Справа №2/754/2393/13 № апеляційного
суді першої інстанції: Мальченко
О.В.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року Колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Стрижеуса
А.М., Антоненко Н.О.

при секретарі:
Лужецькій І.С.

за участю: представника позивача -
Тарасенкова В.В.

представника відповідача -
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_4, яка діє
на підставі договору про надання
правової допомоги та представляє
інтереси ОСОБА_5 на рішення
Деснянського районного суду м.Києва
від 7 жовтня 2013 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та зустрічним позовом ОСОБА_5
до Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» про визнання
кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2013 року позивач Публічне
акціонерне товариство «Універсал
Банк» звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що у
зв'язку з неналежним виконанням умов
кредитного договору у ОСОБА_5 станом
на 16 січня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 121 326, 74
швейцарських франків, що за офіційним
курсом НБУ становить 1 045 800, 10 грн.

В процесі розгляду справи позивач
збільшив позовні вимоги та просив
стягнути з відповідача заборгованість
по кредитному договору у розмірі 125 586,
39 швейцарських франків, що згідно
офіційного курсу НБУ еквівалентно 1 037
682 грн. 66 коп.

В свою чергу ОСОБА_5 звернувся до суду
із зустрічним позовом до Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» про визнання кредитного договору
№ 001-2900/756-0118 від 14 вересня 2007 року
(кредитний договір № 2) недійсним.
Обгрунтовуючи вимоги за зустрічною
позовною заявою, ОСОБА_5 посилається на
те, що кредитний договір № 2, зміст
якого відрізняється від того, що був
фактично підписаний між сторонами 14
вересня 2007 року, більшим розміром
процентної ставки та порядком її
застосування, укладений під впливом
тяжкої обставини і на вкрай невигідних
умовах.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 7 жовтня 2013 року задоволені
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» про стягнення заборгованості за
кредитним договором та стягнуто з
ОСОБА_5 на користь Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» заборгованість за кредитним
договором в розмірі 125 586, 39
швейцарських франків, що еквівалентно 1
037 682 грн. 66 коп. та витрати по сплаті
судового збору у розмірі 3 441 грн.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» про визнання кредитного
договору недійсним - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням
ОСОБА_4, яка діє на підставі договору
про надання правової допомоги та
представляє інтереси ОСОБА_5, подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити зустрічні позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
порушення та неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, неповне
з'ясування обставин справи, що мають
значення для її вирішення.

Зокрема зазначила, що зазначений
кредитний договір укладений з
використанням нечесної
підприємницької діяльності, умови
такого є несправедливими, розрахунок
заборгованості наданий банком є
необґрунтованим та потребує
обґрунтованого економічного аналізу.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_5 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу
підтримала і просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Універсал Банк» -
Тарасенков  В.В. проти апеляційної
скарги заперечував і просив рішення як
законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених у суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 14 вересня 2007 року
між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_5
укладений кредитний договір №
001-2900/756-0118, за умовами якого позивач
зобов»язався надати відповідачу
грошові кошти в сумі 120011 швейцарських
франків, а останній в свою чергу
зобов»язався прийняти, належним чином
використати та повернути кредит, а
також сплатити проценти за
користування Кредитом в розмірі, на
умовах та в строк визначені цим
Договором.

За умовами договору розмір процентної
ставки за користування кредитом
становить: 4,5 % відсотка річних за
користування кредитом у період з 14.09.2007
по 10.09.2012 включно; 9,95 % річних за
користування кредитом у період з 14.09.2012
по 10.09.2037 включно. Крім того, за
користування коштами понад
встановлений строк нараховується
процентна ставка в наступному розмірі :
13,5 % річних, якщо користування
кредитними коштами понад встановлений
строк здійснювалося у період з 14.09.2007 по
10.09.2012 включно; 29,85 % річних, якщо
користування кредитними коштами
встановлений строк здійснювалося у
період з 11.09.2012 по 10.09.2037 включно.

В той же час умовами договору
передбачено, що у разі звільнення
позичальника з основного місця роботи
встановлюються нові процентні ставки
за користування кредитом, а саме:
базова процентна ставка - у розмірі 10,45 %
річних та підвищена процентна ставка -
у розмірі 31,35 %, починаючи з першого
робочого дня, що слідує за днем
звільнення позичальника з основного
місця роботи, при цьому додаткова угода
до Договору про внесення змін між
сторонами не укладається.

Згідно із випискою по особовому
рахунку за 14.09.2007 на поточний рахунок
позичальника ( номер якого відповідає
номеру зазначеного в договорі)
перераховані кошти в сумі 120011
швейцарських франків, що еквівалентно
513088 грн.91 коп.

ОСОБА_5 10 вересня 2008 року звільнено з
посади згідно ст.38 КЗпП України за
власним бажанням, що підтверджується
наказом № 37-кИ виданим директором ТОВ
«Євробенк ЕФГ Україна Дистрибуція».

Оскільки саме за цим місцем роботи з
відповідачем був укладений кредитний
договір з пільговою відсотковою
ставкою, тому звільнення ОСОБА_5 з цієї
роботи за умовами кредитного договору
є підставою до застосування нової
процентної ставки за користування
кредитними коштами ( п.1.1.3), що не
вимагало укладення додаткової угоди.

Як убачається з наданого позивачем
розрахунку заборгованості до 10
вересня 2008 року відсотки
нараховувалися відповідно до графіку
платежів, що оформлений додатком № 2 до
кредитного договору, а починаючи з 10
вересня 2008 року плата по відсоткам
розрахована, виходячи із відсоткової
ставки в розмірі 10, 45 %. До лютого 2012 року
відповідач свої зобов»язання
позичальника виконував майже в повному
обсязі, маючи лише по трьом періодам
прострочену заборгованість по
відсоткам. Починаючи з березня 2012 року
ОСОБА_5 свої зобов»язання не виконував
у зв»язку з чим утворилася
заборгованість.

Банк у відповідності до вимог п.5.2.5
кредитного договору направив 17 грудня
2012 року позичальнику ОСОБА_5 вимогу від
14 грудня 2012 року про негайну сплату
простроченої заборгованості за
кредитним договором, процентів,
нарахованих за користування
кредитними коштами, та штрафних
санкцій за порушення виконання
зобов»язання. У випадку невиконання
цієї вимоги термін повернення кредиту
визначається банком таким, що настав
достроково на шістдесят перший день з
моменту отримання цієї вимоги.

Вимогу позичальник отримав 22 грудня 2012
року (а.с.24), але у встановлений
договором строк її не виконав, а тому з
огляду на вимоги ст.ст.526, 1050,1054 ЦК
України суд першої інстанції
обґрунтованого дійшов висновку про
задоволення позовних вимог ПАТ
«Універсал Банк» в частині
дострокового стягнення з ОСОБА_5 суми
заборгованості в розмірі 125586,39
швейцарських франків, що еквівалентно 1
037682 грн.66 коп.

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про
відсутність підстав для визнання
кредитного договору недійсним.

Відповідно до ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
стороною ( сторонами) вимог, які
встановлені частинами першою, третьою,
п»ятою та шостою статті 203 цього
Кодексу.

Згідно із ст.233 ЦК України правочин,
який вчинений особою під впливом
тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах, може бути визнаний
судом недійсним незалежно від того, хто
був ініціатором такого правочину.

Правочин може бути визнаний судом
недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо
його вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім»ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа ( фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах (
п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними»).

Належних та допустимих доказів на
підтвердження наявності умов для
кваліфікації правочину за ст.233 ЦК
України, а саме підписання кредитного
договору під тиском, використання та
існування тяжкої для ОСОБА_5 обставини,
про яку банку було відомо, для впливу на
рішення відповідача при укладенні
кредитного договору на невигідних для
нього умовах, ОСОБА_5 і його
представником у передбаченому ст.ст.10,60
ЦПК України порядку суду не надано.

Крім того, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
визнання договору недійсним з огляду
на положення Закону України «Про
захист прав споживачів».

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення ухвалено судом першої
інстанції з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
доводи апеляційної скарги його
висновків не спростовують.

З огляду на викладене,
передбачених ст.309 ЦПК України підстав
для скасування оскаржуваного рішення
суду першої інстанції по даній справі
немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, яка діє на
підставі договору про надання правової
допомоги та представляє інтереси
ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 7 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: