У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

головуючого - Панька В.Ф.

суддів - Куштана Б.П., Мацунича М.В.

при секретарі - Саварина Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Ужгород справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
17 лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Ужгородської міської ради про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до виконавчого комітету
Ужгородської міської ради про
поновлення на роботі, стягнення
заробітної плати за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди.

Зазначеним рішенням у задоволенні
вищевказаного позову відмовлено.

Позивач оскаржив це рішення в
апеляційному порядку, порушив питання
про його скасування та ухвалення
нового рішення, яким задовольнити його
позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована
порушенням судом першої інстанції норм
матеріального права, а також
невідповідністю висновків суду
обставинам справи.

Апелянт та його представник в судове
засідання на явились, подали до суду
заяву про відкладення розгляду справи
на інший день у зв'язку з перебуванням в
судовому засіданні по іншій справі.
Однак, жодних доказів на підтвердження
цього представниками апелянта не
надано. А тому суд розглянув справу у їх
відсутності, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК
України.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечив проти укладення
мирової угоди та просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення суду першої
інстанції - залишити без змін.

Заслухавши доповідача, осіб, які
приймали участь у судовому засіданні
та дослідивши матеріали справи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність та обгрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що наявність відмови від дачі
пояснень позивачем не спростовано,
оскільки суду надано докази
протилежного, а саме, що 18.02.2013 року
останній від дачі таких відмовився; до
позивача протягом року
застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення, а саме
оголошувались догани за неналежне
виконання функціональних обов'язків;
пояснення позивача з цього приводу
нічим не доведені; з наданої на
дослідження суду копії статуту
Ужгородського міського пологового
будинку вбачається, що останній не є
правонаступником Ужгородського
міського перинатального центру, що в
свою чергу свідчить про відсутність
будь-яких правових підстав для
поновлення позивача на посаді
головного лікаря.

Доводи апеляційної скарги є
аналогічними позовній заяві та
зводяться до того, що позивачем
наведено ряд правопорушень, які були
допущені під час його звільнення, але
відповідачем жодним чином не
спростовані; вказує, що суд першої
інстанції не врахував ряд обставин та
не надав оцінки доказам, наведених
позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що
розпорядженням № 75 міського голови від
18.02.2013 року «Про звільнення ОСОБА_1»
позивача звільнено з посади головного
лікаря Ужгородського міського
перинатального центру з 19.02.2013 року на
підставі п.3 ст. 40 КЗпП України за
систематичне невиконання службових
обов'язків, на підставі доповідної
заступника міського голови Белякова
Ю.В., в якій зазначаються порушення
ОСОБА_1 вимог виконавчої дисципліни, у
тому числі порушення трудового
законодавства в частині роботи та
оплати праці по сумісництву.

Посилання апелянта на те, що при його
звільненні було допущено ряд
правопорушень не може бути прийнято до
уваги на підставі наступного.

Матеріалами справи встановлено, що до
позивача неодноразово протягом року
застосовувались заходи
дисциплінарного стягнення,
оголошувались догани за неналежне
виконання функціональних обов'язків, а
саме: Розпорядженя міського голови від
24.12.2012 року № 405 про притягнення до
дисциплінарної відповідальності,
відповідно до якого оголошено догану
ОСОБА_1 (а.с.130) та Розпорядження
міського голови від 15.02.2013 року №70 про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності за неналежне
виконання службових обовязків в
частині контролю за організацією та
станом надання медичної допомоги в
міському перинатальному центрі
оголошено догану ОСОБА_1 (а.с. 141).
Зазначені розпорядження позивачем не
оскаржувались.

Щодо посилання апелянта на те, що від
нього жодного разу не відбирались
пояснення щодо кожного факту не
виконання службових обов'язків, то слід
зазначити, що після оголошення
вищевказаних доган позивач надавав
свої заперечення та пояснення. Крім
цього, 18.02.2013 року Розпорядження
міського голови №75 ОСОБА_1 було
звільнено з посади головного лікаря
Ужгородського міського перинатального
центру з 19.02.2013 року за систематичне
неналежне виконання службових
обов'язків. Підставою для вказаного
звільнення була доповідна Белякова Ю.В.
З даного приводу був складений акт від
18.02.2013 року про відмову ОСОБА_1 у наданні
пояснень. Таким чином, порушення
законодавства в частинні не відібранні
пояснень при звільненні відсутні.

Відповідно до ст.48 КЗпП України трудові
книжки ведуться на всіх працівників,
які працюють на підприємстві, в
установі, організації або у фізичної
особи понад п'ять днів. Трудові книжки
ведуться також на позаштатних
працівників при умові, якщо вони
підлягають загальнообов'язковому
державному соціальному страхуванню.

Щодо посилання апелянта на те, що в день
звільнення йому не видано трудову
книжку, то слід зазначити, що останнім
робочим днем позивача на посаді
головного лікаря Ужгородського
міського перинатального центру є 19
лютого 2013 року. Однак, згідно вимог
чинного законодавства трудова книжка
не могла бути видана на руки, оскільки
позивач перебував у трудових
відносинах з адміністрацією УМПЦ на
посаді лікаря акушер-гінеколога
жіночої консультації №1.

Крім цього, як встановлено матеріалами
справи на день звільнення ОСОБА_1 його
трудова книжка знаходилась в органах
прокуратури.

Щодо посилання апелянта на неотримання
згоди профспілкового органу на
звільнення, відвіповідно до вимог ст..43
КЗпП України, то слід зазначити
наступне.

Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених пунктами 1 (крім випадку
ліквідації підприємства, установи,
організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і
3 статті 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника) первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.

Відповідно до рішення Ужгородської
міської ради № 901 від 31.05.2013 року та
наказів №55 від 01.06.2013 року та №56 від
01.06.2013 року відділу охорони здоров'я
Ужгородської міської ради (а.с.107-109),
прийнято рішення про ліквідацію
Ужгородського міського перинатального
центру, з якого звільнено позивача та
створення Ужгородського міського
пологового будинку.

З наданої на дослідження суду копії
статуту Ужгородського міського
пологового будинку вбачається, що
останній не є правонаступником
Ужгородського міського перинатального
центру, що в свою чергу свідчить про те,
що згода на звільнення ОСОБА_1
профспілкового органу не потрібна.

Враховуючи наведене, колегія суддів
констатує, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, правильно застосував
матеріальний закон, дотримався
процедури розгляду справи та вирішив
спір у відповідності з чинним
законодавством.

Рішення суду є законним та
обгрунтованим, підстав для його зміни
чи скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 308,314 ЦПК України,
судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 17 лютого 2014 року по даній
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до касаційного протягом
двадцяти днів з дня проголошення
шляхом подачі скарги безпосередньо до
цього суду.

Судді :