Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2098/14
Головуючий у 1 інстанції: Фісун Н.В.
Суддя-доповідач: Савченко О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„29" квітня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Гончар М.С., Стрелець Л.Г.

при секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 28 січня 2014 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року ПАТ «Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» звернулось до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

У позові зазначало, що 04 січня 2008 року
між ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем був
укладений кредитний договір на суму 129
032 грн. 45 коп., на придбання автомобіля,
строком на 84 місяців, тобто до 04.01.2015
року, зі сплатою 14% річних.

28 жовтня 2008 року між банком та
відповідачем було укладено додатковий
договір №1 до кредитного договору від
04.01.2008 року, яким було збільшено розмір
сплати відсотків за користування
кредитом до 15% річних.

В забезпечення виконання зобов'язання
по кредитному договору було укладено
нотаріально посвідчений договір
застави майна від 04.01.2008 року, предметом
якого є рухоме майно, а саме: легковий
автомобіль - GREAT WALL HOVER, 2007 року випуску,
колір сірий, номер шасі (кузов, рама),
НОМЕР_2 НОМЕР_3, тип легковий
універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідач свої зобов'язання за
кредитним договором своєчасно та
належним чином не виконує, в результаті
чого у період з 12.09.2009 року по 24.01.2013 року
утворилась заборгованість в розмірі 20
398 грн. 11 коп., яка складає: по відсоткам -
17 242 грн. 70 коп., пеня за несвоєчасне
погашення відсотків по кредиту - 3 155
грн. 41 коп.

Посилаючись на те, що відповідач в
добровільному порядку суму
заборгованості не погашає, просило суд
стягнути з відповідача суму боргу по
кредиту в розмірі 20 398 грн. 11 коп. та
стягнути судові витрати по справі.

У квітні 2013 року, а остаточно - у
листопаді 2013 року ПАТ«Державний
ощадний банк України» в особі філії -
Запорізьке обласне управління АТ
«Ощадбанк» уточнило позовні вимоги,
зазначивши, що станом на 06 листопада 2013
року сума заборгованості становить 191
117 грн. 83 коп., яка складається із:
заборгованість за кредитом - 107 496 грн.
49 коп., по відсоткам - 52 703 грн. 36 коп.,
пеня за несвоєчасне погашення
відсотків по кредиту - 7 820 грн. 32 коп.,
пеня за несвоєчасне погашення кредиту -
13 698 грн. 82 коп., заборгованість 3% річних
від простроченої суми відсотків по
кредиту - 2 404 грн. 72 коп., заборгованість
3% річних від простроченої суми кредиту
- 5 095 грн. 55 коп., сума простроченого
боргу з урахуванням індексу інфляції - 1
898 грн. 57 коп.

Посилаючись на вказані обставини,
остаточно просило суд стягнути з
відповідача суму заборгованості 191 117
грн. 83 коп. та судові витрати по
справі.

Заочним рішенням Оріхівського
районного суду Запорізької області від
28 січня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» суму боргу по
кредиту в розмірі 191 117 грн. 83 коп., яка
складається з: суми заборгованості за
кредитом -107 496 грн. 49 коп., по відсоткам -
52 703 грн. 36 коп., пеня за несвоєчасне
погашення відсотків по кредиту - 7 820
грн. 32 коп., пеня за несвоєчасне
погашення кредиту - 13 698 грн. 82 коп.,
заборгованість 3% річних від
простроченої суми відсотків по кредиту
- 2 404 грн. 72 коп., заборгованість 3% річних
від простроченої суми кредиту - 5 095 грн.
55 коп., сума простроченого боргу з
урахуванням індексу інфляції - 1 898 грн.
57 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Державний ощадний банк України» в
особі філії - Запорізьке обласне
управління АТ «Ощадбанк» судові
витрати - судовий збір у розмірі 1 911 грн.
18 коп.

Ухвалою Оріхівського районного суду
Запорізької області від 04 березня 2014
року заява ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення від 28.01.2014 року
залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду в
частині стягнення заборгованості в
розмірі 3% від простроченої суми
відсотків по кредиту - 2 404 грн. 72 коп.,
заборгованості в розмірі 3% річних від
простроченої суми кредиту - 5 095 грн. 55
коп., пені за несвоєчасне погашення
відсотків по кредиту - 7 820 грн. 32 коп.,
пені за несвоєчасне погашення кредиту -
13 698 грн. 82 коп. та ухвалити в цій частині
нове рішення, яким у задоволення позову
в цій частині відмовити.

Заслухавши у засіданні
апеляційного суду доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення з одних лише
формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов"язується надати кредитні кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов"язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 04 січня 2008 року між
ВАТ «Ощадбанк» та відповідачем був
укладений кредитний договір на суму 129
032 грн. 45 коп., на придбання автомобіля,
строком на 84 місяців, тобто до 04.01.2015
року, зі сплатою 14% річних.

28 жовтня 2008 року між банком та
відповідачем було укладено додатковий
договір №1 до кредитного договору від
04.01.2008 року, яким було збільшено розмір
сплати відсотків за користування
кредитом до 15% річних.

За умовами п. 3.3.4 додаткового договору
позичальник зобов"язувався
здійснювати погашення кредиту
щомісячно рівними платежами в сумі 1536,09
гр. та сплату нарахованих відсотків до
25 числа кожного місяця, починаючи з
листопада 2008 року шляхом внесення
готівки до каси банку або шляхом
безготівкових перерахувань. Останній
платіж в рахунок погашення кредиту
здійснити не пізніше 04 січня 2015
року(а.с.13).

Згідно п. 3.2.2 кредитного договору, у
разі порушення позичальником умов
кредитного договору або договору
застави банк має право стягнути кредит
та суму нарахованих процентів,
комісійних винагород та інших
платежів, що достроково підлягають
сплаті.

Відповідно до п. 5.2 зазначеного
договору, за порушення взятих на себе
зобов"язань по поверненню основної
суми кредиту та своєчасній сплаті
процентів за користування кредитом,
комісійних винагород та інших платежів
за договором позичальник
зобов"язується сплатити на користь
банку пеню в розмірі 0,05% від суми
несплаченого платежу, за кожен день
прострочення(а.с.9-12).

Згідно положень ч.2 ст. 31 ЦПК
України позивач має право протягом
усього часу розгляду справи збільшити
або зменшити розмір позовних вимог.

В обґрунтування збільшених у
листопаді 2013 року позовних вимог,
ПАТ«Державний ощадний банк України»
посилалося на порушення ОСОБА_2
зобов"язань за кредитним договором,
оскільки з жовтня 2010 року він припинив
внесення платежів з погашення кредиту,
в результаті чого станом на 06
листопада 2013 року утворилась
заборгованість, яка становить 191 117 грн.
83 коп. і складається із: заборгованість
за кредитом - 107 496 грн. 49 коп., по
відсоткам - 52 703 грн. 36 коп., пеня за
несвоєчасне погашення відсотків по
кредиту - 7 820 грн. 32 коп., пеня за
несвоєчасне погашення кредиту - 13 698
грн. 82 коп., заборгованість 3% річних від
простроченої суми відсотків по кредиту
- 2 404 грн. 72 коп., заборгованість 3% річних
від простроченої суми кредиту - 5 095 грн.
55 коп., сума простроченого боргу з
урахуванням індексу інфляції - 1 898 грн.
57 коп.

На підтвердження розміру вказаної
заборгованості банк надав письмові
розрахунки(а.с.163-170), які в порядку ст. 58
ЦПК України суд визнав належними
письмовими доказами.

Ухвалюючи рішення про задоволення
вимог ПАТ «Державний ощадний банк
України», у тому числі щодо стягнення
заборгованості в розмірі 3% від
простроченої суми відсотків по кредиту
- 2 404 грн. 72 коп., заборгованості в
розмірі 3% річних від простроченої суми
кредиту - 5 095 грн. 55 коп., пені за
несвоєчасне погашення відсотків по
кредиту - 7 820 грн. 32 коп., пені за
несвоєчасне погашення кредиту - 13 698
грн. 82 коп., суд виходив з їх
доведеності.

Висновки суду погоджуються з умовами
кредитного договору та вимогами норм
матеріального права, передбаченими,
зокрема, ст. 625 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов"язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов"язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов"язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди(ст. 611 ЦК України).

Підставою, яка породжує обов"язок
сплатити неустойку, є порушення
боржником зобов"язання, яке
визначається ст. 610 ЦК України.

Факт порушення позичальником своїх
зобов"язань за кредитним договором, а
саме, припинення ним з жовтня 2010 року
передбачених договором щомісячних
виплат з погашення чергового платежу
та нарахованих відсотків до 25 числа
кожного місяця підтверджується
наданим банком розрахунком
заборгованості та не спростовувався
відповідачем.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 551 ЦК України
та п.5.2 кредитного договору, розмір пені
за прострочення виконання грошового
зобов"язання визначений у розмірі 0,05%
від суми несплаченого платежу, за кожен
день прострочення. За загальним
правилом, що випливає із Цивільного
кодексу України, період, за який
нараховується пеня за прострочення
виконання зобов"язання, не обмежується.

Відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені) застосовується позовна давність
в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що
перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов"язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов"язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконання грошового зобов"язання за
кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка
нараховується з першого дня
прострочення й до тих пір, поки
зобов"язання не буде виконано. Її
розмір збільшується залежно від
продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна
давність до вимог про її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день(місяць) виникає щодня(щомісяця) на
відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня(місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

За висновком, викладеним у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року, яка прийнята за
результатами перегляду судових рішень
з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК
України, у справі № 6-116цс13, та в силу
імперативних положень ст. 360-7 ЦПК
України є обов"язковими у
правозастосуванні, стягнення
неустойки(пені, штрафу) обмежується
останніми 12 місяцями перед зверненням
кредитора до суду, а починається з
дня(місяця), з якого вона нараховується,
у межах строку позовної давності за
основною вимогою.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи,
заявлені банком у листопаді 2013 року
вимоги про стягнення пені за
несвоєчасне погашення відсотків по
кредиту у розмірі 7 820 грн. 32 коп. та пені
за несвоєчасне погашення кредиту у
розмірі 13 698 грн. 82 коп. стосувалися сум,
нарахованих з щомісячних платежів, які
позичальник мав сплачувати у період з
26 листопада 2012 року по 06 листопада 2013
року(а.с.170),тобто за попередній рік до
подання уточнених позовних вимог. Отже
посилання в апеляційній скарзі на те,
що вказані вимоги були заявлені після
спливу позовної давності, є
безпідставними, як і твердження про те,
що ухвалення заочного рішення по
справі позбавило відповідача
можливості звернутися до суду першої
інстанції із заявою про застосування
позовної давності.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 267 ЦК України
заява про захист цивільного права або
інтересу має бути прийнята судом до
розгляду незалежно від спливу позовної
давності.

Позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що про
зміну позовних вимог представник
відповідача був повідомлений у
судовому засіданні 12.11.2013 року, у
зв"язку з чим судовий розгляд справи
був відкладений на 12.12.2013 року(а.с.172).

Між тим, у вказане судове засідання
належним чином повідомлений
відповідач та його представник не
з"явилися, як і у наступне засідання,
призначене на 28.01.2013 року.

При цьому заява про застосування
позовної давності від обізнаного про
змінені позовні вимоги відповідача до
суду не надходила, проте, навіть у разі
подання ОСОБА_2 такої заяви,
правових підстав для застосування
спеціальної позовної давності щодо
вимог банку про стягнення пені суд не
мав.

Посилання в апеляційній скарзі на
неправильне застосування судом
положень ч.2 ст. 625 ЦК України,
оскільки в укладеному між банком та
ОСОБА_2 кредитному договорі розмір
процентів за користування кредитом був
встановлений і складав 14% річних, а з
28.10.2008 року - 15% річних, також є
безпідставними, враховуючи, що
відносини щодо нарахування процентів
за користування кредитом врегульовані
ст.ст. 1048,1056-1 ЦК України і зазначені
проценти за своєю правовою природою не
є видом відповідальності за порушення
грошового зобов"язання.

Згідно ж зі ст. 625 ЦК України боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов"язання.

Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов"язання, на вимогу
кредитора зобов"язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляційї за час прострочення,
а також 3% річних від простроченої суми,
якщо інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Отже, відповідно до положень
зазначеної норми, наслідки
прострочення боржником грошового
зобов"язання у вигляді інфляційного
нарахування на суму боргу та 3% річних
виступають способом захисту майнового
права та інтересу, який полягає у
відшкодуванні матеріальних витрат
кредитора від знецінення грошових
коштів внаслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за користування утримуваних
ним грошовими коштами, належними до
сплати кредиторові.

Зазначена норма не обмежує права
кредитора звернутися до суду за
захистом свого права, якщо грошове
зобов"язання не виконується.

Таким чином, рішення суду в
оскаржуваній частині ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, передбачених ст.
309 ЦПК України підстав для його зміни
або скасування колегія не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Оріхівського районного
суду Запорізької області від 28 січня
2014 року по даній справі в
оскаржуваній частині залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: