Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Фаловської І.М.,

суддів: Амеліна В.І.,
Дербенцевої Т.П.,

Парінової І.К., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа - управління
Держземагенства у Вінницькому районі
Вінницької області, про зобов'язання
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку, визнання недійсним державного
акта на право власності на земельну
ділянку і скасування його державної
реєстрації, за касаційною скаргою
ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського
суду Вінницької області від 11 вересня
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 21 листопада 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_4
звернулись до суду із зазначеним
позовом, посилаючись на те, що на
підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку від 04
листопада 2010 року ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки площею 0,0400
га, без номера, яка розташована в м.
Вінниці, садівниче товариство
«Ромашка» (далі - СТ «Ромашка»), масив
«Пирогово-2». ОСОБА_4 є власником
земельної ділянки площею 0,0400 га НОМЕР_2
на підставі державного акта на право
власності на земельну ділянку від 02
березня 2009 року, яка розташована за
тією ж адресою. Суміжним
землекористувачем є ОСОБА_5 На підставі
рішення Агрономічної сільської ради
Вінницького району Вінницької області
від 08 серпня 2001 року ОСОБА_5 03 лютого 2006
року видано державний акт на право
власності на земельну ділянку, згідно
якого вона є власником земельної
ділянки площею 0,0532 га, яка розташована
в м. Вінниці, СТ
«Ромашка», ділянка НОМЕР_1. Позивачі
зазначають, що згідно з рішенням
Агрономічної сільської ради
Вінницького району Вінницької області
від 08 серпня 2001 року ОСОБА_5 надано
земельну ділянку площею лише 0,04 га, а
земельною ділянкою площею 0,0132 га вона
користується незаконно, за рахунок
земель позивачів. Ураховуючи
викладене, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просили
задовольнити їх позовні вимоги і
усунути перешкоди ОСОБА_3 у
користуванні земельною ділянкою
площею 0,010 га шляхом зобов'язання
ОСОБА_5 повернути вказану земельну
ділянку і привести її у придатний для
використання стан, а саме знести за
свій рахунок залишки паркану, який
складається з бетонного фундаменту та
металевих труб; усунути перешкоди
ОСОБА_4 у користуванні земельною
ділянкою площею 0,0032 га шляхом
зобов'язання ОСОБА_5 повернути вказану
земельну ділянку і привести її у
придатний для використання стан, а саме
знести за свій рахунок залишки паркану,
який складається з бетонного
фундаменту та металевих труб; визнати
недійсним державний акт на право
власності на земельну ділянку, виданий
03 лютого 2006 року на ім'я ОСОБА_5 на
земельну ділянку площею 0,0532 га і
скасувати державну реєстрацію
вказаного державного акта.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 вересня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 21 листопада 2013 року, позов
задоволено частково. Усунуто ОСОБА_3
перешкоди в користуванні належної йому
на праві власності земельної ділянки
площею 0,0400 га, яка розташована за
адресою: м. Вінниця,
садівниче товариство «Ромашка», масив
«Пирогово-2», без номера, шляхом
зобов'язання ОСОБА_5 за власний рахунок
звільнити самовільно зайняту нею
земельну ділянку площею 0,0056 га, а саме
знести залишки паркану, який
складається з бетонного фундаменту та
металевих труб, відповідно до додатку
№ 4 висновку судової
земельно-технічної експертизи від 08
липня 2013 року. Усунуто ОСОБА_4 перешкоди
в користуванні належної йому на праві
власності земельної ділянки площею 0,0400
га, яка розташована за адресою: м.
Вінниця, садівниче товариство
«Ромашка», масив «Пирогово-2», НОМЕР_2,
шляхом зобов'язання ОСОБА_5 за власний
рахунок звільнити самовільно зайняту
нею земельну ділянку площею 0,0013 га, а
саме знести залишки паркану, який
складається з бетонного фундаменту та
металевих труб, відповідно до додатку
№ 4 висновку судової
земельно-технічної експертизи від 08
липня 2013 року. Визнано недійсним
державний акт на право власності на
земельну ділянку від 03 лютого 2006 року,
видний на ім'я ОСОБА_5 на земельну
ділянку площею 0,0532 га. Встановлено, що
додаток № 4 до висновку судової
земельно-технічної експертизи від 08
липня 2013 року є невід'ємною частиною
судового рішення. В решті позову
відмовлено. Вирішено питання розподілу
судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити
рішення про відмову ОСОБА_3, ОСОБА_4 у
задоволенні позову.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і усуваючи їм
перешкоди у користуванні своєю
власністю та визнаючи недійсним
державний акт на право власності на
земельну ділянку, суд першої інстанції,
з яким погодився і суд апеляційної
інстанції, виходив з того, що
позивачами доведено обставини, на які
вони посилались як на підставу своїх
вимог.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Установлено, що ОСОБА_3 на підставі
державного акта на право власності на
земельну ділянку від 03 листопада 2010
року є власником земельної ділянки
площею 0,0400 га, без номера, яка
розташована в м. Вінниці,
СТ «Ромашка» масив «Пирогово-2».

Згідно з державним актом на право
власності на земельну ділянку від 02
березня 2009 року ОСОБА_4 є власником
земельної ділянки площею 0,0400 га НОМЕР_2,
яка розташована в м. Вінниці, СТ
«Ромашка» масив «Пирогово-2».

Відповідно до статті 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи
правосуддя, захищає права, свободи та
інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України (стаття 4
ЦПК України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
ОСОБА_3, ОСОБА_4 зазначили, що ОСОБА_5
користується земельною ділянкою
загальною площею 0,0532 га, при цьому
земельна ділянка площею 0,0132 га їй не
передавалась у власність у
встановленому законом порядку. До того
ж вказана земельна ділянка перебуває у
власності позивачів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на
положення закону та обставини справи
уваги не звернув і не з'ясував, у чому
саме полягає порушення, невизнання або
оспорювання ОСОБА_5 прав позивачів на
земельні ділянки, власниками яких вони
є, враховуючи, що згідно з висновком
судової земельно-технічної експертизи
від 08 липня 2013 року, проведеної на
підставі ухвали Вінницького міського
суду Вінницької області від 22 березня
2013 року, площа та конфігурація
земельних ділянок, що перебувають у
власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
зазначені в правовстановлюючих
документах, відрізняються від площі та
конфігурації земельних ділянок, які
перебувають у фактичному їх
користуванні (а.с 6 т. 2); суд також не
встановив чи користується
ОСОБА_5 частиною земельної ділянки, яка
належить на праві власності позивачам,
що дає підстави для висновку про
усунення власникам перешкод у
користуванні своїм майном.

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

У частині третій статті 61 ЦПК України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Установлено, що рішенням Ленінського
районного суду м. Вінниці від 20 вересня
2011 року зобов'язано ОСОБА_3 і ОСОБА_4
привести належні їм земельні ділянки в
первинний стан шляхом знесення
металевої огорожі за власний рахунок
та звільнити самовільно зайняту ними
земельну ділянку НОМЕР_1, розташовану
за адресою: м. Вінниця, СТ «Ромашка».

Суд першої інстанції не звернув уваги,
що вказаним судовим рішенням
встановлено наявність істотних
порушень прав ОСОБА_5 з боку суміжних
користувачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 Крім того,
суд не взяв до уваги і не надав оцінки
тому, що ОСОБА_5 отримала державний акт
на право власності на земельну ділянку
у 2006 році, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у 2010 та 2009
роках відповідно, і під час
приватизації ОСОБА_5 своєї земельної
ділянки суміжні землевласники і
землекористувачі погодили її межі й не
мали ніяких претензій щодо їх
невідповідності.

Визнаючи недійсним державний акт на
право власності на земельну ділянку
від 03 лютого 2006 року, видний на ім'я
ОСОБА_5 на земельну ділянку площею 0,0532
га, суди не звернули уваги, що
відповідач ОСОБА_5 не є
належним відповідачем у справі за
позовними вимогами про визнання
недійсним вказаного державного акту.
Отже місцевим судом не виконано вимог
ч. 4 ст. 10 ЦПК України та не роз'яснено
позивачам їх права заявити клопотання
про залучення до участі у справі інших
відповідачів та не роз'яснено
наслідків невчинення процесуальних
дій. Крім того, вказаний державний акт
видано на підставі рішення
Агрономічної сільської ради
Вінницького району Вінницької області
від 08 серпня 2001 року, яке в судовому
порядку не оспорювалось, отже є чинним.

Отже, судом першої інстанції не
з'ясовано всі обставини справи, не
досліджено всі докази та не надано їм
оцінки. З'ясування цих обставин має
суттєве значення для правильного
вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду без
змін.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
частини другої статті 338 ЦПК України
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 11 вересня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Вінницької області від 21 листопада 2013
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
І.М. Фаловська

Судді:
В.І. Амелін

Т.П.
Дербенцева

І.К.
Парінова

В.О.
Савченко