У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Олійник А.С.

суддів: Амеліна В.І., Гончара
В.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
дочірнього підприємства «Нафком-Агро»
про визнання недійсними договорів
оренди землі за касаційною скаргою
дочірнього підприємства «Нафком-Агро»
на рішення Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 18 березня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 16
серпня 2013 року,

в с т а н о в и л
а:

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що 22 липня 2008 року
між нею та відповідачем укладені
договори оренди належних їй земельних
ділянок площею 4,91 га та 0,48 га,
розташованих на території Ічнянської
міської ради Чернігівської області,
строком на п'ять років кожен. Позивач
вважає, що при укладенні договорів
сторони не досягли згоди з усіх
істотних умов договору, передбачених ч.
1 ст. 15 Закону України «Про оренду
землі», а саме умов передачі у заставу
та внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, тому просила
визнати зазначені договори оренди
земельних ділянок недійсними.

Рішенням Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 18 березня 2013
року, залишеним без змін апеляційного
суду Чернігівської області від 16
серпня 2013 року, позов задоволено.

Визнано недійсними договори оренди
земельних ділянок площею 4,91 та 0,48
га, розташованих в м. Ічня
Чернігівської області, ділянки
№ № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно,
укладених 22 липня 2008 року між ОСОБА_3 та
дочірнім підприємством «Нафком-Агро».

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення Ічнянського
районного суду Чернігівської області
від 18 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 16 серпня 2013 року і
ухвалити нове рішення про відмову у
задоволенні позову, мотивуючи свої
вимоги порушенням судами норм
процесуального та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позовних вимог, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що на момент реєстрації оспорювані
договори не містили такої істотної
умови, як умови передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, що є
підставою для визнання договорів
оренди недійсними.

Проте з такими висновками судів
повністю погодитись не можна, виходячи
з наступного.

Судами встановлено, що 22 липня 2008 року
між ОСОБА_3 та дочірнім підприємством
«Нафком-Агро» укладений договір
оренди земельної ділянки площею 4,91 га,
розташованої в м. Ічня Чернігівської
області, що належить ОСОБА_3 згідно
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЧН № 170024,
виданого 27 червня 2003 року на підставі
розпорядження Ічнянської районної
державної адміністрації Чернігівської
області від 11 березня 2003 року № 92, та
підписаний акт приймання-передачі
вказаної земельної ділянки.

Того ж дня сторонами укладений договір
оренди земельної ділянки площею 0,48 га,
розташованої в м. Ічня Чернігівської
області, що належить ОСОБА_3 згідно
державного акта на право власності на
земельну ділянку серії ЧН №170114,
виданого 27 червня 2003 року на підставі
розпорядження Ічнянської районної
державної адміністрації Чернігівської
області від 11 березня 2003 року № 92, та
підписаний акт приймання-передачі
вказаної земельної ділянки.

На час виникнення спірних
правовідносин був чинним Порядок
державної реєстрації договорів оренди
землі, затверджений постановою
Кабінету Міністрів України від 25
грудня 1998 року №2073, яким передбачено,
що державна реєстрація договорів
оренди земельної ділянки є певною
процедурою, яка займає визначений
проміжок часу. Тобто підписання
договору оренди та його державна
реєстрація можуть не збігатися у часі.

Отже, до спірних правовідносин
необхідно застосовувати закон, що діяв
на час укладення договорів, оскільки
своїм підписом сторони узгодили
істотні умови договорів відповідно до
закону, чинного на час їх підписання.

За змістом ч. 1 ст. 638 ЦК України договір
є укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору є умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України
«Про оренду землі», яка діяла на час
укладення спірних договорів оренди (29
липня 2008 року), істотними умовами
договору оренди землі були: об'єкт
оренди (місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін.

Відсутність у договорі оренди землі
однієї з істотних умов, передбачених
цією статтею, а також порушення вимог
статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є
підставою для відмови в державній
реєстрації договору оренди, а також для
визнання договору недійсним
відповідно до закону.

Судами встановлено, що 10 січня 2009 року
вказані договори оренди зареєстровані
у Ічнянському районному відділі
Чернігівської регіональної філії
центру ДЗК, про що у державному реєстрі
земель вчинено відповідні записи.

Згідно зі ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.
Ніхто не може відповідати за діяння,
які на час їх вчинення не визнавалися
законом як правопорушення.

Відтак, на дату укладення договорів
оренди (22 липня 2008 року) визначення умов
передачі земельної ділянки в заставу
та внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки не було
передбачено законом як істотні умови
договору оренди землі. Такі істотні
умови договору оренди землі внесені до
ст. 15 Закону України «Про оренду землі»
Законом України від 16 вересня 2008 року
«Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
сприяння будівництву», який набрав
чинності з дня його опублікування і
зворотної дії в часі йому не надано.

Наведене вище залишилось поза увагою
суду першої інстанції, що призвело до
передчасного висновку про недійсність
договорів оренди, оскільки договори
було укладено до законодавчих змін, а
їх державна реєстрація вказує лише на
їх чинність і не може змінювати день
укладення договорів.

Суд апеляційної інстанції, у порушення
вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України, належним
чином не перевірив доводів апеляційної
скарги, в ухвалі не зазначив конкретні
обставини і факти, що спростовують такі
доводи, і залишив рішення суду першої
інстанції без змін.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, судові рішення не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього
підприємства «Нафком-Агро»
задовольнити частково.

Рішення Ічнянського районного суду
Чернігівської області від 18
березня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Чернігівської області від 16
серпня 2013 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.С.Олійник

Судді:
В.І.Амелін

В.П.Гончар

С.О.Карпенко

В.О.Савченко