У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Кадєтової О.В., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» про захист прав
споживачів, визнання договору
недійсним та стягнення коштів, за
касаційною скаргою представника
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» - Григоренко Ірини
Вікторівни на рішення
Голопристанського районного суду
Херсонської області від 14 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Херсонської області від 24 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» про захист прав
споживачів, визнання договору
недійсним та стягнення коштів. В
обґрунтування позову позивач
посилався на те, що 26 лютого 2013 року між
ним та ТОВ «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» укладено договір
фінансового лізингу, предметом якого є
трактор марки «МТЗ 82.1.26 Бєларусь»
вартістю 171 000 грн.

Позивач відповідно до домовленості
досягнутої під час попередніх
переговорів оплатив рахунок на суму 17
100 грн, однак відповідач відмовився
передавати трактор, вказавши, що
сплачена сума є комісією за
організацію та оформлення договору.
Позивач вважає, що зазначена угода
порушує його права як споживача,
містить несправедливі умови, а також
суперечить положенням Закону України
«Про захист прав споживачів» та Закону
України «Про фінансовий лізинг».
Враховуючи викладене, позивач просив
суд визнати недійсним укладений між
сторонами договір фінансового лізингу
від 26 лютого 2013 року та стягнути з ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс» 17 100
грн отриманих за недійсним правочином.

Рішенням Голопристанського районного
суду Херсонської області від 14 червня
2013 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Херсонської області
від 24 жовтня 2013 року, позов задоволено.

Визнано недійсним договір № 008150
фінансового лізингу, укладений 26
лютого 2013 року між ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» та ОСОБА_6

Стягнуто з ТОВ «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» на користь ОСОБА_6 17 100 грн,
а також судовий збір в розмірі 229 грн 40
коп., а всього 17 329 грн 40 коп.

У касаційній скарзі представник ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс» -
Григоренко І.В. порушує питання про
скасування оскаржуваних рішень суду,
із ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову,
мотивуючи свою вимогу порушенням
судами норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 26 лютого 2013 року між ТОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс» та
ОСОБА_6 укладено договір фінансового
лізингу № 008150, предметом якого є
трактор марки «МТЗ 82.1.26 Бєларусь»
вартістю 171 000 грн.

Пунктом 1.7 договору про фінансовий
лізинг № 008150 передбачено, що предмет
договору передається в користування
лізингоодержувача протягом строку,
який становить не більше 90 робочих днів
з моменту сплати лізингоодержувачем на
рахунок лізингодавця авансового
платежу (50% від вартості предмета
лізингу), комісії по організації та
оформлення даного договору (10 % від
вартості предмета лізингу) та комісії
за передачу предмета лізингу ( 3 % від
вартості предмета лізингу).

Згідно з п. 8.2.1 договору перший
лізинговий платіж складається із:
комісійної винагороди лізингодавця за
організаційні заходи, пов'язані з
підготовкою та укладенням цього
договору, яка розраховується як
комісія за організацію, яка визначена у
додатку № 1 до цього договору.

Згідно з додатком № 1 до договору
фінансового лізингу вартість предмету
лізингу становить 171 000 грн, відсоток
платежів 50 %, сума виплат 85 500 грн,
щомісячний платіж 7 125 грн, комісія за
організацію (10 %) 17 100 грн, комісія за
передачу (3 %) 5 130 грн.

Згідно з додатком № 2 до договору
фінансового лізингу вартість предмету
лізингу становить 171 000 грн, авансовий
платіж 50 %, сума лізингу 85 500 грн, викупна
вартість 2 565 грн, відсоткова ставка 10 %,
комісія 5 % та щомісячний платіж 2 034 грн,
а також витрати, які сплачує
лізингоодержувач за відвантаження
предмета лізингу комісією за передачу
автомобіля у сумі 1 170 грн. Позивачем 26
лютого 2013 року було здійснено оплату
комісії за організацію договору
лізингу у розмірі 17 100 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що умови оспорюваного
договору є несправедливими та
непрозорими, внаслідок чого утворився
дисбаланс договірних прав і обов'язків
на шкоду споживачеві, а ТОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» не надало
належних та допустимих доказів на
підтвердження обґрунтованості
визначеної комісії у розмірі 10 %
вартості предмета лізингу лише за
організаційні заходи, пов'язані з
підготовкою та укладенням цього
договору чи спричинених на цій стадії
виконання договору збитків при його
розірванні, що унеможливлюють
повернення сплачених позивачем
грошових коштів. А також, виходив з
того, що сплата 10 % вартості предмета
лізингу лише за організаційні заходи,
пов'язані з підготовкою та укладенням
договору, є тією обставиною при
роз'ясненні якої договір укладений не
був би, як такий, що не відповідає
принципу справедливості, цей розмір є
неспівмірним з затратами
лізиногодавця при укладенні договору,
оскільки за вчинення лізингодавцем
інших дій на виконання договору,
передбачені інші платежі, які належить
сплатити лізингоодержувачу.

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про
фінансовий лізинг» (надалі по тексту -
Закон України) фінансовий лізинг - це
вид цивільно-правових відносин, що
виникають із договору фінансового
лізингу. За договором фінансового
лізингу - лізингодавець зобов'язується
набути у власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 16 цього Закону
сплата лізингових платежів
здійснюється в порядку, встановленому
договором. Лізингові платежі можуть
включати: а) суму, яка відшкодовує
частину вартості предмета лізингу; б)
платіж як винагороду лізингодавцю за
отримане у лізинг майно; в) компенсацію
відсотків за кредитом; г) інші витрати
лізингодавця, що безпосередньо
пов'язані з виконанням договору
лізингу.

Задовольняючи позов, суди попередніх
інстанцій не врахували положення ч. ч. 1,
2 ст. 16 Закону України та залишили поза
увагою порядок здійснення сплати
лізингових платежів, що встановлений п.
1.7., п. 8.2.1. договору про фінансовий
лізинг № 008150 від 26 лютого 2013 року та
додатками № № 1, 2 до нього.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 18 Закону
України «Про захист прав споживачів»
продавець (виконавець, виробник) не
повинен включати у договори із
споживачем умови, які є
несправедливими.

Визначення поняття «несправедливі
умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18
цього Закону - умови договору є
несправедливими, якщо всупереч
принципу добросовісності його
наслідком є істотний дисбаланс
договірних прав та обов'язків на шкоду
споживача. Умови договору, які можуть
бути несправедливими визначено у ч. 3
ст. 18 цього закону.

Визнаючи недійсним оспорюваний
договір на підставі ч. 2, ч. 3 п. 2 ст. 18
Закону України «Про захист прав
споживачів», суди попередніх інстанцій
не врахували, що для кваліфікації умов
договору несправедливими необхідна
наявність одночасно таких ознак:
по-перше, умови договору порушують
принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч.
3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови
договору призводять до істотного
дисбалансу договірних прав та
обов'язків сторін; по-третє, умови
договору завдають шкоди споживачеві,
внаслідок чого не визначили: які умови
договору є несправедливими
(враховуючи, що договір містить 14
пунктів); на підставі яких ознак умови
договору є несправедливими, у чому саме
полягає несправедливість окремих
положень договору.

За таких обставин ухвалені у справі
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» - Григоренко Ірини
Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Голопристанського районного
суду Херсонської області від 14
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Херсонської області від 24 жовтня
2013 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов О.В.
Кадєтова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук