Справа № 2/487/918/14
РІШЕННЯ

Іменем України

20.02.2014 року
Заводський районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого - судді
Гаврасієнка В.О.

при секретарі - Кожині
В.О.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника

відповідача -
Лугвеневої Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до приватного
підприємства «ЖЕК-10» про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення заборгованості по
оплаті виконаної роботи, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про скасування наказу про
звільнення, поновлення на роботі,
стягнення заборгованості по оплаті
виконаної роботи, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що
згідно наказу №106/1-К від 16.10.12 його було
прийнято на роботу в ПП «ЖЕК-10» на
посаду електрика 4р. Наказом директора
ПП «ЖЕК-10» №6-К від 25.03.13 його було
звільнено з займаної посади на
підставі ст. 38 КЗпП України за власним
бажанням. Своє звільнення вважає
незаконним, оскільки умовою прийняття
його на роботу було написання заяви про
звільнення за власним бажанням без
зазначення дати. Крім того, згідно
усної домовленості з відповідачем було
погоджено що окрім основної роботи він
буде виконувати додаткові роботи по
ремонту покрівлі будинків, які
обслуговувалися ПП «ЖЕК-10» за що буде
отримувати додатково до окладу 400,00 грн.
Грубим порушенням трудового
законодавства при звільненні йому
заподіяна моральна шкода, котра
виразилася в тому, що порушені його
нормальні життєві зв'язки, він
позбавлений заробітку, зазнав
моральних страждань, а тому просив
скасувати наказ про звільнення,
поновити на роботі, стягнути
заборгованість по оплаті виконаної
роботи, стягнути з відповідача середню
заробітну плату за час вимушеного
прогулу та моральну шкоду.

В судовому засіданні ОСОБА_1 вимоги
позову підтримав, посилаючись на
обставини, що викладені у позовній
заяві.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечував,
посилаючись на власноручному
написанні заяви позивачем про
звільнення за власним бажанням з
вказанням та дати її складання.

Вивчивши доводи позову, вислухавши
пояснення учасників процесу та
дослідивши наявні у справі докази, суд
встановив наступне.

16.10.12 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в
ПП «ЖЕК-10» на посаду електрика 4р., що
визнано сторонами.

25.03.13 наказом № 6-К директора ПП «ЖЕК -10»
ОСОБА_1 був звільнений з займаної
посади за ст.38 КЗпП України, тобто за
власним бажанням. Підставою для
звільнення останнього стала його
заява написана на ім'я директора ПП
«ЖЕК -10», в якій він просить звільнити
його за власним бажанням.

Відповідно до вимог ст. 38 КЗпП України
працівник має право розірвати трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні. У разі, коли заява працівника
про звільнення з роботи за власним
бажанням зумовлена неможливістю
продовжувати роботу (переїзд на нове
місце проживання; переведення чоловіка
або дружини на роботу в іншу
місцевість; вступ до навчального
закладу; неможливість проживання у
даній місцевості, підтверджена
медичним висновком; вагітність; догляд
за дитиною до досягнення нею
чотирнадцятирічного віку або
дитиною-інвалідом; догляд за хворим
членом сім'ї відповідно до медичного
висновку або інвалідом I групи; вихід на
пенсію; прийняття на роботу за
конкурсом, а також з інших поважних
причин), власник або уповноважений ним
орган повинен розірвати трудовий
договір у строк, про який просить
працівник.

Як вбачається із висновку експерта №1660
від 17.01.14 цифровий запис « 25.03.2013 г»
розташований після рукописного запису
«Прошу уволить по собственному желанию
с ..» заяви ОСОБА_1 виконаний не
позивачем а іншою особою.

Відсутність в заяві, написаній ОСОБА_1,
дати з якої він просить його звільнити
свідчить про відсутність його
волевиявлення звільнятись 25.03.13, а
відповідно у сторін не відбувся
договірний принцип звільнення в
частині зазначення строку звільнення,
що в силу вимог ст. 38 КЗпП України
вказує на те, що звільнення позивача
25.03.13 було проведено передчасно та без
законних підстав.

З врахуванням вищезазначеного, суд
приходить до висновку про відсутність
законних підстав для звільнення ОСОБА_1
ст. 38 КЗпП України.

На підставі вищевикладеного позивач
підлягає поновленню на роботі на
посаді електрика 4р. з 20.02.14.

Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при
винесенні рішення про поновлення на
роботі орган, який розглядає трудовий
спір, одночасно приймає рішення про
виплату працівникові середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більше як за один рік.

Згідно довідки ПП «ЖЕК-10» середня
заробітна плата ОСОБА_3 складає 1391,85
грн., за такого з відповідача слід
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 15119,47 грн.

Відповідно до частини 1 статті 237-1 КЗпП
України відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості,
враховуючи те, що звільнення ОСОБА_1 є
незаконним, звільнення з основного
місця роботи вимагає від позивача
додаткових зусиль для організації
свого життя, суд вважає, що порушенням
трудових прав позивачу спричинена
моральна шкода, розмір якої необхідно
визначати з урахуванням меж заявлених
вимог, характеру та обсягу, тривалості
заподіяних моральних страждань,
ступеня вини відповідача, істотності
вимушених змін у життєвих стосунках
заявника, згідно роз'яснень постанови
Пленуму Верховного Суду України № 4 від
31.03.95 з наступними змінами " Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної ( немайнової) шкоди, виходячи
з засад розумності і справедливості.
Тому розмір такого відшкодування суд
визначає у сумі 500,00 грн .

Не підлягає задоволенню вимога
позивача про стягнення з відповідача
заборгованості по оплаті виконаної
роботи, оскільки доказів договірних
відносин між позивачем і відповідачем
по ремонту покрівлі судом не
встановлено.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені витрати, якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини позовних вимог.

Виходячи з вищенаведеного, з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір в
розмірі 730,80 грн. та витрат пов'язаних з
проведенням судової експертизи у
розмірі 940,80 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до приватного
підприємства «ЖЕК-10» про скасування
наказу про звільнення, поновлення на
роботі, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди -
задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ
№ 6-к від 25.03.13 року про звільнення
ОСОБА_1 за власним бажанням згідно ст. 38
КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі в Приватному
підприємстві «ЖЕК-10» на посаді
слюсаря-електрика 4р.

Стягнути з Приватного підприємства
«ЖЕК-10» на користь ОСОБА_1 середній
заробіток за час вимушеного прогулу,
починаючи з 25 березня 2013 року в розмірі
15119,47 грн.

Стягнути з Приватного підприємства
«ЖЕК-10» на користь ОСОБА_1 моральну
шкоду в розмірі 500,00 грн.

В задоволенні інших вимог- відмовити.

Допустити негайне виконання рішення в
частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу за один календарний
місяць.

Стягнути з Приватного підприємства
«ЖЕК-10» на користь держави судовий збір
в розмірі 703,80 грн. та витрати пов'язані
з проведенням судової експертизи у
розмірі 940,80 грн.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя

В.О.Гаврасієнко