Справа № 341/834/13-ц
Провадження № 22-ц/779/1004/2014
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого:
Матківського Р.Й.

суддів:
Мелінишин Г.П., Шишка А.І.

секретаря
Бойчука Л.М.

з участю представника апелянта -

Рокетської С.В., відповідача ОСОБА_3 та
її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства Комерційний
Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, з апеляційною скаргою
представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на
рішення Галицького районного суду від
05 березня 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом, щоб ухвалити рішення,
про стягнення солідарно з
відповідачів на користь Банку 23540, 10
гривень заборгованості за кредитним
договором.

Заявлені вимоги представник позивача
обґрунтував тим, що відповідач
ОСОБА_6 свої зобов'язання за укладеним
кредитним договором від липня 2008 року
№238982-CRED не виконав, не здійснював
погашення заборгованості за кредитом у
встановленому договором порядку та
строки, у зв'язку з чим станом на 21
лютого 2013 року виникла заборгованість
23540,10 гривень, з яких: 6744,85 гривень -
заборгованість за кредитом, 15436,20
гривень - заборгованість по відсотках
за користування кредитом, 250 гривень -
штраф, 1109,05 - штраф. ОСОБА_3 є поручителем
за укладеним договором поруки, тому
відповідачі є солідарними боржниками.

Рішенням Галицького районного суду від
05 березня 2014 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором №238982-CRED від 15
липня 2008 року в розмірі 23540,10 гривень. В
частині вимог до поручителя ОСОБА_3 в
позові відмовлено.

На дане рішення представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
просить його змінити в частині відмови
в задоволенні позовних вимог до
поручителя ОСОБА_3 та ухвалити нове
рішення, яким задоволити у цій частині
позовні вимоги.

Представник відповідача у скарзі
зазначає, що рішення в частині відмови
у задоволенні позовних вимог до
поручителя є незаконним,
необґрунтованим, ухваленим з неповним
з'ясуванням обставин справи, висновки
суду не відповідають обставинам
справи. ПАТ КБ «ПриватБанк» не згідний
з висновком суду про відмову в
задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 з
тих підстав, що договір поруки є
припиненим в силу вимог ч. 4 ст. 559 ЦК
України, оскільки позивач не пред'являв
вимог до неї впродовж 6 місяців.
Відповідач ОСОБА_3 при укладенні
договору поруки мала необхідний обсяг
цивільної дієздатності, отримала згоду
чоловіка, волевиявлення відповідало її
внутрішній волі, була ознайомленою з
умовами кредитного договору, договору
поруки, із своїми правами і обов'язками
по даному договору та мала право
укладати даний договір або не укладати.
В п. 10 договору поруки чітко
встановлено, що договір поруки діє до
повного виконання зобов'язань за
кредитним договором, п. 11 договору
поруки передбачено, що сторони можуть
звертатися до суду з вимогою про захист
свого порушеного права протягом 5
років. Банк направив позов до суду у 2013
році, тоді як строк звернення за
захистом відповідно до п. 11 договору
поруки закінчувався 15 липня 2014 року,
враховуючи п. 1.4. кредитного договору.
Суд в порушення вимог ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст.
31 ЦПК України самовільно визначив, що
договір поруки з ОСОБА_3 є припиненим,
вийшовши за межі своїх повноважень.

Вислухавши доповідача, пояснення
представника апелянта, яка вимоги
скарги підтримала, відповідача та її
представника, які вимоги скарги не
визнали, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Задовольняючи позов частково суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що позивачем не
надано доказів пред'явлення банком
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання, який визначено договором
15 липня 2009 року, вимоги до поручителя
ОСОБА_3, а тому порука ОСОБА_3 припинена.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
законодавства чи звичаїв ділового
обороту або інших вимог, що звичайно
ставляться. Згідно ст. 599 ЦК України
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 15 липня 2008
року ОСОБА_6 уклав з ПАТ КБ «ПриватБанк»
кредитний договір №238982-CRED на суму 10000
гривень з терміном погашення кредиту 15
липня 2009 року. Цього ж дня в
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, між Банком та
ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Відповідач порушив умови укладеного
договору, внаслідок чого виникла
заборгованість в сумі 23 540,10 гривень, з
яких: 6744,85 гривень - заборгованість за
кредитом, 15436,20 гривень - заборгованість
по відсотках за користування кредитом,
250 гривень - штраф, 1109,05 - штраф.

Відповідно до частини четвертої ст. 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України
строком є певний період у часі, зі
спливом якого пов'язана дія чи подія,
яка має юридичне значення. Строк
визначається роками, місяцями, тижнями,
днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК
України).

Разом з тим із настанням певної події,
яка має юридичне значення,
законодавець пов'язує термін, який
визначається календарною датою або
вказівкою на подію, яка має неминуче
настати (ст. ст. 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про
його дію до повного припинення всіх
зобов'язань боржника свідчать про те,
що договором установлено строк
припинення поруки в розумінні ч. 4 ст. 559
ЦК України, тобто, що порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя.

З матеріалів справи вбачається, що 25
грудня 2012 року на адресу ОСОБА_6 та
поручителю ОСОБА_3 надсилалось
повідомлення про погашення
заборгованості, яке згідно реєстру
поштових відправлень направлялося 09
січня 2013 року, тобто з порушенням
шестимісячного строку.

Оскільки договором поруки не визначено
строк, після закінчення якого порука
припиняється, оскільки п. 10 Договору
поруки передбачено, що договір діє до
повного виконання зобов'язань за
кредитним договором та що кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явив вимоги до
ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
поруку припинено на підставі ч. 4 ст. 559
ЦК України.

Не можуть братися до уваги доводи
представника апелянта, що порука не
припинена через те, що п. 11 Договору
поруки передбачено, що сторони можуть
звертатися до суду з вимогою про захист
свого порушеного права протягом 5
років. Суд першої інстанції вважав
припиненою поруку не у зв'язку з
пропуском строку позовної давності, а у
зв'язку з невиконанням кредитором
вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Право пред'явлення позову в межах
передбаченого сторонами договору 5
річного строку позовної давності може
бути забезпечено тільки у випадку
пред'явлення кредитором вимог з
дотриманням встановленого законом
порядку до поручителя.

При вирішенні позовних вимог судом
правильно визначено характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано оцінку доводам сторін.

Доводи скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права та
порушення норм процесуального права,
яке призвело, або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ
«ПриватБанк» відхилити.

Рішення Галицького районного суду від
05 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий
Матківський Р.Й

Судді:
Мелінишин Г.П.

Шишко А.І.