Справа № 274/920/14-ц
Провадження № 2/0274/812/14
РІШЕННЯ

Іменем України

28.04.2014
м. Бердичів

БЕРДИЧІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого судді Хуторної
І.Ю.,

з участю секретаря Соломянюк
Л.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи Осіпової
В.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бердичеві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 в інтересах якої діє ОСОБА_3,
третя особа: орган опіки та піклування -
виконком Бердичівської міської ради
про визнання осіб такими, що втратили
право на користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом. Просить
визнати її онуку ОСОБА_3 та правнуку
ОСОБА_5 такими, що втратили право на
користування житлом з тих підстав, що
вони у 2010 році виїхали з будинку, не
проживають більше трьох років, їх місце
проживання невідоме, а тому відповідно
до ст. 405 ЦПК України вони втратили
право на проживання в будинку.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
позов підтримала, пояснила, що онука
три роки як не проживає в її будинку.
Вона вигнала з будинку також і матір
ОСОБА_3 - її колишню невістку - ОСОБА_6,
яка ще проживала в будинку. Вони її не
доглядали. ОСОБА_3 пішла проживати до
свого чоловіка.

Представник позивача ОСОБА_2, дочка
позивачки позов підтримала, пояснила,
що вона хоче обміняти житло матері, з
тим, щоб пересилити її ближче що себе та
доглядати. Підтвердила, що просила
виписатися відповідачку з дитиною з
будинку. ОСОБА_3 - дочка її рідного
брата. В будинку, крім ОСОБА_3 з дочкою,
проживала мати ОСОБА_3 ОСОБА_6, та
сестра ОСОБА_3. Була мова про те, що
половину будинку буде їм належати. Вона
займалася виготовленням документів на
поділ будинку в натурі на дві половини.
Конфлікти почали виникати після
одруження ОСОБА_3 з її чоловіком ОСОБА_7.

Відповідачка позов не визнала,
пояснила, що зі свого народження вона
зареєстрована і проживала за адресою:
АДРЕСА_1. Вона покинула житло приблизно
у вересні 2011 року, бо проживання там
стало неможливим через постійні
конфлікти з її тіткою ОСОБА_2. ОСОБА_2 її
виганяла та вимагала виписатися з
будинку. Вона іншого житла не має.
Проживає з чоловіком на квартирі, яку
винаймають. Її чоловік власного житла
не має. З батьком дитини вона не
спілкується, він проживає за кордоном.
Їй немає де зареєструвати дитину.

Представник третьої особи - виконкому
Бердичівської міської ради, як органу
опіки та піклування у судовому
засіданні позов, в частині визнання
малолітньої ОСОБА_5 такою, що втратила
право на користування житлом не
визнала з тих підстав, що у матері
дитини іншого житла немає, а тому їй
немає куди зареєструвати дитину.

Дослідивши докази, суд приходить до
висновку про відмову у позові з таких
підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивачка у позовній заяві, як на
підставу позову вказала на відсутність
без поважних причини відповідачки з
дочкою в житлі понад один рік, а тому
вона втрачає право на користування
житлом, що передбачено ч.1 ст. 405 ЦК
України.

Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405
ЦК України право члена сім'ї власника
будинку, який не є його співвласником,
на користування цим будинком
обумовлено наявністю сімейних
відносин із власником і спільним із ним
проживанням у цьому будинку.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України
передбачено, що член сім'ї власника
житла втрачає право на користування
житлом у разі відсутності його без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником будинку або законом.

ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_1 (
а.с. 16-19).

Відповідачі: ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_5,
онука і правнука позивачки відповідно,
зареєстровані у вказаному будинку з
народження кожної, як члени сім'ї
власника, що вбачається з копії домової
книги, оригінал якої було оглянуто у
судовому засіданні ( а.с. 5,6).

Згідно акту МК ВЖРЕП № 7 від 09.11.2011 року
ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_5 не проживають
у будинку з 2010 року ( а.с. 20).

З акту МК ВЖРЕП № 7 від 04.04.2014 року
вбачається, що зі слів сусідів ОСОБА_9
та ОСОБА_10, ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_5 не
проживають у будинку з грудня 2010 року (
а.с. 42).

Відповідачка ОСОБА_3 01 червня 2011 року
зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 (а.с. 40).

ОСОБА_3 та її чоловік ОСОБА_7 на праві
власності житла не мають ( а.с. 23, 38,39).

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні
02.04.2014 року показала, що вона сусідка
ОСОБА_1 ОСОБА_3 та її дочка ОСОБА_5 не
живуть у будинку ОСОБА_1 приблизно три
роки.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні
02.04.2014 року пояснила, що вона сусідка
ОСОБА_1 Два роки як вона допомагає
доглядати ОСОБА_1 на прохання її дочки
ОСОБА_2. ОСОБА_1 проживає одна. Її онука
ОСОБА_3 зі своєю дочкою не проживають у
будинку близько трьох років.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні
пояснила, що ОСОБА_3 онука її рідної
сестри. Їй відомо, що ОСОБА_2 просила
ОСОБА_3, щоб та жила в будинку та
доглядала за бабусею за що отримає у
власність будинок. Мати ОСОБА_3
добудувала кухню і коридор до будинку.
Однак приблизно три роки тому муж
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 почали виникати
конфлікти. ОСОБА_2 виганяла ОСОБА_3 з
дитиною та її матір ОСОБА_6 з будинку.
ОСОБА_3 з того часу проживає на
квартирі, яку винаймає. ОСОБА_3 там
створюються такі умови, що жити в
будинку неможливо.

Суд ставить під сумнів факт не
проживання ОСОБА_3 у будинку з грудня 2010
року, оскільки свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9
у судовому засіданні 02.04.2014 року не
змогли назвати час з якого ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 не проживають у будинку. Поряд з
тим, уже 04.04.2014 року в акті засвідчили,
що ОСОБА_3 з дочкою не проживають в
будинку з грудня 2010 року.

Крім того, з постанови про відмову у
порушенні кримінальної справи від
20.08.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 08
серпня 2011 року зверталася в органи
внутрішніх справ з заявою щодо
неправомірної поведінки ОСОБА_2

Згідно постанови про відмову у
порушенні кримінальної справи від
20.08.2011 року, дільничним було
встановлено, що ОСОБА_3 проживає у
будинку по АДРЕСА_1. ОСОБА_3 скаржилася
на те, що ОСОБА_2 вигонить її з будинку,
вимагає, щоб вона знялася з реєстрації.
ОСОБА_2 пояснювала, що у неї склалися
неприязні відносини з племінницею.
Вона просила, щоб ОСОБА_3 виписалася з
будинку. При опитування сусідів було
встановлено, що ОСОБА_3 проживала в
будинку, робила тем ремонтні роботи та
добудовувала частину будинку( а.с. 22).

Як пояснила відповідачка, вона виїхала
з будинку, бо проживання там стало
неможливим, вона мешкає в квартирі, яку
винаймає. Остання обставина не
спростована у судовому засіданні.

Таким чином з вищевказаних доказів
вбачається, що причиною виїзду ОСОБА_3 з
будинку стали конфлікти, які виникали
між нею та дочкою власника будинку
ОСОБА_2

Позивачка у судовому засіданні
підтвердила, що вона вигнала з будинку
також і матір відповідачки ОСОБА_6. Вона
проти того, щоб ОСОБА_3 разом з дитиною
проживали в будинку.

Представник позивача не заперечила той
факт, що вона просила ОСОБА_3 знятися з
реєстрації. У неї склалися неприязні
відносини з чоловіком ОСОБА_3. Вона
проти того, щоб ОСОБА_3 проживала в
будинку, оскільки хоче обміняти
будинок на інше житло.

Вищевказані обставини, в сукупності з
дослідженими доказами свідчать, що
відповідачка разом з дитиною з
поважних причин не проживає в будинку.

Крім того, визнання малолітньої дитини
відповідачки такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
буде порушувати її право на
користування житлом, передбачене 2 ст. 18
Закону України «Про охорону
дитинства», якою передбачено, що діти -
члени сім'ї власника житлового
приміщення мають право користуватися
цим приміщенням нарівні з власником.

Додаткові гарантії захисту житлових
прав малолітніх передбачені ч.1 ст. 18
Закону України „Про охорону
дитинства", згідно якої органи опіки та
піклування зобов'язані здійснювати
контроль за додержанням батьками або
особами, які їх замінюють, майнових та
житлових прав дітей.

Аналогічна норма викладена і в статті 12
Закону України „Про основи
соціального захисту бездомних
громадян і безпритульних дітей".

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем
проживання фізичної особи, яка не
досягла десяти років, є місце
проживання її батьків (усиновлювачів)
або одного з них, з ким вона проживає.

Зважаючи, що відповідачка разом з
дитиною з поважних причин не проживає
в будинку, іншого житла на праві
власності не має, захищаючи інтереси
малолітньої дитини, суд приходить до
висновку про відмову в задоволенні
позову.

Керуючись ст.ст.10,11,60, 213-215 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_3 про
визнання осіб такими, що втратили право
на користування житлом відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Житомирської
області через Бердичівський
міськрайонний суд Житомирської
області протягом 10 днів з дня
проголошення рішення суду.

Головуючий - суддя:
І.Ю. Хуторна