У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1, яка
діє в своїх інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про
визнання майна спільною сумісною
власністю подружжя, поділ майна та
визнання права власності, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" на заочне
рішення Залізничного районного суду м.
Сімферополя Автономної Республіки
Крим від 6 березня 2013 року та рішення
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 16 грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_1, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітньої ОСОБА_2, звернулася до суду
з вищезазначеним позовом, посилаючись
на те, що з 25 жовтня 2002 року по 25
листопада 2009 року перебувала з ОСОБА_3
у зареєстрованому шлюбі, від якого вони
мають малолітню дочку ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1. 25 грудня 2006 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, яка є
спільною сумісною власністю подружжя,
оскільки була придбана її чоловіком
під час шлюбу за спільні кошти. Після
розірвання шлюбу малолітня ОСОБА_2
проживає з позивачкою та перебуває на
її утриманні. З огляду на зазначене,
посилаючись на ст. ст. 70, 71 СК України,
просила визнати квартиру АДРЕСА_1
спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_1 та ОСОБА_3; поділити спірну
квартиру між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з
визнанням за нею з врахуванням
інтересів малолітньої дити право
власності на 2/3 частки вищезазначеної
квартири, залишивши у власності ОСОБА_3
1/3 частку спірної квартири.

Заочним рішенням Залізничного
районного суду м. Сімферополя від 6
березня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1,
яка діє в своїх інтересах та в
інтересах малолітньої ОСОБА_2,
задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_3

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
2/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
1/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

ПАТ "Державний ощадний банк України"
не погоджуючись з заочним рішенням
Залізничного районного суду м.
Сімферополя від 6 березня 2013 року,
оскаржив його в апеляційному порядку,
посилаючись на те, що 25 грудня 2006 року
між ОСОБА_3 та АТ "Ощадбанк" був
укладений іпотечний договір та
накладено заборону відчуження
предмета іпотеки, а саме: квартири
АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 16
грудня 2013 року апеляційну скаргу ПАТ
"Державний ощадний банк України"
задоволено частково, заочне рішення
суду першої інстанції скасовано у
частині задоволення позову ОСОБА_1 в
інтересах малолітньої ОСОБА_2 та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на
1/2 частку квартири АДРЕСА_1, залишивши у
власності ОСОБА_3 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ "Державний
ощадний банк України" просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд, дослідивши
докази в справі й давши їм належну
правову оцінку дійшов правильного
висновку та обґрунтовано виходив з
того, що майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить чоловіку та дружині на
праві спільної сумісної власності, які
мають право на його поділ в рівних
частках. При цьому банком не доведено,
що внаслідок поділу майна подружжя
були порушені його права.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Докази та обставини, на які
посилається заявник в касаційній
скарзі, були предметом дослідження
судами першої та апеляційної інстанцій
та додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судами
були дотримані норми матеріального і
процесуального права.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанцій, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Державний
ощадний банк України" відхилити.

Заочне рішення Залізничного
районного суду м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 6
березня 2013 року в незмінній при
апеляційному перегляді частині та
рішення Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 16 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.І.
Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

3

Справа № 6-4409св14Категорія:Головуючий у
першій інстанції:Воробйова С.О.
Доповідач: Амелін В.І.