Єдиний унікальний номер 250/4223/13-ц
Номер провадження 22-ц/775/2036/2014
Головуючий у 1 інстанції Бичков П.Ю.
Доповідач Корчиста О.І.
28 лютого 2014 року Апеляційний суд
Донецької області в складі:
суддів: Хейло
Я.В., Корчистої О.І.
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Донецьку
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Ясинуватського міськрайонного суду
Донецької області від 24 січня 2014 року
по цивільній справі за позовною заявою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
12 листопада 2013 року Публічне
акціонерне товариство Комерційний
банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ
«Приватбанк») звернувся до суду з
позовною заявою, в якій вказав, що
відповідно до укладеного договору
№DOXRR403070611 від 01 липня 2009 року ОСОБА_1
отримала кредит у розмірі 3499 гривень зі
сплатою відсотків за користування
кредитом з кінцевим терміном
повернення 01 листопада 2009 року. Згідно
умов укладеного договору він
складається з заяви позичальника та
Умов надання споживчого кредиту
фізичним особам. Відповідачка належним
чином умов договору не виконала у
зв'язку з чим, станом на 31 жовтня 2013 року
гривень, яка складається з
заборгованості за кредитом в розмірі
2624,28 гривень; заборгованості по
процентам за користування кредитом в
розмірі 0,62 гривень; пені за несвоєчасне
виконання зобов'язань за кредитним
штрафу (фіксована частина) в розмірі 500
гривень та штрафу (процентна ставка) в
розмірі 900,09 гривень. Просив стягнути
зазначену суму заборгованості з
Рішенням Ясинуватського
міськрайонного суду Донецької області
від 24 січня 2014 року у задоволенні
позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк»
відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
«Приватбанк» просить скасувати
рішення суду, ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги, так як
судом було ухвалено рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, за недоведеністю
обставин, що мають значення та
невідповідності висновків суду
обставинам справи: суд не врахував, що
ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» уклали
кредитний договір в письмовій формі,
відповідач вчинив підпис на заяві про
надання кредиту власноруч,
ознайомившись з умовами надання
кредиту фізичним особам, маючи при
цьому необхідний обсяг цивільної
дієздатності, волевиявлення
відповідача, як учасника правочину,
було вільним, отже кредитний договір,
спрямований на реальне настання
правових наслідків, укладений належним
чином з додержанням всіх, передбачених
законодавством вимог, є правомірним та
дійсним. Ст.629 ЦК України встановлено,
що належним чином укладений договір є
обов'язковим для виконання сторонами.
Судом також порушені норми та принципи
процесуального права: як рівності
перед законом і судом, змагальності
сторін та інші.

В судовому засіданні представник
позивача Власенко А.О. доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник відповідачки ОСОБА_1 -
ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу
відхилити, рішення суду залишити без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх осіб, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
апеляційний суд вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню за
таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 липня 2009 року відповідачка ОСОБА_1
підписала заяву, за якою виявила
бажання отримати строковий кредит у
сумі 3499 гривень на строк по 01 листопада
2009 року включено, зазначила, що з
умовами договору ознайомлена.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої
інстанції виходив з того, що письмова
форма укладання кредитного договору
сторонами дотримана, що
підтверджується заявою позичальника,
але Умови надання споживчого кредиту
фізичним особам підписані головою ПАТ
КБ «Приватбанк», не мають підпису
позичальника, його реквізитів,
відсутня дата їх складання або підпису,
відсутні ідентифікуючи ознаки на
предмет їх невід'ємності від
конкретної Заяви позичальника, у
зв'язку з чим, суд першої інстанції
дійшов до висновку, що згода ОСОБА_1 на
укладання кредитного договору з
урахуванням зазначених вище Умов, на
які посилається позивач, немає, а тому,
правовідносини між сторонами з приводу
кредитування регулюються тільки
Заявою позичальника від 01 липня 2009
року, в якій строк виконання
зобов'язання встановлено до 01
листопада 2009 року включно, без
збільшення строку позовної давності на
п'ять років, як то визначено в Умовах.

Але з такими висновками суду
погодитися неможливо.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначені умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК
України зміст договору становлять
умови (пункти), визначені на розсуд
сторін і погоджені між ними, та умови,
які є обов'язковими відповідно до актів
цивільного законодавства. Договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

На підставі ст.638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідні для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнута згода.

Як вбачається з матеріалів
справи 01 липня 2009 року між закритим
акціонерним товариством комерційний
банк «Приватбанк», правонаступником
якого є ПАТ «КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1
укладено кредитний договір, на
підставі якого відповідач отримала
кредит в сумі 3499 гривень на строк по 01
листопада 2009 року, з умовами сплати за
користування кредитом 0,12% на рік на
суму залишку заборгованості. З заяви
позичальника №DOXRR403070611 від 01 липня 2009
року вбачається, що ОСОБА_1 погодилася з
тим, що ця заява разом із
запропонованими «Приватбанком»
Умовами надання споживчого кредиту
фізичним особам («Розстрочка»)
(СТАНДАРТ), Тарифами складає між нею та
банком кредитно-заставний договір.

Таким чином, сторони досягли
згоди з усіх істотних умов договору,
тому висновки суду першої інстанції
про те, що згода ОСОБА_1 на укладання
кредитного договору з урахуванням
Умов, на які посилається позивач, не
надавалась, а тому, правовідносини між
сторонами з приводу кредитування
регулюються тільки Заявою
позичальника від 01 липня 2009 року, не
відповідають обставинам справи,
зроблені з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування рішення.

На підставі викладеного
апеляційний суд приходить до висновку,
що між сторонами було укладено
кредитний договір, який згідно
положень ст.526 ЦК України повинен
виконуватися належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

На підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

За ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу.

В судовому засіданні під час
розгляду справи встановлено, що
відповідачка взяті зобов'язання не
виконувала, внаслідок чого виникла
заборгованість в сумі 19401,98 гривень (а.с.
3).

Як вбачається з пояснень
представника позивача в апеляційному
суді, при зверненні з позовом до
матеріалів справи долучені інші Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам («Розстрочка») (Стандарт), ніж ті,
відповідно до яких відповідачу був
наданий кредит.

Як вбачається з наданого в
апеляційному суді Наказу ПАТ КБ
«Приватбанк» №СП-2007-299 від 13 вересня 2007
року, відповідно до нього затверджені
саме ті умови кредитування, відповідно
до яких кредитувалася відповідачка 01
липня 2009 року.

Відповідно до заяви позичальника
- строк виконання зобов'язання по 01
листопада 2009 року включно.

Згідно п. 5.5. Умов терміни
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки - пені, штрафів за договором
встановлюються сторонами тривалістю 5
років.

На підставі ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Як виходить з позовної заяви (а.с.
2) вона була подана до суду 12 листопада
2013 року, тобто в межах строку позовної
давності.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про пропущення позивачем
строку позовної давності не
відповідають фактичним обставинам
справи та зроблені із порушенням норм
матеріального права, а тому, позовні
вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» про
стягнення заборгованості за кредитним
договором підлягають задоволенню, але,
в порядку ч. 3 ст. 551 ЦК України, підлягає
зменшенню розмір неустойки (пені) до
4024,99 гривень.

Крім цього, в порядку ст. 88 ЦПК
України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню
понесені судові витрати в розмірі 351,20
гривень.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України,
апеляційний суд,

вирішив:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» задовольнити
частково.

Рішення Ясинуватського міськрайонного
суду Донецької області від 24 січня 2014
року скасувати.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк»
заборгованість за кредитним договором
№DOXRR403070611 від 01 липня 2009 року в розмірі 8
049,98 гривень та судові витрати в розмірі
351, 20 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржено в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді