Провадження № 2/200/647/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року
Бабушкінський
районний суд

м.Дніпропетровська

у складі:

Головуючого судді - Циганкова В.О.

при секретарі - Сабій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.
Дніпропетровська цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання договору дарування
недійсним та визнання права власності,
-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом
про визнання недійсним договору
дарування ВКС № 104332 від 30 листопада 2007
року ? частини квартири АДРЕСА_2, який
посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, реєстр №
4434 та визнання за ОСОБА_1 (ід. № НОМЕР_1)
права власності на об'єкт нерухомості в
цілому, а саме: квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 77,8 кв.м., житловою
площею 50,2 кв.м.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що з
відповідачем ОСОБА_3 вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з 1998 року по
січень 2007 року, про що мається
свідоцтво про розірвання шлюбу. Ними в
період спільного проживання було
придбане нерухоме майно, а саме:
квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2.
28 грудня 2006 року між ОСОБА_4 (продавцем)
та покупцями ОСОБА_1(позивач) та ОСОБА_3
(відповідач) було укладено договір
купівлі-продажу нерухомого майна, а
саме: в житловому будинку літ. А-12
квартира № 1, загальною площею 77,8 кв.м.,
житловою площею 50,2 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2, згідно якого
Позивач та Відповідач купили в рівних
частинах кожний квартиру АДРЕСА_2.
Даний договір купівлі продажу ВЕМ №
921117 від 28.12.2006 року було посвідчено
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 12306. Право
власності на ? частину квартири АДРЕСА_2
за ОСОБА_1 було зареєстровано в КП
«ДМБТІ» 22.03.2007 року, реєстраційний
номер 6916198. В листопаді 2007 року між
Позивачем та ОСОБА_3 (Відповідачем) була
досягнута домовленість про те, що при
розірванні шлюбу розподіл їхнього
спільного майна відбудеться
укладанням на ім`я Позивача договору
дарування належної Відповідачу на
праві приватної власності ? частини
квартири АДРЕСА_2. Даний договір
дарування ВКС № 104332 від 30.11.2007 року було
посвідчено приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 та
зареєстровано в реєстрі за № 4434. На
посвідчення даного договору дарування
ОСОБА_1 відповідач зобов`язав з`явитися
30.11.2007 року. Відповідач пригрозив, що
якщо вона не з`явиться в зазначений час
на посвідчення договору дарування, то
зовсім залишиться без майна, на яке
вона має право при розірванні шлюбу.
Тому, нею було проглянуто в загальних
рисах договір дарування та вона його
підписала. Однак, після досконального
вивчення даного договору, ОСОБА_1 була
дуже здивована тим, що дане майно було
подаровано не їй, хоча в договорі
дарування ВКС № 104332 від 30.11.2007 року
зазначено « ОСОБА_1-ОБДАРОВАНА», а вона
буцімто діяла від імені малолітньої
ОСОБА_6. Даний факт їй було зовсім
незрозуміло, тому як дана квартира
перейшла їй у власність після
розподілу майна з колишнім чоловіком -
Відповідачем по справі. Їй нічого не
лишалося робити як 22.07.2008 року
зареєструвати в КП «ДМБТІ» за
реєстраційним номером 6916198 право
власності на ? частину квартири АДРЕСА_2
за ОСОБА_6 Фактично правовідносини, що
склалися між нею та Відповідачем
ОСОБА_3 за своєю природою є договірними
відносинами з розподілу майна, що ними
було придбане в період шлюбу, а саме:
Відповідач ОСОБА_3 передає Позивачу у
власність ? частину квартири АДРЕСА_2, а
вона зі свого боку не претендує на ?
частину квартири АДРЕСА_1. Позивач
виконала взяті на себе зобов`язання, а
саме: умови усної угоди щодо розподілу
майна, придбаного ними в період шлюбу,
не зверталася до суду з позовом про
визнання за нею права власності на ?
частину квартири АДРЕСА_1. А Відповідач
ОСОБА_3 разом з Відповідачем -1 -
нотаріусом ввели її в оману та в
договорі дарування зазначили, що вона
діє не від свого імені, а від імені
ОСОБА_6, тому позивач була вимушена
звернутися до суду за захистом своїй
прав з даним позовом.

Позивач у своїй заяві підтримувала в
повному обсязі позовні вимоги та
просила їх задовольнити.

Відповідачі у судові засідання не
з'явилися, хоча про час та місце
проведення судових засідань були
повідомленні належним чином, причини
неявки суду не повідомили і з заявою
про розгляд за їх відсутності не
зверталися, що дозволило суду,
відповідно до вимог ч.4 ст. 169, ч. 1 ст. 224
ЦПК України, провести заочний розгляд
справи на підставі наявних у
матеріалах справи доказів.

Всебічно та повно вивчивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що з відповідачем
ОСОБА_3 позивачка перебувала в
зареєстрованому шлюбі з 1998 року по
січень 2007 року, про що мається
свідоцтво про розірвання шлюбу. Ними в
період спільного проживання було
придбане нерухоме майно, а саме:
квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2.
28 грудня 2006 року між ОСОБА_4 (продавцем)
та покупцями ОСОБА_1(позивач) та ОСОБА_3
(відповідач) було укладено договір
купівлі-продажу нерухомого майна, а
саме: в житловому будинку літ. А-12
квартира № 1, загальною площею 77,8 кв.м.,
житловою площею 50,2 кв.м., що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2, згідно якого
Позивач та Відповідач купили в рівних
частинах кожний квартиру АДРЕСА_2.
Даний договір купівлі продажу ВЕМ №
921117 від 28.12.2006 року було посвідчено
приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 та
зареєстровано в реєстрі за № 12306. Право
власності на ? частину квартири АДРЕСА_2
за ОСОБА_1 було зареєстровано в КП
«ДМБТІ» 22.03.2007 року, реєстраційний
номер 6916198. В листопаді 2007 року між
Позивачем та ОСОБА_3 (Відповідачем) була
досягнута домовленість про те, що при
розірванні шлюбу розподіл їхнього
спільного майна відбудеться
укладанням на ім`я Позивача договору
дарування належної Відповідачу на
праві приватної власності ? частини
квартири АДРЕСА_2. Даний договір
дарування ВКС № 104332 від 30.11.2007 року було
посвідчено приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2 та
зареєстровано в реєстрі за № 4434. На
посвідчення даного договору дарування
ОСОБА_1 відповідач зобов`язав з`явитися
30.11.2007 року. Відповідач пригрозив, що
якщо вона не з`явиться в зазначений час
на посвідчення договору дарування, то
зовсім залишиться без майна, на яке
вона має право при розірванні шлюбу.
Тому, нею було проглянуто в загальних
рисах договір дарування та вона його
підписала. Однак, вже після ретельного
вивчення вищевказаного договору
дарування, позивач була дуже здивована
тим, що дане майно було подаровано не
їй, хоча в договорі дарування ВКС № 104332
від 30.11.2007 року зазначено «
ОСОБА_1-ОБДАРОВАНА», а вона буцімто
діяла від імені малолітньої ОСОБА_6.
Даний факт їй було зовсім незрозуміло,
тому як дана квартира перейшла їй у
власність після розподілу майна з
колишнім чоловіком - Відповідачем по
справі. Їй нічого не лишалося робити як
22.07.2008 року зареєструвати в КП «ДМБТІ»
за реєстраційним номером 6916198 право
власності на ? частину квартири АДРЕСА_2
за ОСОБА_6 Фактично правовідносини, що
склалися між нею та Відповідачем
ОСОБА_3 за своєю природою є договірними
відносинами з розподілу майна, що ними
було придбане в період їхнього шлюбу, а
саме: Відповідач ОСОБА_3 передає
Позивачу у власність ? частину квартири
АДРЕСА_2, а вона зі свого боку не
претендує на ? частину квартири
АДРЕСА_1. Позивач виконала взяті на себе
зобов`язання, а саме: умови усної угоди
щодо розподілу майна, придбаного ними в
період шлюбу, не зверталася до суду з
позовом про визнання за нею права
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1. А Відповідач ОСОБА_3 разом з
Відповідачем -1 - нотаріусом ввели її в
оману та в договорі дарування
зазначили, що вона діє не від свого
імені, а від імені ОСОБА_6

Кожна сторона має право звернутися за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та
інтересів може бути визнання права (ст.
16 ЦК України).

Згідно ч.1, ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдаровуваному) безоплатно майно
(дарунок) у власність.

Відповідно до ч. 2, ст.717 ЦК України
договір, що встановлює обов'язок
обдарованого вчинити на користь
дарувальника будь-яку дію майнового
або немайнового характеру, не є
договором дарування.

Позивач не мала наміру приймати у дар ?
частину квартири АДРЕСА_2 без умови
виконання між нею та Відповідачем
ОСОБА_3 усного договору щодо розподілу
майна, яке було придбане в період шлюбу.

Згідно ч.1, ст. 235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили.

Частиною 5, ст. 203 ЦК України
передбачено, що правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

В статті 215 ЦК України зазначено, що
підставами недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього ЦК України.

Вищезазначене положення знайшло своє
підтвердження також в узагальненні
ВСУ « про практику розгляду судами
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» від 24.11.2008 року.,
де заначено, що недодержанная
сторонами або стороною в момент
вчинення правочину вимог, встановлених
частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦК, як правило,
має наслідком визнання правочину
недійсним. Визнання правочину
недійсним пов'язане з анулюванням
майнових наслідків його вчинення і
встановленням наслідків, передбачених
законом.

Відповідно до ст.717 ЦК України за
договором дарування одна сторона
(дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.
А в даному випадку одна сторона
(дарувальник) Відповідач ОСОБА_3 не
безоплатно, а за умову того, що позивач,
як колишня дружина Відповідача, не буде
претендувати на ? частину квартири
АДРЕСА_1, що ними була придбана в період
шлюбу та вважається їхньою спільною
сумісною власністю.

Згідно ст. 718 ЦК України дарунком можуть
бути рухомі речі, в тому числі гроші та
цінні папери, а також нерухомі речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України,
право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд. Власник
має право вчиняти щодо свого майна
будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 316 ЦК України, право
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону.

Згідно ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах не
заборонених законом, право власності
вважається набутим правомірно, якщо
інше не випливає із закону або
незаконність набуття права власності
не встановлена судом.

Ст. 392 ЦК України передбачає право
власника майна на пред'явлення позову
про визнання його права власності, якщо
це право оспорюється або не визнається
іншою особою.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності.
Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.368 Цивільного кодексу
України спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю.

Зважаючи на те, що розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу
(ст. 68 Сімейного кодексу України),
квартири :1) квартира АДРЕСА_1 та 2)
квартира АДРЕСА_2 належать сторонам на
праві спільної сумісної власності.

Однак після досягнення домовленості
про добровільний поділ майна, що є
спільною сумісною власністю подружжя,
квартира АДРЕСА_2 переходить у
власність Позивача, а квартира АДРЕСА_1
залишається у власності відповідача,
та він в подальшому продає дану
квартиру.

У разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором або рішенням суду (ст. 70
Сімейного кодексу України, ст. 372
Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.3 ст.368 Цивільного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 203, 215,235,328,316, 717, 746,
375 ЦК України, ст.ст. 119-121, 224-226 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання договору дарування
недійсним та визнання права власності
задовольнити в повному обсязі.

Договір дарування ВКС № 104332 від 30
листопада 2007 року ? частини квартири
АДРЕСА_2, посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
реєстр № 4434 - визнати недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 (ід. № НОМЕР_1) право
власності на об'єкт нерухомості в
цілому, а саме: квартиру АДРЕСА_2,
загальною площею 77,8 кв.м., житловою
площею 50,2 кв.м., що складається з : 1-ї
кімнати площею 16,7 кв.м., 2-ї кімнати
площею 17 кв.м., 3-ї кімнати площею 16,5
кв.м., кухні площею 9,6 кв.м.,
вбиральні(сполученої) площею 3,6 кв.м.,
коридору площею 2,6 кв.м., веранди
площами 4,3 кв.м., 3,4 кв.м., 4,1 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заява про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10 днів з дня отримання його
копії.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Бабушкінський районний суд м.
Дніпропетровська шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-ти денний строк
з дня проголошення рішення.

Суддя
В.О. Циганков