Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

25 квітня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.,

при секретарі : Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
відповідача ОСОБА_1 на рішення
Мукачівського міськрайонного суду від
17 січня 2014 року в справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-ї особи органу опіки
та піклування Мукачівської РДА про
відібрання дитини,-

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, вимоги якого під час
розгляду справи в порядку,
передбаченому ч.2 ст.31 ЦПК України,
змінила і просила відібрати дитину
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_1
без позбавлення його батьківських прав
щодо дитини, та передати дитину на
виховання їй, бабусі, посилаючись на те,
що відповідач після розірвання шлюбу з
її донькою ОСОБА_4 з січня 2010 року
ухиляється від виконання своїх
обов'язків по вихованню дитини, а саме
не бере участі у її вихованні, не
цікавиться її потребами, матеріально
її не підтримує, не піклується про її
фізичний, духовний та моральний
розвиток, а також не сплачує присуджені
судом аліменти, яку після розірвання
шлюбу її батьків залишено проживати
разом із матір'ю ОСОБА_4, яка з 2010 року і
до часу своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3
проживала разом з дитиною у неї, а
дитина й надалі залишилася проживати
разом з нею . Також вказує на те, що
спілкування відповідача з дитиною
травмує останню, що є небезпечним для
її життя, здоров'я і морального
виховання, а тому просила позов
задовольнити.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду від 17 січня 2014 року позов
задоволено.

Відібрано дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
від батька ОСОБА_1 без позбавлення його
батьківських прав щодо дитини, і
передано дитину на виховання бабусі
ОСОБА_2.

У апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1
просить скасувати зазначене рішення,
як постановлене з порушенням норм
матеріального і процесуального права,
і ухвалити нове рішення про відмову
ОСОБА_2 у позові. Вказує на те, що він не
створює жодної небезпеки для своєї
дитини, так як є здоровою людиною,
зокрема на наркологічному чи
психіатричному обліку не перебуває і
спиртні напої не вживає; має можливість
матеріально забезпечувати свою дитину,
а саме хоч і перебуває на обліку в
центрі зайнятості як безробітний, але
підробляє таксистом. Також вказує на
те, що йому постійно чиняться перешкоди
у спілкуванні з дитиною, спочатку його
колишньою дружиною, а після її смерті
її рідними, що робить неможливим
спілкування з донькою, кошти на
утримання якої він надає регулярно.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_5 апеляційну
скаргу підтримали.

Позивачка ОСОБА_2, її представник
ОСОБА_6 та представник прокуратури
Кочеткова О.О. апеляційну скаргу не
визнали, просили таку відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Представник 3-ї особи органу опіки та
піклування Мукачівської міської Ради у
судове засідання не з'явився, хоча про
час і місце розгляду справи був
повідомлений належним чином, а тому
його неявка згідно з ч.2 ст.305 ЦПК
України не перешкоджає розглядові
справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідач ОСОБА_1 і донька позивачки
ОСОБА_4 з 09 серпня 2003 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, від якого у них
народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
що стверджується свідоцтвом про шлюб і
свідоцтвом про народження (а.с. 9-10).

З свідоцтва про розірвання шлюбу,
виданого 26 січня 2010 року слідує, що
шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 розірвано, про
що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів
зроблено відповідний актовий запис за
№01 від 2010 року січня місяця 14 числа
(а.с.11).

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_4
померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.20).

Судом першої інстанції встановлено, що
донька позивачки ОСОБА_4 разом з
малолітньою донькою ОСОБА_3 після
розірвання шлюбу з відповідачем ОСОБА_1
у січні 2010 року перейшли проживати до
позивачки ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1.,
де ОСОБА_4 проживала до часу своєї
смерті ІНФОРМАЦІЯ_3, а малолітня ОСОБА_3
й надалі проживає у позивачки.

Згідно довідки ТОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс»
від 04.02.2014 року №2-07207, малолітня ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, за адресою позивачки -
АДРЕСА_1, зареєстрована з 28.12.2011 року по
теперішній час (а.с113).

Як вбачається з позовної заяви,
позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з
позовом про позбавлення батьківських
прав відповідача ОСОБА_1 щодо його
малолітньої дитини ОСОБА_3.

Однак, під час розгляду справи в суді
першої інстанції в порядку,
передбаченому ч.2 ст.31 ЦПК України,
позивачка змінила позовні вимоги і
просила відібрати дитину ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 від батька ОСОБА_1, не
позбавляючи його батьківських прав
щодо дитини, і передати дитину на
виховання їй, бабусі (а.с.87).

Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд
може постановити рішення про
відібрання дитини від батьків або
одного з них, не позбавляючи їх
батьківських прав, у випадках,
передбачених пунктами 2-5 частини
першої статті 164 цього Кодексу, а також
в інших випадках, якщо залишення дитини
у них є небезпечним для її життя,
здоров'я і морального виховання.

У цьому разі дитина передається
другому з батьків, бабі, дідові, іншим
родичам - за їх бажанням або органові
опіки та піклування.

Частиною 5 ст.170 СК України встановлено,
що положення частини першої-третьої
цієї статті стосується до відібрання
дитини від інших осіб, з якими вона
проживає.

Встановивши, що малолітня ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з січня місяця 2010 року і по
теперішній час проживає разом з
позивачкою ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_1,
що стверджується поясненнями сторін та
матеріалами справи, суд першої
інстанції помилково дійшов висновку
про відібрання дитини від батька
ОСОБА_1, з яким дитина не проживає, і
передачі її бабусі, з якою дитина
проживає з 2010 року і по теперішній час.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що позивачка фактично
намагається позбавити ОСОБА_1 його
батьківських прав щодо малолітньої
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з якою не
дозволяє йому бачитися, спілкуватися,
приймати участь у її вихованні,
утриманні, тоді як батько в силу закону
і родинних відносин має переважне
право на виховання і утримання своєї
дитини та її проживання разом із ним,
батьком, проти якого позивачка
негативно налаштовує дитину, що
призводить до її психологічного
травмування, замість того, щоб дійти
згоди щодо спільного виховання
малолітньої дитини. Небажання
позивачки віддавати дитину батькові,
яку вона утримує без законних на те
підстав, так як у неї відсутнє
відповідне рішення суду; батько дитини
не позбавлений батьківських прав щодо
неї; і дитину не передано їй в
установленому законом порядку на
виховання, вказує саме на порушення
прав відповідача щодо його дитини, а не
позивачки, якою заявлено безпідставні
вимоги.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції у
відповідності до ст.309 ЦПК України
підлягає скасуванню, як постановлене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, з
ухваленням по справі нового рішення,
яким у позові ОСОБА_2 слід відмовити, а
апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1
задовольнити.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 -
задовольнити.

Рішення Мукачівського міськрайонного
суду від 17 січня 2014 року - скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-ї особи
органу опіки та піклування
Мукачівської РДА про відібрання дитини
- відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржено в касаційному порядку
на протязі двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :