УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Штелик С.П., суддів:
Дем'яносова М.В., Кафідової О.В.,Касьяна
О.П., Коротуна В.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 27 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом, у якому
просило стягнути з ОСОБА_6 47878,75 грн
заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог посилалось
на ті обставини, що 2 листопада 2006 року
між ОСОБА_6 та банком укладено
кредитний договір, за яким відповідач
отримав 4840 грн кредитних коштів
строком на 24 місяці та зобов'язався їх
повернути і сплатити 12 % річних на суму
залишку заборгованості, однак не
виконав взятих на себе зобов'язань
внаслідок чого станом на 17 травня 2013
року утворилась заборгованість,
просило задовольнити позов.

23 вересня 2013 року рішенням
Шевченківського районного суду
м. Чернівці у задоволенні позову ПАТ
КБ «ПриватБанк» відмовлено.

27 листопада 2013 року рішенням
апеляційного суду Чернівецької
області рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитом у розмірі 42 417 грн 16 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати рішення апеляційного суду та
направити справу до суду апеляційної
інстанції на новий розгляд, мотивуючи
свою вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову, суд першої
інстанції, виходив з того, що позивач
пропустив строк позовної давності для
звернення до суду з позовом.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове про
часткове задоволення позову, суд
апеляційної інстанції виходив з того,
що сторони у письмовій формі
домовились про збільшення строку
позовної давності щодо стягнення
заборгованості за кредитним договором
до п'яти років і позивач, звернувшись до
суду з цим позовом, не пропустив цей
строк, а відповідач порушив взяті на
себе зобов'язання за кредитним
договором, тому повинен сплатити
заборгованість.

Проте погодитися з таким рішенням суду
апеляційної інстанції на таких
підставах.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду є законним і обґрунтованим,
ухваленим з виконанням усіх вимог
цивільного судочинства, згідно із
законом, на основі повно та всебічно
з'ясованих обставинах, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 2 листопада 2006
року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
укладено кредитний договір, за яким
банк надав позичальнику 4 840 грн строком
на 24 місяці та сплатою 12 % річних за
користування коштами.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
не виконав, у зв'язку з чим станом на 17
травня 2013 року утворилась
заборгованість зі сплати основного
боргу у сумі 4 690 грн 44 коп, 17 389,20 грн -
заборгованості по процентам за
користування кредитом, 1916 грн 64 коп.
заборгованості по комісії, 15 924 грн 83
коп. пені за несвоєчасне виконання
зобов'язання за період з 3 листопада 2008
року по 3 листопада 2011 року, 500 грн
штрафу (фіксована частина) та 2 496 грн 05
коп. штрафу (процентна складова).

За змістом ст. ст. 526, 1050 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Якщо договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна
давність, встановлена законом, може
бути збільшена за домовленістю сторін.

За змістом ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується лише
за заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення. Сплив позовної
давності, про застосування якої
заявлено стороною у справі, є підставою
для відмови у задоволенні позову.

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність, зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

Вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції не виконав вимог
процесуального права щодо повного та
всебічного з'ясування обставин справи,
не перевірив умов договору щодо
встановлення строку позовної давності
та порядку повернення кредиту -
одноразовим платежем чи частинами, не
дав цим обставам відповідної оцінки з
урахуванням позиції Верховного Суду
України, викладеної у постанові №
6-116цс13 від 6 листопада 2013 року.

Крім того, не перевірив додержання
вимог закону щодо застосування
спеціального строку позовної давності
до вимог про стягнення пені, як
передбачено ч. 2 ст. 258 ЦК України, не
з'ясував, за який період вона підлягає
стягненню та її розмір, ухвалив
передчасне рішення з порушенням норм
процесуального права.

Невиконання судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
унеможливлює встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, і є
підставою для скасування рішення
апеляційного суду і направлення справи
на новий розгляд, як передбачено ст. 338
ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу
ОСОБА_6 потрібно задовольнити, рішення
апеляційного суду Чернівецької
області від 27 листопада 2013 року
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити,
рішення апеляційного суду
Чернівецької області від 27 листопада
2013 року скасувати, а справу направити
на новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.П. Штелик

Судді:
М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

О.П. Касьян

В.М. Коротун