РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 390/205/14-ц

Провадження № 2/390/126/14

"12" березня 2014 р. Кіровоградський
районний суд Кіровоградської області в
складі:

головуючого судді - Квітки О.О.,

при секретарі - Шматковій А.І.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди,

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із
позовом та просила стягнути з ОСОБА_2 23
702 грн. 32 к. матеріальної шкоди та 100000
грн. моральної шкоди. Свій позов
мотивувала тим, що 03.07.2012 вона разом із
своїм чоловіком ОСОБА_4 випасали корів
в с. Даріївка Кіровоградського району
згідно із встановленою жителями села
чергою. Відповідач ОСОБА_2 допомагала
вигнати стадо корів за село. Корова, яка
належить відповідачу ОСОБА_2, ударила
її, внаслідок чого вона впала із каменя
та отримала тілесні ушкодження. Після
чого, вона звернулась до медичного
пункту, далі була госпіталізована та
перебувала в реанімаційному
відділенні Кіровоградської обласної
лікарні, потім була переведена до інших
відділень, в яких проходила оперативне
та консервативне лікування наслідків
травми. В зв'язку з цим зазнала
матеріальних та моральних страждань.
Пропонувала відповідачу ОСОБА_2
відшкодувати понесені нею збитки, але
остання відмовилась. Посилаючись на
вказані обставини. вимоги чинного
законодавства просила задовольнити
позов.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, посилаючись на
обставини, викладені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
позов не визнала, пояснила, що вона не
винна в тому, що сталось з позивачкою. 03
липня 2012 року вона дійсно допомагала
ОСОБА_3 та її чоловікові виганяти стадо
корів за село Дар'ївку. Коли вже вийшла
за межі села, то залишилася стояти на
місці, спостерігаючи за чередою. Вона
помітила, що ОСОБА_4 попрямував за
коровами, які стояли в чагарнику, а
ОСОБА_3 чомусь стала посеред стада на
камінь і ударила її корову між роги.
Після чого, корова зіштовхнула її із
каменю, внаслідок чого ОСОБА_3 і
отримала тілесні ушкодження. Корова не
продовжувала бити ОСОБА_3, а вона зразу
підбігла до останньої та відігнала як
свою корову, так і інших корів. Потім до
ОСОБА_3 підійшов її чоловік ОСОБА_4 та
викликав лікаря. Її корова
неодноразово випасалась у стаді, не має
ніякого рівню агресивності. Вважає, що
її корова штовхнула ОСОБА_3 у зв'язку із
проявом агресії щодо неї.

Суд, вислухавши пояснення сторін та їх
представників, дослідивши матеріали
справи, заслухавши пояснення
запрошених сторонами свідків, вважає,
що позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень,
за допомогою належних та допустимих
доказів.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмета доказування.

В частині 3 статті 61 зазначено, що
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказується
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом
доказування під час судового розгляду
є факти, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення або мають інше
значення для вирішення справи (причини
пропуску строку позовної давності
тощо) і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення. Для
встановлення у судовому засіданні
фактів, зазначених у частині першій
цієї статті, досліджуються показання
свідків, письмові та речові докази,
висновки експертів.

Вирішуючи питання про доведеність
зазначених обставин, суд звертає увагу
на таке.

Судом встановлено, що 03.07.2012 позивач
ОСОБА_3 разом із своїм чоловіком ОСОБА_4
випасали корів в с. Дар'ївка
Кіровоградського району відповідно до
встановленої жителями села черги.
Корова, яка належить ОСОБА_2, вдарила
ОСОБА_4, внаслідок чого вона впала із
каменя та отримала тілесні ушкодження.

Згідно із постановою про відмову в
порушенні кримінальної справи ДІМ
Кіровоградського РВ Ротатова М.А. від
09.07.2012 в ході перевірки встановлено, що
03.07.2012 ОСОБА_4 разом із своєю дружиною
ОСОБА_3 пасли корів, ОСОБА_2 допомагала
їм проганяти за село стадо корів, одна
із корів, яка належить ОСОБА_2, вдарила
ОСОБА_3, в результаті чого вона впала з
каменя та отримала тілесні ушкодження.
В порушенні кримінальної справи
відмовлено на підставі п. 2 ст. 6 КПК
України.

ОСОБА_3 перебувала на лікуванні у
відділенні реанімації Кіровоградської
обласної лікарні з 03.07.2012 по 09.07.2012, з
09.07.2012 по 16.07.2012 в ОГХ Кіровоградської
обласної лікарні. Діагноз: Політравма,
перелом 3-4-5-6-7 ребер праворуч, закритий
перелом лівої плечової кістки зі
зміщенням. Компресійний перелом Тн 11
зі компресією спинного мозку,
лівосторонній посттравматичний
гемоторакс, двостороння
посттравматична пневмонія, хвороба
Бехтерева (а.с. 10).

В довідці до акту огляду МСЕК серії 10
ААБ № 510843 від 13.06.2013, яка видана ОСОБА_3,
вказано, що останній встановлена перша
група інвалідності з 04.06.2013 у зв'язку із
загальним захворюванням. Значна
залежність від інших осіб у виконанні
життєво-важливих елементів
самообслуговування (а.с.8).

Відповідно до рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 23.10.2013
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, спричиненої джерелом
підвищеної небезпеки, яке залишене без
змін ухвалою Апеляційного суду
Кіровоградської області від 04.12.2013,
відповідач ОСОБА_2 має корову, яка
відповідно до довідки Крупської
дільничної лікарні ветеринарної
медицини № 1 від 03.09.2013 привита проти
інфекційних хвороб, що також
відображено і в ветеринарній карті до
паспорта великої рогатої худоби.
Згідно з довідкою, виданою сільським
головою Крупської сільської ради
Шевченко Л.М. скарг на поведінку корови
ОСОБА_2 від жителів села не надходило
(а.с.59-62).

Свідок ОСОБА_4 повідомив суду, що вранці
03 липня 2012 року разом зі своєю дружиною
ОСОБА_3 відповідно до встановленої
черги випасав корови за селом Дар'ївка.
Із села їм допомагала вигонити корів
ОСОБА_2. В якийсь момент він відійшов
від стада, щоб декількох корів вигнати
із чагарників. В цей момент його
дружину ударила корова відповідача,
він почув крики своєї дружини ОСОБА_3 та
побачив, що вона нерухомо лежала на
траві. Він викликав фельдшера ОСОБА_7.
Від отриманих тілесних ушкоджень
ОСОБА_3 до цього часу не може без
сторонньої допомоги рухатися,
самостійно дбати про себе. До цього
випадку ОСОБА_3 мала проблеми зі
здоров'ям. Він та ОСОБА_3 інколи наймали
сторонніх осіб для випасання корів.

Свідок ОСОБА_7 повідомив суду, що працює
фельдшером у Ганнинському
фельдшерському пункті, який обслуговує
і жителів села Дар'ївка. 03 липня 2012 року
до нього зателефонував ОСОБА_4 та
повідомив, що його дружину побила
корова. Через декілька хвилин він був
на толоці, де побачив ОСОБА_3, яка лежала
на траві. Він діагностував у неї рвану
рану стегна, травми грудної клітини і
можливі переломи ребер. Застосував
знеболювальне та викликав швидку
допомогу. Місце, де лежала ОСОБА_3,
кам'янисте, а тому травми могла
отримати і від падіння.

Позивач посилається на частину 4 ст. 12
Закону України «Про захист тварин від
жорстокого поводження», в якій
зазначено, що шкода, заподіяна особі
або майну фізичної особи, а також шкода,
заподіяна майну юридичної особи
твариною, підлягає відшкодуванню в
повному обсязі особою, яка її утримує.

Проте судом встановлено, що між
жителями села з метою організованого
випасу корів існувала усна
домовленість про створення
громадської череди корів та обов'язок
власників по її випасу у дні, коли
надійшла черга, тобто правовідносини
по випасу корів регулюються ст. ст. 509,
526, 614 ЦК України. Підстави для
застосування ч. 1 ст. 1166 ЦК України
відсутні, оскільки правовідносини між
позивачем та відповідачем виникли із
зобов'язання, а не з делікту.

Обов'язки по випасу корів 03.07.2012
здійснювала ОСОБА_3 разом із своїм
чоловіком ОСОБА_4, а тому вони повинні
були дотримуватися розумних правил
безпеки поводження із тваринами,
забезпечити власну безпеку, враховуючи
свій стан здоров'я, вік та інші
конкретні обставини. В своїх
свідченнях ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_3
стояла на валуні серед стада корів та
ударила її корову палкою між роги, чим і
спровокувала не тривалу агресивну
поведінку корови щодо себе, яка
виразилася у поштовху ОСОБА_3 та її
наступного падіння із висоти на землю.
Зважаючи на це, суд вважає, що у цьому
випадку відсутні підстави для
застосування ч. 4 ст. 12 Закону України
«Про захист тварин від жорстокого
поводження», адже ОСОБА_3 добровільно
поклала на себе обов'язки із випасу
череди корів, а тому повинна була
усвідомлювати небезпеку, яка може
походити від такої діяльності, і
вживати всіх заходів для її уникнення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає
за необхідне відмовити у задоволенні
позову.

На підставі ст.ст. 22, 509, 526, 614 ЦК України,
керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 58-60, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про відшкодування матеріальної та
моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Апеляційна скарга подається до
Апеляційного суду Кіровоградської
області через Кіровоградський
районний суд Кіровоградської області.

Суддя /підпис/

Згідно з оригіналом

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області

О.О. Квітка