточуючих, або

неспроможна самостійно
задовольняти свої основні життєві
потреби на рівні, який забезпечує її
життєдіяльність.

Ніяких інших матеріалів,
відомостей, висновків, які б давали
достатні підстави для обгрунтованого
припущення про наявність у позивача
тяжкого психічного розладу матеріали
справи не містять.

При цьому, твердження відповідача
щодо законності його присутності для
огляду позивача спростовуються
положеннями вищезазначеного Закону
щодо незалежності лікаря психіатра у
своїх рішеннях та його права відмовити
у наданні психіатричної допомоги у
разі відсутності підстав для її
надання (ст.27).

Таким чином, будь-які підстави для
психіатричного огляду позивача,
визначені Законом, відсутні і судом не
встановлені.

У рішенні Європейського суду з
прав людини від 7 липня 2011 року у справі
«Федоров і Федорова проти України»
висловлена зазначена позиція щодо
незаконного піддання психіатричному
огляду особи, порушення ст.8 Конвенції
про захист прав людини і
основоположних свобод, яке стало
предметом розгляду Верховного Суду
України відповідно до постанови від 26
листопада 2012 року.

Суд першої інстанції належним
чином встановив обставини справи, дав
правильну оцінку наданим доказам і
відповідно до ст.8 Конвенції про захист
прав людини і основоположних свобод,
ст.6 Закону України «Про охорону
здоров»я», ст.ст.3,4,11,27 Закону України
«Про психіатричну допомогу», дійшов
обґрунтованого висновку щодо
відсутності жодних підстав для
психіатричного огляду позивача, а тому
незаконності самої присутності
лікаря-психіатра Присяжного О.В. у
Генеральній прокуратурі України та
його дій щодо проведення
психіатричного огляду.

Оскільки у судовому засіданні не
доведено встановлення
лікарем-психіатром діагнозу,
рекомендацій, судом обґрунтовано
відмовлено в решті заявлених вимог, і,
як вбачається зі змісту апеляційної
скарги, в цій частині відповідач
фактично рішення суду не оскаржує, як
не оскаржує його і позивач.

Тому не ґрунтуються на законі та є
безпідставними доводи скарги, які не
містять посилань на докази, які б
спростовували висновки суду першої
інстанції, вони були предметом
розгляду в судовому засіданні і їм дана
належна оцінка. Надані сторонами
докази оцінені судом відповідно до
вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України. Даний
спір відповідно до ст.15 ЦПК України
розглядається у порядку цивільного
судочинства. Інші доводи скарги також
не дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
або процесуального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції є
законним і обґрунтованим, вимоги
матеріального і процесуального права
при розгляді справи додержано, а доводи
апеляційної скарги не є істотними. В
межах доводів апеляційної скарги
підстав для його скасування або зміни
не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити, а
рішення Кіровського районного суду м.
Кіровограда від 16 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча:

Судді: