Справа № 278/4904/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 року

Житомирський районний суд
Житомирської області

у складі: головуючої судді - Баренко
С.Г.,

за участю секретаря судового засідання
Лабенської Л.І., представника
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Житомирі цивільну
справу за заявою відповідача про
скасування заочного рішення у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та судових витрат,-

ВСТАНОВИВ:

14.10.2013 Банк звернувся із позовом проти
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
за кредитом та іншими платежами в сумі
25885 грн. 96 коп. і 258 грн. 86 коп. судових
витрат. Позов, з посиланням на вимоги
ст.ст. 526,527,530,599,634,1054 ЦК України
мотивовано тим, що відповідач не
виконує взяті на себе договірні
зобов'язання.

З огляду на вимоги ст.ст.156,169 ЦПК
України, неодноразову (тричі поспіль)
неявку відповідача у судове засідання,
відсутності заперечень проти позову із
посиланням на відповідні докази, спір
було вирішено на підставі наявних у
справі належних та допустимих доказів,
з ухваленням 27.01.2014 заочного рішення
(а.с. 27-29,32-34,40).

Зі справи вбачається, що копію заочного
рішення відповідач отримав 01.02.2014 та у
передбачений ч.2 ст.228 ЦПК України строк
звернувся із заявою про його перегляд
(а.с.46)

Заява була підтримана представником
відповідача, який просив застосувати
строк позовної давності, з посиланням
на те, що строк дії картки сплинув ще
12.07.2008. Вважає, що суд мав з власною
ініціативою застосувати строк
давності і відмовити у позову. На
обґрунтування доводів надав
ксерокопію ухвали апеляційного суду
Житомирської області від 02.12.2013 із
викладеною правовою позицією до
аналогічних правовідносин у справі
Банку до ОСОБА_2.

Представник Банку просив залишити
заяву ОСОБА_1 без задоволення, справу
розглянути за його відсутністю.

12.07.2006 ОСОБА_1 за договором б/н отримав
кредит від Банку у розмірі 5000 грн. 00
коп. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки (а.с. 8-12).

Строк позовної давності за вимогами
про стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом тощо сторонами
не обумовлений. Умови та Правила
надання банківських послуг
безпосередньо ОСОБА_1 не підписані
(а.с.9-12), а тому зробити висновок, що
відповідач погодився саме з такими
Умовами та Правилами, не є можливим.

Статтею 257 ЦК України встановлено
загальну позовну давність тривалістю у
три роки. Згідно із ч. 1 ст. 258 ЦК України
для окремих видів вимог законом може
встановлюватися спеціальна позовна
давність: скорочена або більш тривала
порівняно із загальною позовною
давністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності є підставою
для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК
України). Якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст.
267 ЦК України).

Отже, законодавством чітко та
однозначно врегульовано, що підставою
застосування позовної давності є
виключно заява сторони у спорі під час
розгляду справи у суді першої
інстанції. Застосування вимог ст. 11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, стосується позасудового
порядку повернення споживчого кредиту
і спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.
Аналогічна правова позиція (якій не
суперечить і наведене судове рішення
апеляційного суду) викладена в ухвалі
Колегії суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05.03.2014 при розгляді справи за
позовом публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_3 на заочне
рішення Гусятинського районного суду
Тернопільської області від 28 05. 2013 та
ухвалу апеляційного суду
Тернопільської області від 22 .08. 2013. А
тому, суд дійшов висновку, що
твердження представника відповідача
щодо застосування строку давності з
власної ініціативи суду не ґрунтується
на вимогах закону.

З виписку рахунку відповідача
вбачається, що останній не вчиняв
жодних дій на погашення
заборгованості. Банк звернувся до суду
з позовом 14.10. 2013 року, тобто після
спливу загального строку після
настання у позивача права вимоги. Таким
чином, станом на день звернення
позивача до суду строк давності за
вимогами про повернення споживчого
кредиту минув, заяви про поновлення
пропущеного строку позивач не надавав.

З огляду на ухвалення заочного
рішення, відповідач не мав можливості
заявити клопотання про застосування
позовної давності під час розгляду
справи. Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК
України, суд сприяє всебічному і
повному з"ясуванню обставин у справі.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у
задоволенні позову та ухваленню нового
рішення, оскільки ця обставина має
істотне значення для правильного
вирішення справи.

Керуючись: ст.ст. 16, 257,258, 267, 526, 551, 610, 625,
629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3,4 57, 60, 61, 88, 169,
212, 213, 21, 228-233 ЦПК України, суд, -

В И Р
І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та судових витрат відмовити
за спливом строку позовної давності.

Рішення суду вступає в законну силу
після закінчення строку на апеляційне
оскарження.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до апеляційного суду
Житомирської області через
Житомирський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:
С.Г. Баренко