Справа № 567/170/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2014 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської
області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ВАТ НАСК
«Оранта» про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,-

встановив :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з
позовом до ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої внаслідок вчинення
дорожньо-транспортної пригоди,
мотивуючи тим, що 20.10.2013 р. відповідач,
керуючи належним йому автомобілем
допустив зіткнення із гужовою
повозкою, якою керував ОСОБА_1 та
пасажиром якої була ОСОБА_2 В
результаті ДТП позивачі отримали легкі
тілесні ушкодження, ОСОБА_1 з приводу
отриманих тілесних ушкоджень
перебував на стаціонарному лікуванні,
в ході якого поніс витрати на придбання
ліків та медичних засобів в розмірі 1137
грн. ОСОБА_4 відмовився в добровільному
порядку надати кошти на лікування.
Також в результаті ДТП загинула робоча
кобила, було знищено гужову повозку та
розмір завданого збитку становить
відповідно 11000 грн. та 3800 грн. Крім того,
внаслідок заподіяння тілесних
ушкоджень та знищенням і пошкодженням
майна позивачам було спричинено
моральної шкоди, розмір якої оцінюють у
20 000 грн., по 10 000 грн. кожному, оскільки
їм було завдано болю, вони пережили
фізичні і душевні страждання, які
супроводжувалися втратою сну, спокою,
вони були позбавлені можливості
виїжджати на ринок та торгувати
сільськогосподарською продукцією,
вирощеною у власному господарстві, у
них змінився звичний для них спосіб
життя та впродовж тривалого часу
доводиться докладати зусиль для його
відновлення.

До участі у справі як співвідповідача
судом, за згодою позивачів, залучено
ВАТ НАСК «Оранта», з якою відповідач
ОСОБА_4 02.04.2013 р. уклав договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, згідно якого відшкодування
шкоди, завданої ОСОБА_4 з участю
забезпеченого ним транспортного
засобу повинна здійснювати страхова
компанія.

В судовому засіданні позивачі та їх
представник після залучення до участі
у справі ВАТ НАСК «Оранта» як
співвідповідача неодноразово
уточнювали та доповнювали свої позовні
вимоги, та остаточно просили стягнути з
відповідачів солідарно матеріальну та
моральну шкоду, завдану внаслідок
вчинення ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_4,
а саме, на користь ОСОБА_1 - 1137 грн.
витрат на придбання ліків, 3800 грн.
матеріальної шкоди, завданої
пошкодженням воза (гужової повозки) та
11000 грн. матеріальної шкоди в рахунок
відшкодування вартості робочої кобили,
яка загинула в результаті ДТП. Окрім
матеріальної шкоди позивачі також
просили стягнути в солідарному порядку
з ВАТ НАСК «Оранта» та ОСОБА_4 моральну
шкоду в розмірі 20000 грн., кожному по 10000
грн. Надали пояснення, аналогічні
обставинам, викладеним у позовній
заяві. Окрім того, позивачі пояснили,
що до ДТП у них в господарстві була
робоча кобила віком 13 років та вагою
близько 650 кг, та в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, яка
мала місце 20.10.2013р., кобила загинула, її
тушу було передано заготівельнику, за
що він сплатив позивачам через їхнього
зятя 1 000 грн. В ДТП також було
пошкоджено гужову повозку, яку ОСОБА_1
спільно із зятем власними силами та з
підручних матеріалів відремонтували, і
яку на даний час продовжує
використовувати у господарстві.
Пояснили, що відповідач після події ДТП
поводив себе зверхньо, намагався
уникнути відповідальності та
перекласти свою провину у виникненні
ДТП саме на них. Пояснили, що ОСОБА_4 не
повідомляв їм про страхування своєї
цивільно-правової відповідальності, що
й спонукало їх звернутися з
вищевказаним позовом до суду.

Відповідач ОСОБА_4 в наданих суду
поясненнях неодноразово змінював свою
думку щодо розміру позовних вимог, які
він визнає, та в судових дебатах
пояснив, що при визначенні розміру
шкоди, яку він повинен відшкодувати на
користь позивачів, покладається на
розсуд суду, при цьому просив
врахувати, що він як власник автомобіля
застрахував у ВАТ НАСК «Оранта» свою
цивільно-правову відповідальність за
шкоду, завдану третім особам. В наданих
суду поясненнях визнав свою провину та
причетність до ДТП, яке сталося 20.10.2013 р.
з участю керованого ним автомобіля,
внаслідок якої було заподіяно шкоду
для подружжя ОСОБА_1, а також загинула
належна позивачам кобила та було
знищено гужову повозку. Не заперечував
факту перебування ОСОБА_1 після ДТП на
стаціонарному лікуванні, пояснив, що
його дружина після ДТП пропонувала
ОСОБА_2 10000 грн. в рахунок відшкодування
завданої ним для позивачів шкоди, однак
ОСОБА_2 відмовилась від отримання
запропонованої допомоги, маючи намір
отримати відшкодування в більшому
розмірі. Пояснив, що після ДТП він
повідомив страхову компанію про
страховий випадок та надав відповідні
документи для здійснення на користь
потерпілих страхової виплати згідно
страхового поліса. Зазначив, що він
цікавився здоров'ям ОСОБА_1 в період,
коли він перебував на лікуванні.

Представник відповідача - ВАТ НАСК
«Оранта» в судовому засіданні 21.03.2014 р.
проти позову заперечив. В наданих суду
поясненнях підтвердив факт укладення
між страховою компанією та ОСОБА_4
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності.
Вказав, що після ДТП ОСОБА_4 у
встановлені строки повідомив страхову
компанію про страховий випадок та
надав відповідні документи, натомість
позивачі не зверталися до страхової
компанії із заявою про відшкодування
завданої їм з вини ОСОБА_4 шкоди. Вважає,
що витрати, понесені ОСОБА_1 на
придбання ліків та медичних
препаратів, за відсутності епікризу та
листка лікарських призначень, не є
підтверджені належними доказами, та
сума витрат на придбання ліків згідно
наданих позивачем квитанцій становить
1034,01 грн., а не 1137 грн., як про це
зазначено у позові. Вважає, що розмір
матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_1
пошкодженням воза та загибеллю робочої
кобили, самостійно визначений
останнім, не доведений належними
доказами. Зазначив, що гужова повозка в
результаті ДТП не була повністю
знищена чи розбита та ОСОБА_1 після
ремонту останньої продовжує її
використовувати, а тому відсутні
підстави для визначення розміру
збитків виходячи з вартості нового
воза. Зазначив, що при визначенні
матеріальної шкоди, завданої загибеллю
робочої кобили, підлягає відрахуванню
вартість м'яса, здано заготівельникам
на переробку. Вважає, що позивачі не
мають права на відшкодування моральної
шкоди з огляду на те, що ступінь
заподіяння такої шкоди є незначним, та
позивачі належним чином не
обґрунтували її розмір. Представник
ВАТ НАСК «Оранта» в судові засідання,
що відбулися 08.04.2014р., 18.04.2014 р. не
з'явився та в поданих до суду
клопотаннях просив в подальшому
розгляд справи здійснювати без його
участі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснив, що зареєстрований приватним
підприємцем та здійснює
підприємницьку діяльність на
сільськогосподарському ринку в
м.Острог. Підтвердив факт складання
ним, наданих йому для огляду, довідок
про вартість робочої кобили віком 10
років та вартість воза, які наявні в
матеріалах справи. Показав, що
зазначені довідки він видав на
прохання чоловіка, який прийшов від
імені ОСОБА_1 та просив видати такі
довідки для пред'явлення в Острозький
МВ УМВС України. Пояснив, що видав
довідку про вартість робочої кобили
віком 10 років, оскільки на такий вік
вказував чоловік, який прийшов за
довідкою.

Суд, заслухавши пояснення позивачів та
їх представника, відповідача,
представника страхової компанії,
покази свідка, перевіривши матеріали
справи, дослідивши надані сторонами та
оглянуті у судовому засіданні докази,
прийшов до висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню частково з
наступних підстав.

В ході судового розгляду з матеріалів
справи та пояснень сторін судом
встановлено, що ОСОБА_4 20 жовтня 2013 р. о 7
год. керуючи автомобілем марки
«Рено-Мастер», державний реєстраційний
номер НОМЕР_1, на а/д Р-05 сполученням
«Городище-Рівне-Старокостянтинів», в
темну пору доби та в умовах
недостатньої видимості, будучи
недостатньо уважним та недостатньо
стежачи за дорожньою обстановкою, не
вибрав безпечної швидкості руху, не
врахував дорожню обстановку, не
справився з керуванням, не дотримався
безпечної дистанції руху та допустив
зіткнення (наїзд) з гужовим транспортом
(повозкою), яка рухалась в попутному
напрямку, попереду, під керуванням
погонича повозки ОСОБА_1, допустив
порушення п. 2.3 «б», 12.2, 12.3, 13.1 Правил
дорожнього руху, та своїми діями скоїв
правопорушення, передбачене ст.124
КУпАП. Внаслідок зіткнення погонич
повозки ОСОБА_1 та пасажир гужової
підводи ОСОБА_2 зазнали тілесних
ушкоджень, а також транспортні засоби
отримали механічні пошкодження, що
беззаперечно підтверджується
постановою Рівненського міського суду
від 27.12.2013р. (в справі про
адміністративне правопорушення),
залишеною без змін постановою
апеляційного суду Рівненської області
від 24.01.2014 р. та постановою про закриття
кримінального провадження від 15.11.2013 р.

Вирішуючи питання обґрунтованості
заявленого ОСОБА_1 позову в частині
відшкодування матеріальної шкоди суд
виходив з наступного.

В результаті ДТП ОСОБА_1 отримав
тілесні ушкодження у виді закритої
черепно-мозкової травми та струсу
головного мозку, з короткочасним
розладом здоров'я, та забій
поперекового відділу хребта, які
виникли внаслідок його падіння з
гужової повозки з прискоренням та
ударами об тупі предмети при зіткненні
транспортного засобу з гужовою
повозкою, вказані тілесні ушкодження
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, з приводу чого він перебував
на стаціонарному лікуванні в
травматологічному та неврологічному
відділеннях Острозької центральної
районної лікарні з 20.10.2013 р. по 11.11.2013 р.,
після чого з 15.11.2013р. по 15.12.2013 р. був
госпіталізований до КЗ «Острозька
обласна психіатрична лікарня» з
приводу перенесеної закритої
черепно-мозкової травми, що не
заперечується відповідачами та
підтверджується висновком
судово-медичної експертизи № 280 від
14.11.2013р., епікризом Острозької
центральної районної лікарні №4844,
листками лікарських призначень та
довідкою КЗ «Острозька обласна
психіатрична лікарня» № 38 від 12.03.2014 р.

Як вбачається з епікризу та листків
лікарських призначень з приводу
отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1
призначено лікування з використанням
ліків та медичних препаратів.

Згідно наданих ОСОБА_1 фіскальних
касових чеків за період з 20.10.2013 р. по
09.11.2013р. на придбання ліків,
медикаментів витрачено 1034,01 грн.

Обґрунтованість та розмір понесених
ОСОБА_1 витрат на придбання ліків та
медикаментів відповідачами не
спростовано, сплата вказаної суми ними
не заперечується, а відтак у суду
відсутні підстави ставити під сумнів,
що лікування ОСОБА_1 відбулося з
використанням лікарських препаратів,
які вказані у наданих позивачем чеках.
Доказів, які б спростовували розмір
вищевказаних витрат відповідачі не
надали, а відтак суд приходить до
переконання, що заявлений ОСОБА_1
розмір витрат на придбання ліків
документально підтверджений частково
на вищевказану суму, а не в розмірі
заявленому у позові 1137 грн.

Таким чином, вимога ОСОБА_1 про
стягнення матеріальної шкоди в рахунок
відшкодування витрат на лікування
підлягає частковому задоволенню в
розмірі витрат, які документально
підтверджені - 1034,01 грн.

В ході судового розгляду з пояснень
сторін судом встановлено, та
відповідачами не заперечується, що
внаслідок вищевказаної
дорожньо-транспортної пригоди
загинула належна ОСОБА_1 робоча кобила
віком 13 років, вагою 650 кг, та було
пошкоджено гужову повозку, яка також
належала ОСОБА_1

Вирішуючи вимогу ОСОБА_1 в частині
обґрунтованості та підставності
стягнення шкоди, завданої йому
знищенням воза та загибеллю робочої
кобили суд виходить з наступного.

Оцінюючи надану ОСОБА_1 довідку ФОП
ОСОБА_5 від 03.11.2013 р. про вартість
робочої кобили віком 10 років в розмірі
11000 грн., суд не приймає її до уваги як
неналежний доказ з огляду на те, що
кобила, яка належала ОСОБА_1 була
старшого віку (13 років), а відтак з
урахуванням наведеного вартість
останньої була відмінною (меншою) від
вартості кобили, яка вказана у наданій
позивачем довідці. З тих самих підстав,
суд не приймає до уваги покази свідка
ОСОБА_5, в яких він вказував, що
визначена ним на прохання ОСОБА_1
вартість робочої кобили віком 10 років
становить 11000 грн.

З пояснень позивачів судом
встановлено, що після ДТП тушу кобили,
яка загинула забрав заготівельник,
сплативши за неї 1000 грн.

Згідно довідки управління
агропромислового розвитку Острозької
РДА від 10.04.2014р. р. ринкова вартість
робочої кобили віком 13 років вагою 650 кг
станом на жовтень 2013 р. становила 8000-9000
грн. Отже, при визначенні розміру
завданого позивачу збитку у зв'язку із
загибеллю робочої кобили суд приходить
до висновку, що середня вартість
аналогічної як у позивача кобили
становила в середньому 8500 грн.

Беручи до уваги наведене, з урахуванням
часткового відшкодування
заготівельником м'яса вартості кобили,
суд приходить до переконання, що ОСОБА_1
підлягає до відшкодування 7500 грн. (8500
грн. - 1000 грн. = 7500 грн.) в рахунок
відшкодування вартості кобили, яка
загинула в результаті ДТП.

Вирішуючи вимогу ОСОБА_1 про
відшкодування збитку, завданого
знищенням гужової повозки суд виходив
з наступного.

Згідно з ст.22 ЦК України збитками є
втрати, яких особа зазнала у зв'язку з
пошкодженням речі, а також витрати, які
особа зробила або мусить зробити для
відновлення свого порушеного права
(реальні збитки).

Відповідно до встановлених ч.3 ст.10 та
ч.1 ст.60 ЦПК України засад змагальності -
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог чи заперечень.

З пояснень позивача ОСОБА_1
встановлено, що належний йому віз в
результаті ДТП було пошкоджено, а не
знищено, та після ремонту гужової
повозки здійсненого власними силами та
з використанням підручних матеріалів
позивач продовжує нею користуватися.

З урахуванням вищенаведеного суд не
приймає до уваги довідку ФОП ОСОБА_5 від
03.11.2013 р. про вартість нового воза,
визначену в розмірі 3800 грн.

Позивач ОСОБА_1 не зміг повідомити суду
розмір понесених ним витрат на
відновлення пошкодженої гужової
повозки, як і не надав суду будь-яких
належних та допустимих доказів на
підтвердження розміру понесених ним
витрат на ремонт гужової повозки, а
відтак виходячи із загальних засад
змагальності та з урахуванням положень
ст.22 ЦК України, суд приходить до
висновку, що заявлений позивачем
розмір завданого йому збитку за
знищений в результаті ДТП віз в сумі 3800
грн. не доведений належними та
допустимими доказами. Докази, які б
беззаперечно підтверджували розмір
витрат понесених позивачем на ремонт
воза в матеріалах справи відсутні, та в
ході судового розгляду такі докази
судом не здобуто, а відтак в
задоволенні вимоги ОСОБА_1 про
стягнення 3800грн. в рахунок
відшкодування вартості знищеної
гужової повозки слід відмовити.

В результаті ДТП ОСОБА_2 також отримала
тілесні ушкодження у виді осаджень
шкіри над правим ліктьовим суглобом та
над обома надколінниками, які виникли
внаслідок її падіння з гужової повозки
з прискоренням та ударами
вищевказаними ділянками тіла об тупі
предмети при зіткненні транспортного
засобу з гужовою повозкою, в якій вона
перебувала, вказані тілесні ушкодження
відносяться до легких тілесних
ушкоджень, що підтверджується
висновком судово-медичної експертизи
№ 243 від 24.10.2013 р.

З пояснень ОСОБА_2 та матеріалів справи
судом встановлено, що позивачку в
результаті отриманих внаслідок ДТП
ушкоджень в лікарню не
госпіталізовували та остання
лікувалася в домашніх умовах.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст.1187 ЦК України
шкода, завдана джерелом підвищеної
небезпеки, відшкодовується особою, яка
на відповідній правовій підставі
(право власності, інше речове право
тощо) володіє транспортним засобом;
джерелом підвищеної небезпеки є
діяльність, зокрема, пов'язана з
використанням, зберіганням та
утриманням транспортних засобів;
особа, яка здійснює діяльність, що є
джерелом підвищеної небезпеки,
відповідає за завдану шкоду, якщо вона
не доведе, що шкоди було завдано
внаслідок непереборної сили або умислу
потерпілого.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пунктах 2, 4 постанови від
27.03.1992р. №6 «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» (з відповідними
змінами і доповненнями), розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода
заподіяна особі підлягає
відшкодуванню в повному обсязі особою,
яка її заподіяла, за умови, що дії
останньої були неправомірними, між
ними і шкодою є безпосередній
причинний зв'язок та є вина зазначеної
особи, а коли це було наслідком джерела
підвищеної небезпеки, незалежно від
наявності її вини. Під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав.

З пояснень ОСОБА_4 судом встановлено, що
йому на праві власності належить
автомобіль марки «Рено-Мастер»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
підтверджується оглянутим у судовому
засіданні оригіналом свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_2 від 03.04.2012 р.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що обов'язок з відшкодування шкоди
завданої експлуатацією вищевказаного
автомобіля закон покладає на ОСОБА_4, як
користувача джерела підвищеної
небезпеки.

Водночас судом встановлено, що ОСОБА_4
уклав з ВАТ НАСК «Оранта» договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, термін дії якого з 04.04.2013 р. по
03.04.2014 р., що підтверджується полісом №
АС/1215154, згідно якого ОСОБА_4
застрахував свої майнові інтереси з
відшкодування шкоди, завданої життю,
здоров'ю, майну потерпілих внаслідок
експлуатації забезпеченого
транспортного засобу - автомобіля
марки «Рено-Мастер», реєстраційний
номер НОМЕР_1.

Згідно ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції закону, яка діяла
на дату настання страхового випадку -
20.10.2013 р.) (надалі - Закон) при настанні
страхового випадку страховик у межах
страхових сум, зазначених у страховому
полісі, відшкодовує у встановленому
цим законом порядку оцінену шкоду, яка
була заподіяна у результаті ДТП життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (в редакції закону, яка діяла
на дату настання страхового випадку)
шкодою, заподіяною життю та здоров'ю
потерпілого у результаті
дорожньо-транспортної пригоди, є,
зокрема, шкода, пов'язана з лікуванням
потерпілого; шкода, пов'язана з
тимчасовою втратою працездатності
потерпілим; моральна шкода, що полягає
у фізичному болю та стражданнях, яких
потерпілий - фізична особа зазнала у
зв'язку з ушкодженням здоров'я.

21.10.2013 р. ОСОБА_4 повідомив страхову
компанію про дорожньо-транспортну
пригоду, що трапилася 20.10.2013 р. з його
участю та участю забезпеченого
транспортного засобу, що
підтверджується поясненнями
представника ВАТ НАСК «Оранта» та
письмовим повідомленням ОСОБА_4 про ДТП
№ 142 від 21.10.2013р.

Страховий випадок, що мав місце 20.10.2013 р.
з участю забезпеченого ОСОБА_4
транспортного засобу - автомобіля
марки «Рено-Мастер», реєстраційний
номер НОМЕР_1, стався в період дії
страхового полісу, а відтак обов'язок з
відшкодування шкоди, заподіяної
здоров'ю та майну позивачів згідно умов
страхового полісу в межах ліміту
відповідальності покладається на
страховика - ВАТ НАСК «Оранта».

Беручи до уваги викладене та з
урахуванням положень ст.543 ЦК України,
суд приходить до висновку, що між
відповідачами відсутні відносини, які
властиві солідарним боржникам, та у
відповідачів відсутній солідарний
обов'язок з відшкодування шкоди
(матеріальної та моральної) на користь
позивачів. Відшкодування завданої
позивачам шкоди повинно здійснюватися
на підставі спеціального
законодавства, яким є Закон України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» та з урахуванням умов,
викладених у страховому полісі.

Згідно із ст.24 Закону у зв'язку з
лікуванням потерпілого
відшкодовуються обґрунтовані витрати,
які пов'язані, зокрема, з лікуванням
потерпілого у відповідному закладі
охорони здоров'я, лікуванням у домашніх
умовах та придбанням лікарських
засобів (п.24.1 ст.24 Закону).

Відповідно до ст.28 Закону шкода,
заподіяна в результаті ДТП майну
потерпілого, - це шкода, пов'язана,
зокрема, з пошкодженням чи фізичним
знищенням транспортного засобу, майна
потерпілого.

Згідно ст.12 Закону страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту (не може
перевищувати 2 % від страхової суми);
франшиза при відшкодуванні шкоди,
заподіяної життю та/або здоров'ю
потерпілих, не застосовується.

Згідно страхового полісу № АС /1215154
розмір обумовленої між сторонами
договору страхування франшизи
визначено в розмірі 510 грн., та вказаний
розмір узгоджується з положеннями ст.12
Закону та не перевищує 2 % від страхової
суми, яка згідно п.4 страхового поліса
становить : 100 000 грн. - за шкоду,
заподіяну життю і здоров'ю, 50 000 грн. - за
шкоду, заподіяну майну.

З урахуванням встановлених обставин
справи та розміру матеріальної шкоди,
заподіяної ОСОБА_1, суд приходить до
висновку, що витрати на лікування,
понесені ОСОБА_1 в розмірі 1034,01 грн.
підлягають стягненню згідно
страхового полісу із страховика - ВАТ
НАСК «Оранта», та в рахунок
відшкодування вартості кобили, яка
загинула в результаті ДТП, з ВАТ НАСК
Оранта» підлягає до стягнення розмір
встановленого судом збитку за
виключенням франшизи, яку відшкодовує
ОСОБА_4

Таким чином, суд приходить до
переконання про наявність фактичних та
правових підстав для стягнення на
користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в
рахунок відшкодування вартості кобили
з ВАТ НАСК «Оранта» - 6990 грн. та для
повного відшкодування матеріальної
шкоди з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 слід
стягнути 510 грн., що разом становить 7500
грн.

Вирішуючи заявлену позивачами вимогу
про відшкодування моральної шкоди суд
виходив з наступного.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право
на відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої; у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
знищенням чи пошкодженням її майна.
Моральна шкода відшкодовується грішми,
іншим майном або в інший спосіб. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення можливості їх реалізації,
ступеня вини особи, яка завдала
моральної шкоди, якщо вина є підставою
для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначені
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності та справедливості.

Відповідно до положень п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди»
передбачено, що розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає в межах заявлених вимог
залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням у
кожному конкретному випадку вини
відповідача та інших обставин. Зокрема,
враховується характер і тривалість
страждань, стан здоров'я потерпілого,
тяжкість завданої травми, наслідки
тілесних ушкоджень, істотних вимушених
змін у його життєвих та виробничих
стосунках.

Визначаючи розмір відшкодування
моральної шкоди, суд виходив з
наступного.

Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна
шкода відшкодовується незалежно від
вини особи, яка її завдала, якщо шкоди
завдано каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки та відповідно до
ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, відповідає за завдану шкоду,
якщо вона не доведе, що шкоди було
завдано внаслідок непереборної сили
або умислу потерпілого.

В матеріалах справи відсутні та ОСОБА_4,
як власник та користувач джерела
підвищеної небезпеки, не надав суду
доказів в підтвердження існування
обставин, які звільняли б його від
відповідальності за шкоду завдану
джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до загальних засад
змагальності, визначених ч.3 ст.10, ч.1
ст.60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Не
погоджуючись із розміром заявленої
позивачами моральної шкоди, страхова
компанія та ОСОБА_4 не подали суду
доказів в обґрунтування своїх
заперечень.

Виходячи з наведеного, суд приходить до
висновку, що внаслідок заподіяння
шкоди здоров'ю позивачів, що стало
наслідком дії джерела підвищеної
небезпеки - автомобіля марки
«Рено-Мастер», який перебував у
правомірному користуванні ОСОБА_4,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було заподіяно
моральної шкоди, яка полягала у
фізичному болю та стражданнях, яких
вони зазнали у зв'язку з ушкодженням
здоров'я у вигляді легких тілесних
ушкоджень. ОСОБА_1 тривалий час
(впродовж майже 2 місяців) перебував на
стаціонарному лікуванні в
травматологічному та неврологічному
відділеннях Острозької ЦРЛ, та в КЗ
«Острозька обласна психіатрична
лікарня» з приводу перенесеної
закритої черепно-мозкової травми, та
вказані обставини свідчать про
перенесений ним фізичний біль та
страждання. ОСОБА_2 також отримала
легкі тілесні ушкодження та не
потребувала госпіталізації, однак
лікування проводила в домашніх умовах.
Після отриманих внаслідок ДТП тілесних
ушкоджень та під час перебування
ОСОБА_1 у лікарні, у позивачів були
порушені звичайні для них життєві
зв'язки. Отримані під час ДТП тілесні
ушкодження та різний період їх
лікування для кожного з позивачів
призвів до виникнення у них моральних
страждань, а тому з урахуванням
встановлених судом обставин справи,
суд вважає, що вимога ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про стягнення моральної шкоди є
обґрунтованою та беручи до уваги
характер тілесних ушкоджень, така
вимога підлягає частковому
задоволенню з урахуванням перенесених
ним фізичних страждань та інших
негативних явищ, перенесених у зв'язку
з отриманими легкими тілесними
ушкодженнями, з урахуванням тривалості
перенесених страждань та порушенні
звичних для нього життєвих зв'язків,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми і можливості їх відновлення, та
виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості сума
моральної шкоди, яка підлягає
стягненню на користь ОСОБА_1 повинна
становити в розмірі 3000 грн. та на
користь ОСОБА_2 в розмірі 1000 грн.

Відповідно до ст.26-1 Закону страховик
відшкодовує потерпілому - фізичній
особі, який зазнав ушкодження здоров'я
під час ДТП, моральну шкода у розмірі 5 %
страхової виплати за шкоду, заподіну
здоров'ю, та з урахуванням п.4
страхового поліса ліміт відшкодування
моральної шкоди складає 5 000 грн.

Таким чином, з урахуванням
встановленого законом ліміту
відповідальності страховика при
відшкодуванні моральної шкоди, з ВАТ
НАСК «Оранта» підлягає стягненню в
рахунок відшкодування моральної шкоди
на користь ОСОБА_1 3000 грн. та на користь
ОСОБА_2 1000 грн.

Окрім того, згідно ст.88 ЦПК України з
ВАТ НАСК «Оранта» на користь позивачів
слід частково присудити понесені ними
витрати з оплати судового збору в
розмірі 283,60 грн., сплата якого
підтверджується банківською
квитанцією від 29.11.2013 р.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в
рахунок відшкодування витрат на
лікування в розмірі 1 034, 01 грн.

Стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в
рахунок відшкодування вартості
робочої кобили, яка загинула в
результаті ДТП, в розмірі 6990 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 матеріальну шкоду в рахунок
відшкодування вартості робочої кобили,
яка загинула в результаті ДТП, в
розмірі 510 грн.

Стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» в рахунок
відшкодування моральної шкоди на
користь ОСОБА_1 3 000 грн., на користь
ОСОБА_2 1 000 грн.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовити.

Стягнути з ВАТ НАСК «Оранта» на користь
ОСОБА_1, ОСОБА_2 283,60 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Рівненської області
через Острозький районний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

Сторони, які не були присутніми під час
проголошення рішення можуть подати
апеляційну скаргу в цей же строк з дня
отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. В разі подання
апеляційної скарги рішення якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Василевич О.В.