АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 789/1637/13Головуючий у 1-й
інстанції Дуда О.О. Провадження №
22-ц/789/99/14 Доповідач - Шевчук
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщія О. Я., Ткача З. Є.,

при секретарі - Дудіна Т.В.

з участю - апелянта ОСОБА_1.

представника апелянта - ОСОБА_7

представника відповідача - ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_1 на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 22 квітня 2013
року та додаткове рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 4 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи Головне управління
Держземагентства у Тернопільській
області, приватний нотаріус
Тернопільського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, приватний
нотаріус Тернопільського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання недійсними державних актів на
право власності на землю, договорів
купівлі-продажу, поділ земельної
ділянки в натурі,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 22 квітня 2013
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті
особи Головне управління
Держземагентства у Тернопільській
області, ОСОБА_3 про визнання права
власності на землю, поділ земельної
ділянки в натурі - задоволено частково.

Визнано недійсними державні акти на
право власності на земельні ділянки у
АДРЕСА_1, видані ОСОБА_2 01.06.2006 року, а
саме:

- серії ЯГ №449985 на земельну ділянку
площею 0,250 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;

- серії ЯГ №449986 на земельну ділянку
площею 0,084 га для ведення особистого
селянського господарства;

- серії ЯГ №449987 на земельну ділянку
площею 0,436 га для ведення особистого
селянського господарства.

У задоволенні решти позовних вимог -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
8,50грн. державного мита та 37грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи.

Додатковим рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 4 листопада 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Головне
управління Держземагентства у
Тернопільській області, приватний
нотаріус Тернопільського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, приватний
нотаріус Тернопільського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1. просить
скасувати рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 22 квітня 2013
року в частині відмови в поділі
земельної ділянки та додаткове рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 4 листопада 2013 року та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити її позовні
вимоги в повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

В обгрунтування вимог зазначає, що суд
безпідставно відмовив у поділі
земельної ділянки в натурі та в
задоволенні вимог про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
земельної ділянки та не врахував, що
порушено її права.

Апелянт та її представник в судовому
засіданні підтримали апеляційну
скаргу, зіславшись на доводи, викладені
в ній.

Представник відповідача заперечив
апеляційну скаргу, рішення вважає
законним та обгрунтованим.

Треті особи Головне управління
Держземагентства у Тернопільській
області, приватний нотаріус
Тернопільського районного
нотаріального округу ОСОБА_4, приватний
нотаріус Тернопільського
нотаріального округу ОСОБА_5 в судове
засідання не з'явились, хоч належним
чином були повідомлені про час і місце
судового засідання.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
обґрунтованість та законність
оскаржуваного рішення в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що вона не підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивачка та
відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями
ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6.

17.11.2005 року державним нотаріусом
Тернопільської районної державної
нотаріальної контори видано ОСОБА_2
свідоцтво про право на спадщину за
законом на спадкове майно ОСОБА_6 -
земельної ділянки площею 0,77 га,
розташованої на території Гаї
Шевченківської сільської ради
Тернопільського району
Тернопільської області.

01.06.2006 року ОСОБА_2 видано три державних
акти на право приватної власності на
земельні ділянки у с.Гаї Шевченківські
на території Гаї-Шевченківської
сільської ради Тернопільського району
Тернопільської області, а саме:серії ЯГ
№449985 на земельну ділянку площею 0,250 га
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд; серії ЯГ

№449986 на земельну ділянку площею 0,084 га
для ведення особистого

селянського господарства; серії ЯГ
№449987 на земельну ділянку площею

0,436 га для ведення особистого
селянського господарства.

Згідно договору купівлі-продажу,
укладеного 11.04.2006 року між ОСОБА_2, та
ОСОБА_3, посвідченого приватним
нотаріусом Тернопільського районного
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за №1129,
ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила земельну
площею 0.127 га для ведення особистого
селянського господарства.

Згідно договору купівлі-продажу,
укладеного 22.06.2006 року між ОСОБА_2, та
ОСОБА_3 посвідченого приватним
нотаріусом Тернопільського
районного нотаріальною ОСОБА_4,
зареєстрованого в реєстрі за №5865,
ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 купила земельну
ділянку площею 0.0824 га для будівництва
га обслуговування житлового будинку
господарських будівель і споруд.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 13.03.2008 року
визнано за ОСОБА_1. право власності на
1/12 частину земельної ділянки у АДРЕСА_1,
визнавши недійсним у цій частині
свідоцтво на право на спадщину за
законом, видане Тернопільською
державною нотаріальною конторою 17.11.2005
року №2505 ОСОБА_2.

Задовольняючи вимоги про визнання
недійсними спірних державних актів на
право власності на землю, суд першої
інстанції вірно виходив з того, що
права позивачки як власника 1/12 частини
спірної земельної ділянки порушено і
вони підлягають захисту.

Рішення суду в цій частині сторонами не
оспорюється.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України, під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відмовляючи в решті позовних вимог, суд
першої інстанції вірно виходив з
недоведеності вимог.

Посилання апелянта на те, що суд
безпідставно відмовив в поділі
земельної ділянки, оскільки відповідно
до висновку будівельно-технічної
експертизи від 19 листопада 2010 року за
№1070 провести реальний поділ земельної
ділянки площею 0,77 га між нею та ОСОБА_2
можливо, колегія суддів не приймає до
уваги як необгрунтовані.

Судом встановлено, що позивачка є
власником 1/6 частини житлового будинку
з надвірними будівлями та спорудами по
АДРЕСА_1, відповідач ОСОБА_2 є власником.
5/6 частин житлового будинку з
надвірними побудовами по АДРЕСА_1

Також позивачка є власником 1/12 частини
земельної ділянки в АДРЕСА_1 а
відповідач ОСОБА_2 є власником 11/12
частин вказаної земельної ділянки
.Будинок, співвласниками якого є
сторони знаходиться на спірній
земельній ділянці.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданих відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Відповідно
до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового
розгляду є факти, які обґрунтовують
заявлені вимоги чи заперечення або
мають інше значення для вирішення
справи і підлягають встановленню при
ухваленні судового рішення. Для
встановлення в судовому засіданні
фактів, які обґрунтовують заявлені
вимоги чи заперечення, досліджуються
показання свідків, письмові та речові
докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК
України).

Звертаючись до суду з позовом,
позивачка долучила до матеріалів
справи копію висновоку
будівельно-технічної експертизи
Тернопільського відділення КНДІСЕ від
19 листопада 2010 року № 1070, який був
проведений по іншій справі за її
позовом до ОСОБА_2 про реальний поділ
житлового будинку та земельної
ділянки. Згідно даної експертизи
експерт запропонував тільки один
варіант поділу спірної земельної
ділянки. Позивачка просила суд
провести поділ спірної земельної
ділянки по даному варіанту експертизи.

Згідно ч.6 ст.147 ЦПК України, висновок
експерта для суду не є обов'язковим і
оцінюється судом за правилами,
встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно не взяв до
уваги даний висновок експертизи,
оскільки запропонований експертом
варіант не враховує, що позивачці не
виділено земельну ділянку для
обслуговування належної їй частини
будинку , так як будинок знаходиться на
спірній земельній ділянці. Також не
враховано ту обставину, що частина
земельної ділянки згідно договорів
купівлі продажу була відчужена
відповідачем ОСОБА_2 зі спірної
земельної ділянки.

Згідно ст.143 ЦПК України для з'ясування
обставин, що мають значення для справи
і потребують спеціальних знань у
галузі науки, мистецтва, техніки,
ремесла тощо, суд призначає експертизу
за заявою осіб, які беруть участь у
справі.

Ухвалою Тернопільського
міськрайонного суду від 05.03.2012 року по
справі за клопотанням відповідача по
справі була призначена земельна
-технічна експертиза, на вирішення якої
було поставлене питання про можливі
варіанти поділу спірної земельної
ділянки, які відповідають часткам
сторін у спільному будинковолодінні.

Оскільки відповідач відмовився
оплачувати експертизу, 10.07.2012 року
ухвала суду про призначення експертизи
була повернута експертною установою
в суд без виконання.

Згідно п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 8 від 30
травня 1997 року "Про судову експертизу в
кримінальних і цивільних справах"
оплата експертизи в цивільній справі
провадиться за рахунок сторони, яка
порушила відповідне клопотання. Якщо
експертиза призначається за
клопотанням обох сторін або з
ініціативи суду, кошти на її оплату
вносяться обома сторонами порівну (
ст.73 ЦПК України). У разі незгоди
сторони оплатити вартість експертизи,
суд розглядає справу на підставі
наявних доказів.

Клопотань про проведення будь-яких
експертиз по справі в суді
апеляційної інстанції сторони не
заявляли.

Таким чином, позивачка не довела
належними та допустимими доказами свої
вимоги, а тому судом обґрунтовано
відмовлено у позовних вимогах щодо
поділу земельної ділянки і підстав для
скасування рішення суду в цій частині
колегія суддів не вбачає.

Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу, суд першої
інстанції виходив з того, що правових
підстав для задоволення позовних вимог
не має .

Відповідно до вимог ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 ЗК
України право власності та право
постійного користування на земельну
ділянку виникає після одержання її
власником або користувачем документа,
що посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної реєстрації.
Право власності на земельну ділянку
право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами.

Статтями 317, 321 ЦК України, ст.41
Конституції України передбачено, що
права володіння, користування та
розпорядження своїм майном належить
власнику.

Доводи апелянта про те, що суд
безпідставно відмовив їй у позовних
вимогах про визнання недійсними
договорів купівлі-продажу колегія
суддів не бере до уваги, оскільки вони
не грунтуються на законі .

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що ОСОБА_2 на час
укладення договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 22.06.2006 року був
власником спірної земельної ділянки та
відповідно мав підстави на її продаж, а
позивачкою не доведено підстав
недійсності спірних правочинів.

Відповідно до п.8 Постанови № 9 Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними» від 9
листопада 2009 року, відповідно до ч.1
ст.215 ЦК України, підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
(сторонами) вимог, які встановлені ст. 203
ЦК України, саме на момент вчинення
правочину.

Згідно ст.203 ЦК України, загальними
вимогами, додержання яких є необхідним
для чинності правочину: зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності; волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За правилами, передбаченими ч.1 ст.215 ЦК
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Зважаючи на наведене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції постановлене з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права, а доводи, викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 22 квітня 2013
року та додаткове рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 4 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області Г.М. Шевчук