Справа № 458/834/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Турківський
районний суд Львівської області
в складі: головуючого -
судді Кріль Л.М.

при секретарі: Сербін Г.Б.

з участю представника позивачки
ОСОБА_1: ОСОБА_2

та представника відповідача ОСОБА_3:
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Турці
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні приватним житловим
будинком та зняття його з реєстрації на
проживання в ньому,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до
суду з даним позовом, посилаючись на те,
що їй на праві приватної власності
належить житловий будинок, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на нерухоме майно на
житловий будинок серії НОМЕР_1, яке
видане 10.06.2011року Самбірським МБТІ.

У листопаді 2009 року до неї
звернувся її племінник - ОСОБА_3 з
проханням тимчасово дозволити йому
проживати із його дружиною ОСОБА_5 у її
житловому будинку. Вона дозволила йому
тимчасово проживати з дружиною,
оскільки він був прописаний у
вищевказаному будинку з 1973 року. У 1986
році ОСОБА_3 одружився і переїхав жити в
АДРЕСА_1 до своєї дружини - ОСОБА_5, де
разом із нею проживав до листопада 2009
року.

На початку спільного проживання з
відповідачем ОСОБА_3 та його дружиною
ОСОБА_5, приблизно 2-3 тижні вони
ставилися до неї добре, а потім почали
безпричинно її ображати нецензурними
словами, перешкоджати спокійно жити у
власній хаті та вести господарство. Все
це продовжується по сьогоднішній день.

У зв'язку з цим вона почала
вимагати від них виселитися з її
власного житлового будинку, тим більше
що ОСОБА_5 не була зареєстрована на
проживання в її будинку. Однак замість
того, щоб добровільно виселитися з її
власного житлового будинку, сім'я
ОСОБА_5 почала виганяти її з будинку,
постійно принижувати, ображати
нецензурними словами, закривати у її
кімнаті і підпирати двері коликом, в
результаті чого вона не мала змоги
вийти та приготувати собі їжу, а також
поратись по домашньому господарству та
в повному обсязі на свій розсуд
користуватися належним їй на праві
приватної власності житловим будинком
та надвірними спорудами.
Рішенням
Турківського районного суду
Львівської області від 19.06.2012 року було
задоволено її позов до ОСОБА_3 та ОСОБА_5
про виселення з приватного житлового
будинку та відмовлено ОСОБА_3 у
задоволенні його зустрічного позову до
неї про поділ майна.

Рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 19.03.2013 року змінено рішення
Турківського районного суду
Львівської області та ухвалено нове
рішення, яким її позовні вимоги
задоволено частково: у її позовних
вимогах до ОСОБА_3 - відмовлено, а решту
рішення суду першої інстанції залишено
без змін.

З аналізу рішення Апеляційного суду
Львівської області вбачається, що
апеляційний суд відмовив у виселенні
відповідача ОСОБА_3 з її житлового
будинку на підставі ст.116 ЖК України,
оскільки ОСОБА_3 не був наймачем житла,
а є зареєстрований на проживання у
вказаному будинку, а отже, він може бути
виселеним з інших підстав.

На підставі рішення суду 28.05.2013 року
ОСОБА_5 було примусово виселено з
житлового будинку позивачки ОСОБА_1 та
заборонено їй користуватися житловим
будинком позивачки, що підтверджується
актом державного виконавця та
постановою про закінчення виконавчого
провадження від 28.05.2013 року.

Однак ОСОБА_5 після примусового її
виселення, знову проти її волі,
самовільно вселилася в її житловий
будинок і разом із відповідачем ОСОБА_3
продовжують над нею знущатися та
перешкоджати в користуванні її
приватним житловим будинком.
Вважає, що
таким чином відповідач ОСОБА_3 із своєю
дружиною ОСОБА_5, чинять на неї
моральний тиск, щоб вижити її з
власного житлового будинку, тим самим
порушують її право на безперешкодне
володіння, розпоряджання та
користування власним майном.
Проживання з відповідачем в одному
будинку стало зовсім нестерпним.
Про
неправомірну поведінку відповідача
ОСОБА_3 та його дружини ОСОБА_5 відносно
неї, вона неодноразово зверталася в
правоохоронні органи та у
Верхньовисоцьку сільську раду
Турківського району Львівської
області, що підтверджується її заявою
до Турківського РВ ГУМВСУ у Львівській
області від 23.06.2011 року, за результатами
розгляду якої ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було
винесено офіційне попередження про
недопустимість вчинення насильства в
сім'ї та притягнуто їх до
адмінвідповідальності за насильство в
сім'ї. Дані обставини також
підтверджуються її заявою у
Верхньовисоцьку сільську раду
Турківського району Львівської
області від 29.05.2011 року та листом
відповіддю Верхньовисоцької сільської
ради від 30.06.2011року.

Також щодо протиправної поведінки
відповідача ОСОБА_3 та його дружини
ОСОБА_5 вона зверталася до Турківського
РВ ГУМВСУ 01.08.2011 року про факт її
побиття відповідачем та його дружиною,
в результаті якого вона отримала
тілесні ушкодження і вимушена була
звертатися за медичною допомогою в
Турківську КЦРЛ, де їй поставили
діагноз: ,,Розрив довгої головки
двоголового м'язу правого плеча, забій
правого ліктьового суглобу та
накладено гіпс на десять днів, що
підтверджується випискою №5 із
медичної карти амбулаторного хворого
від 15.08.2011 року, а також із письмовими
заявами від 03.10.2011 року, 11.10.2011 року,
31.10.2011року, які досліджувалися судом
при розгляді її попереднього позову до
ОСОБА_5 про виселення і знаходяться у
цивільній справі в архіві Турківського
районного суду Львівської області.

Внаслідок її звернень, працівниками
Турківського РВ ГУМВСУ у Львівській
області на відповідача ОСОБА_3 та його
дружину ОСОБА_5 неодноразово
складалися адміністративні протоколи
за вчинення ними відносно неї
адміністративних правопорушень,
передбачених ст.173-2 КК України, тобто
насильство в сім'ї. За результатами
розгляду даних протоколів, ОСОБА_3
постановами Турківського районного
суду Львівської області тричі
притягнуто до адмінвідповідальності.
Однак всі заходи запобігання та
громадського впливу виявились
безрезультатними. Добровільно
виселитися з її житлового будинку
відповідач не хоче, а продовжує свої
неправомірні дії відносно неї,
перешкоджаючи їй володіти на свій
розсуд належним їй приватним житловим
будинком. Крім цього, проживаючи в її
житловому будинку, жодних витрат на
утримання в належному стані житлового
будинку відповідач нести не хоче, не
оплачує за користування
електроенергією та не проводить ремонт
будинку, хоча є така необхідність. Все
це можуть підтвердити свідки: ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та голова
Верхньовисоцької сільської ради
Турківського району Львівської
області - ОСОБА_11.

Позивачка вважає, що відповідач ОСОБА_3
порушує її право, як власника,
перешкоджає користуватися та
розпоряджатися її майном - приватним
житловим будинком на свій розсуд. Крім
цього, своїми незаконними діями
намагається вижити її з власного
житлового будинку і тим самим
позбавити законного права на
безперешкодне володіння її житловим
будинком. Оскільки вона вже
протягом трьох років вимагає, щоб
відповідач не чинив їй перешкод у
користуванні та розпоряджанні на свій
власний розсуд житловим будинком, який
знаходиться у її приватній власності,
добровільно виселився і звільнив
належні їй на праві власності житлові
кімнати у її житловому будинку,
останній відмовляється це зробити, а
натомість виганяє з її житлового
будинку, внаслідок чого вона вимушена
за захистом своїх законних прав
звернутися до суду.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1
свій позов підтримала повністю,
посилаючись на ті ж обставини, що і
позовній заяві і надала суду пояснення,
які аналогічні викладеним у позовній
заяві. Додатково суду пояснила, що
відповідач ОСОБА_3 проживає у її
житловому будинку ще з трьохмісячного
віку. Мама привезла його із
Кіровоградській області та залишила
своїй матері, а сама поїхала невідомо
куди. Вона разом із своєю матір'ю
виховували відповідача ОСОБА_3 Її мама,
тобто бабця відповідача, померла в
ІНФОРМАЦІЯ_2 а в 1987 році відповідач
одружився із ОСОБА_5 та переїхав
проживати в АДРЕСА_1 до своєї дружини,
де із нею проживав до листопада
2009 року. Пояснила, що однією сім'єю вона
із ОСОБА_3 ніколи не проживала і не живе
в даний час. Позивачка ОСОБА_1 також
заперечила те, що відповідач ОСОБА_3
будь-коли працював у колгоспі та був
членом колгоспного двору. Також
пояснила, що протягом майже п'яти років,
які проживав у неї відповідач ОСОБА_3 ні
він, а ні його дружина ніякої допомоги в
ремонті житлового будинку не надавали
та ніколи не платили за комунальні
послуги.
У
судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
позов позивачки не визнав та просить
відмовити у його задоволенні. Пояснив
суду, що він виховувався із
трьохмісячного віку у сім'ї своєї
бабусі - матері позивачки ОСОБА_1,
оскільки мама залишила його та виїхала.
Після
одруження в 1987 році вони із дружиною
проживали окремо: вона - в АДРЕСА_1, а він
разом із позивачкою в АДРЕСА_2. Із
позивачкою ОСОБА_1 вони однією сім'єю не
проживали і не живуть. Пояснення ОСОБА_1
про те, що вони із дружиною ОСОБА_5 її
ображають та створюють їй перешкоди у
користуванні її житловим будинком не
відповідає дійсності.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1,
її представника ОСОБА_2, відповідача
ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,
показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_8 та ОСОБА_10, дослідивши
матеріали даної цивільної справи,
оглянувши матеріали цивільної справи
№2 - 62 за 2012 рік, всі наявні докази,
подані суду сторонами, перевіривши всі
доводи, висунуті позивачкою на
обґрунтування своїх вимог, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає до задоволення із наступних
підстав.
Судом
встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та
відповідач ОСОБА_3 є тіткою і
племінником. Позивачці ОСОБА_1 належить
на праві приватної власності житловий
будинок, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
на житловий будинок серії НОМЕР_1, яке
видане 10.06.2011року Самбірським МБТІ.

Відповідач ОСОБА_3, починаючи із
трьохмісячного віку, незважаючи на те,
що у нього була і є по даний час мати,
проживав біля своєї бабусі, тобто
матері позивачки ОСОБА_1, яка померла в
ІНФОРМАЦІЯ_2 та позивачки. Відповідач
ОСОБА_3 зареєстрований у спірному
житловому будинку лише 01.03.1986 року. Будь
- які інші докази, про час реєстрації
відповідача ОСОБА_3 відсутні та не
представлені суду відповідачем.
21.02.1987 року відповідач ОСОБА_3
одружився із ОСОБА_5 та
проживали однією сім'єю з часу
одруження по листопад 2009 року у матері
його дружини ОСОБА_5 в АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що відповідач
ОСОБА_3 не працював у колгоспі
,,Верховина", також не працював він і у
домашньому господарстві позивачки
ОСОБА_1, не ремонтував будинок, не
оплачував комунальні послуги, оскільки
докази про це він суду не надав.
Будь-яких доказів про те, що відповідач
ОСОБА_3 був членом колгоспного двору
ним суду не було представлено.

У листопаді 2009 року
відповідач ОСОБА_3 разом із своєю
дружиною ОСОБА_5 із дозволу позивачки
тимчасово поселилися в її житловому
будинку в АДРЕСА_2. Однією сім'єю
позивачка та відповідач не проживали,
вели і ведуть окреме сільське
господарство. Протягом 2011 - 2012 років на
відповідача ОСОБА_3 та його
дружину ОСОБА_5 складалися протоколи
про адміністративні правопорушення за
вчинення насильства в сім'ї, а також за
цей час вони щодо позивачки поводилися
протиправно: затівали скандали,
ображали позивачку нецензурними
словами, виганяли її із власного
житлового будинку, створили умови,
неможливі для нормального проживання в
одному житловому будинку.

Щодо їхньої протиправної
поведінки позивачка ОСОБА_1
неодноразово зверталася до
Верхньовисоцької сільської ради
Турківського району Львівської
області та Турківського РВ ГУМВСУ у
Львівській області, однак заходи
впливу, офіційні застереження
працівників міліції результатів не
дали.

Вищенаведені обставини
підтверджуються: поясненнями
позивачки ОСОБА_1, частково поясненнями
відповідача ОСОБА_3, рішенням
Турківського районного суду
Львівської області від 19.06.2012 року,
рішенням Апеляційного суду Львівської
області від 19.03.2013 року, технічним
паспортом на житловий будинок, що
належить ОСОБА_1, який виданий 17.04.2011
року Самбірським МБТІ, свідоцтвом про
право власності та витягом про
державну реєстрацію прав на житловий
будинок, що належить ОСОБА_1 від 20.06.2011
року, постановою про відмову в
порушенні кримінальної справи від
31.07.2012 року, довідкою Турківського РВ
ГУМВСУ у Львівській області про
притягнення ОСОБА_3 до
адмінвідповідальності,
характеристикою на ОСОБА_3, постановою
про закінчення виконавчого
провадження від 28.05.2013 року, актом
державного виконавця від 28.05.2013 року,
довідкою Верхньовисоцької сільської
ради Турківського району від 25.12.2013
року, оглянутими судом у судовому
засіданні матеріалами цивільної
справи №2-62 за 2012 рік: копіями заяв
ОСОБА_1 до начальника Турківського РВ
ГУМВСУ у Львівській області від
29.06.2011 року, 29.05.2011 року, 01.08.2011
року, 03.10.2011 року, 11.10.2011 року, 08.12.2011 року,
07.02.2012 року, 19.04.2012 року, копіями та
оригіналами відповідей начальника
Турківського РВ ГУМВСУ у Львівській
області №3205 від 19.07.2011 року, №4681 від
20.10.2011 року, без номера за 2011 рік, №4875
від 02.11.2011 року, №5438 від 06.12.2011 року, №5595
від 14.12.2011 року, №5715 від 22.12.2011 року, №2111
від 03.05.2012 року, №920 від 04.03.2011 року, №1013
від 10.03.2011 року, №4611 від 14.10.2011 року,
№5462 від 06.12.2011 року, №59 від 05.01.2012 року,
№185 від 19.01.2012 року, копією протоколу
№231 від 05.08.2011року реєстрації
офіційного застереження про
недопустимість антигромадської
поведінки та копіями офіційних
попереджень ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про
недопустимість учинення насильства в
сім'ї від 01.07.2011 року, листом голови
Верхньовисоцької сільської ради
Турківського району Львівської
області №30 від 30.06.2011 року, копією
постанови судді від 02.02.2011 року, 13.12.2011
року, 04.01.2012 року, 22.02.2011 року, 12.12.2011
року, матеріалами судових справ про
адміністративні правопорушення
№№3-876/11, 3-875/11, 3-130/11, 3-130/12, 3-222/12,
копією постанови слідчої СВ
Турківського РВ ГУ МВСУ у Львівській
області від 05.06.2012 року, довідкою
виконкому Верхньовисоцької сільської
ради Турківського району №600 від 01.06.2012
року, паспортом ОСОБА_3 від 15.04.2003 року,
паспортом ОСОБА_5 від 15.04.2003 року,
довідкою виконкому
Верхньогусиненської сільської ради
Турківського району Львівської
області №243 від 16.03.2012 року, копією
трудової книжки ОСОБА_3 від 09.03.1978 року,
розпискою від 10.07.2010 року, показаннями у
судовому засіданні свідків: ОСОБА_7,
ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_10, які у судовому
засіданні показали, що позивачка
ОСОБА_1 скаржилася на відповідача
ОСОБА_3 та його дружину ОСОБА_5, оскільки
вони постійно скандалять із нею,
створюють неможливі умови для
спільного проживання та виганяють її
із її ж власної хати. Не довіряти
даним доказам у суду підстав немає.

Відповідно до ст.379 ЦК України житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення призначені
та придатні для постійного проживання
в них.

Згідно ч.2ст.386 ЦК України держава
забезпечує рівний захист прав усіх
суб'єктів права власності; власник,
який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій запобігання такому
порушенню.

В силу ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Враховуючи
наведені вище обставини та досліджені
судом по справі докази, суд приходить
до висновку, що спільне проживання
позивачки ОСОБА_1 із відповідачем
ОСОБА_3, який з 2009 року, тобто протягом
майже п'яти років постійно створює
конфліктні ситуації, які
унеможливлюють позивачці в повній мірі
користуватися та розпоряджатися, як
власнику, належним їй на праві
приватної власності житловим будинком,
а тому є підстави для зобов'язання
відповідача усунути перешкоди у
користуванні житловим будинком
позивачки ОСОБА_1 шляхом виселення
відповідача та зняття його з
реєстрації на проживання в її
житловому будинку.

В силу ст.88 ЦПК України підлягають
стягненню із відповідача ОСОБА_3 на
користь позивачки ОСОБА_1 сплачені нею
судові витрати при поданні позовної
заяви до суду у виді судового збору в
сумі 114 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15,
57-60, 88, 208, 209, 212 -215, 292, 294 ЦПК України,
ст.ст.3, 15, 16, 317, 319, 379, 386, 391 ЦК України,
суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у
користуванні належним ОСОБА_1 на праві
приватної власності житловим будинком
шляхом його виселення з її житлового
будинку, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_2.

Зняти з реєстрації ОСОБА_3 на
проживання у житловому будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
затрачені нею судові витрати при
поданні позовної заяви до суду у виді
судового збору в сумі 114 грн. 70 коп.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Львівської області
шляхом подання апеляційної скарги
через Турківський районний суд
Львівської області протягом 10 днів з
дня отримання повного тексту рішення
суду.

Повний текст рішення
виготовлений 17.03.2014 року.

Головуючий: