Справа № 201/1500/14ц
провадження 4-c/201/17/2014
У Х В А Л А

06 березня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді -Башмакова
Є.А.,

при секретарі - Улановському М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську
цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 06 вересня 2013 року
прийняту головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Крайчинським Сергієм Станіславовичем,
-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2014 року заявник звернувся до
Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська зі скаргою на
постанову про закінчення виконавчого
провадження від 06 вересня 2013 року
прийняту головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Крайчинським Сергієм Станіславовичем.
Заявник у своїй скарзі в обґрунтування
заявлених вимог, посилався на те, що
виконавче провадження № 21349872 було
відкрите 15 вересня 2010 року Підрозділом
примусового виконання рішень Відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві на
підставі виконавчого листа № 2-4928/2010,
виданого Жовтневим районним судом м.
Дніпропетровська від 03 червня 2010 року у
справі № 2-4928/2010. Зазначеним рішенням
було задоволено позов ОСОБА_1 про
стягнення з боржника депозитного
вкладу в сумі 7 733 998,50 грн., яке було
залишено без змін судами всіх судових
інстанцій, Верховним судом України.
Виконавче провадження № 21349872 по
стягненню з боржника на користь ОСОБА_1
7 733 998,50 грн. було раніше закінчене
постановою державного виконавця
Підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС ГУЮ у м. Києві від 21
листопада 2011 року. Підставою
закінчення виконавчого провадження
був меморіальний ордер боржника від 22
жовтня 2012 року про перерахування
боржником на поточний рахунок НОМЕР_1
ОСОБА_1 Постанова про закінчення
виконавчого провадження від 21
листопада 2011 року була оскаржена
ОСОБА_1 до Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська і ухвалою суду від 27
квітня 2011 року у справі 4с-19/11 ця
постанова була скасована. У постанові
про закриття виконавчого провадження
від 06 вересня 2013 року державний
виконавець посилався на той же
меморіальний ордер, що і в постанові
про закриття кримінального
провадження від 21 листопада 2011 року.
Кошти у сумі 7 733 998,50 грн., які належить
стягнути з боржника на користь
стягувача за рішенням суду, ОСОБА_1 не
отримував, а тому заявник вважає, що
підстав для винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
немає та просив скасувати постанову
державного виконавця про закінчення
виконавчого провадження від 06 вересня
2013 року.

У судовому засіданні заявник скаргу
підтримав, просив суд задовольнити
скаргу в повному обсязі.

Представник з Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві у
судовомузасіданні проти скарги
заперечував, посилаючись на її
безпідставність.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали даної цивільної
справи, суд приходить до наступного
висновку з таких підставах.

Правовідносини, що виникли між
заявником та заінтересованою особою,
врегульовані нормами Закону України
"Про виконавче провадження".

Судом встановлено, що 06 вересня 2013 року
головним державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Крайчинським Сергієм
Станіславовичем було винесено ухвалу
про закінчення виконавчого
провадження, посилаючись на п.8 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження». Державний виконавець в
обґрунтування винесеної постанови
посилався на те, що 22 грудня 2010 року
кошти в розмірі 7 733,998,50 грн. внесені
боржником на поточний рахунок
стягувача; 18 січня 2011 та 21 січня 2011 року
боржником сплачено 773 399,85 грн.
виконавчого збору та 100 грн. витрат на
проведення виконавчих дій, відповідно
до мотивувальної частини ухвали
Апеляційного суду Дніпропетровської
області від 27 жовтня 2011 року (а.с. 6).

Відповідно до вищезазначеної ухвали
Апеляційного суду Дніпропетровської
області (а.с. 21-23) у січні 2011 року ПАТ
«Піреус Банк МКБ» звернулося до суду із
скаргою на дії головного державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві, в якій просив скасувати
постанову про накладення арешту на
кошти боржника.

В даному випадку, посилання державного
виконавця на мотивувальну частину
ухвали Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 27 жовтня
2011 року як на підставу закінчення
виконавчого провадження, є
безпідставними, оскільки при розгляді
вищезазначеної скарги не
досліджувалась обставина
перерахування коштів на рахунок
стягувача, а було розглянуто скаргу на
постанову державного виконавця про
накладення арешту на кошти боржника.

Крім того, державний виконавець в
обґрунтування винесеної постанови
посилався на те, що 22 грудня 2010 року
кошти в розмірі 7 733,998,50 грн. внесені
боржником на поточний рахунок
стягувача, але не надав при цьому суду
жодних доказів фактичного отримання
вказаних коштів стягувачем.

Також у постанові про закінчення
виконавчого провадження державний
виконавець посилався на те, що 16 серпня
2012 року Шевченківським відділенням
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції у зведеному виконавчому
провадженні № 33473459 про стягнення з
ОСОБА_1 суми коштів, здійснило
примусове списання коштів з ОСОБА_1
(боржника) на користь його кредиторів
(стягувачів) 7 733 998,50 грн., разом із
відсотками 7 986 770,71 грн.

Дане посилання державного виконавця
нічим не підтверджене, ним не було
надано суду доказів взаємозв'язку між
здійсненням примусового списання
коштів з ОСОБА_1 (боржника) на користь
його кредиторів (стягувачів) 7 733 998,50
грн., разом із відсотками 7 986 770,71 грн. як
на підставу закриття виконавчого
провадження зі стягнення з ПАТ «Піреус
Банк МКБ» на користь ОСОБА_1 7 733 998,50 грн.

У відповідності до ст. 1 Закону України
"Про державну виконавчу службу" та
статті 2 Закону України "Про виконавче
провадження" примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) в Україні покладається
на державну виконавчу службу, яка
входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом. Відповідно до положень цього
Закону державною виконавчою службою
підлягають виконанню виконавчі листи,
що видаються судами.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до положень статті 49 Закону
України «Про виконавче провадження», в
якій передбачено вичерпний перелік
підстав закінчення виконавчого
провадження, зокрема пунктом 8 ст. 49
даного закону зазначає, що виконавче
провадження підлягає закінченню у разі
фактичного виконання в повному
обсязі рішення згідно з виконавчим
документом.

Згідно з ст.. 383.ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 384 ЦПК України скаргу
може бути подано до суду безпосередньо
або після оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби до начальника
відповідного відділу державної
виконавчої служби. Скарга подається до
суду, який видав виконавчий документ.

Статтею 386 ЦПК України передбачено, що
скарга розглядається у десятиденний
строк у судовому засіданні за участю
заявника і державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби, рішення, дія чи
бездіяльність якої оскаржуються.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень. Суд оцінює докази
за своїм внутрішнім переконанням, що
грунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи
вїхсукупності, керуючись законом.

Оцінюючи усі докази, які були
досліджені судом у судовому засіданні
у їх сукупності, суд виходить з того, що
скарга заявника обґрунтованою та
підлягає задоволенню, оскільки
державним виконавцем не було вжито
передбачених Законом України «Про
виконавче провадження» заходів
примусового виконання рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись
Законом України «Про виконавче
провадження», ст. ст. 10, 11, 60, 208-210, 383-387
ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 06 вересня 2013 року прийняту головним
державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві Крайчинським Сергієм
Станіславовичем - задовольнити у
повному обсязі.

Скасувати постанову про закінчення
виконавчого провадження від 06 вересня
2013 року прийняту головним державним
виконавцем Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Крайчинським Сергієм Станіславовичем.

Ухвалу суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 5 днів з
дня її проголошення, у разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя:
Є.А. Башмаков