АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4422/2014
Головуючий в 1 інстанції - Чередніченко
Доповідач - Шиманський В.Й.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Качана В.Я., Ратнікової В.М.

при секретарі - Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення
Голосіївського районного суду міста
Києва від 07 лютого 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Суб'єкта
підприємницької діяльності ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про визнання договору оренди
недійсним, про зобов'язання не чинити
перешкоди у здійсненні права
власності, про зобов'язання звільнити
приміщення - повернути їх власнику та
стягнення коштів в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И
Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у вересні 2009 року.

Зазначав, що йому на праві власності
належить приміщення, що знаходиться за
адресою АДРЕСА_1. У 2009 році йому стало
відомо, що відповідачі на підставі
довіреності від 2003 року уклали договір
оренди, який суперечить вимогам
законодавства що діяло на час
укладання даного договору оренди від
23.12.2003 року.

У зв'язку з наведеним, уточнивши в
процесі розгляду справи позовні
вимоги, позивач просив суд визнати
недійсним договір оренди нежилого
приміщення що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, укладений 23.12.2003
року. Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити йому
перешкод у здійсненні ним права
власності та звільнити приміщення
магазину, площею 216, 8 кв.м, яке складає
8/100 частин. Також позивач просив суд
стягнути з ОСОБА_3 на його користь 30 464,
52 грн. відшкодування завданої йому
шкоди у порядку регресу.

Рішенням Голосіївського районного
суду міста Києва від 07 лютого 2014 року
позовні вимоги задоволено.

В апеляційних скаргах з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухвалення нового про відмову в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
учасників процесу, вивчивши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає до задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі рішення
суд виходив із вимог даної норми
закону, зібраних у справі та наданих
сторонами доказів, яким дав повну,
всебічну та об'єктивну оцінку.

Як встановлено судом, позивачу
відповідно до договору купівлі-продажу
від 03.12.1998 року на праві приватної
власності належить приміщення
магазину площею 216,8 кв.м, яке складає 8/100
частин, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

Позивач 12.07.2003 року видавав на ім'я
відповідачів нотаріально посвідчену
довіреність на розпорядження від його
імені приміщенням магазину, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

22 січня 2004 року позивач своєю
нотаріальною заявою скасував дію
довіреності виданої ним на
розпорядження від його імені
приміщенням магазину та надіслав
ОСОБА_3 притензію (а.с. 109 т-2).

У жовтні 2009 року під час розгляду
справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
відшкодування шкоди позивач дізнався
про наявність спірного договору оренди
належного йому на праві власності
приміщення магазину.

Оскільки в матеріалах справи відсутні
докази того, що позивачу до жовтня
2009 року було відомо про наявність
спірного договору оренди, місцевий суд
вірно поновив позивачу строк звернення
до суду з даним позовом. Крім того, як
вбачається з оскаржуваного договору
оренди, позивач не був стороною цього
договору, екземпляр договору для
позивача не виготовлявся, про що
зазначено у самому тексті
оскаржуваного договору ( Т-1 а.с. 144-145).

Також судом першої інстанції при
вирішенні справи вірно застосовані
норми законодавства, які діяли на час
укладання спірного договору оренди.

Місцевий суд в повній мірі дослідив
недотримання ОСОБА_3 істотних умов
спірного договору та його
суперечностей у змісті та
невідповідності вимогам. Основам
законодавства Союзу РСР і союзних
республік про оренду» та правильно
задовольнив вимоги позивача та визнав
договір оренди від 23.12.2003 року
недійсним у відповідності до ст.48 ЦК в
редакції 1963 року України, якою
передбачено, що недійсною є та угода що
не відповідає вимогам закону, в тому
числі ущемлює особисті або майнові
права неповнолітніх дітей. По
недійсній угоді кожна з сторін
зобов'язана повернути другій стороні
все одержане за угодою, а при
неможливості повернути одержане в
натурі - відшкодувати його вартість у
грошах, якщо інші наслідки недійсності
угоди не передбачені законом.

Із змісту постанови від 13.12.2006 р. та
матеріалів перевірки діяльності СПД
ОСОБА_4, яка проводилась Голосіївським
РУ ГУ МВС України у м. Києві та ДПІ у
Святошинському районі м. Києва, за
адресою розташування приміщення: що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, всі
встановлені порушення податкового
законодавства були здійснені від імені
позивача та за його документами. Однак
цю діяльність за адресою приміщення
магазину в зазначений період
здійснювала за довіреностями позивача
виключно ОСОБА_3

Позивач за вимогою ДПІ у
Святошинському районі м. Києва
здійснив всі виплати нарахувань та
штрафних санкцій за порушення
податкового законодавства діями
ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа,
яка відшкодувала шкоду, завдану іншою
особою, має право зворотної вимоги
(регресу) до винної особи у розмірі
виплаченого відшкодування.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі встановлені ці
обставини.

Таким чином, твердження апеляційної
скарги про незаконність та
упередженість судового рішення
матеріалами справи спростовуються.

З огляду на викладене, оскаржене у
справі рішення постановлене з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а тому це рішення
не може бути скасованим з підстав що
наведені в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Голосіївського районного
суду міста Києва від 07 лютого 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: