Ухвала

іменем україни

23 квітня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Макарчука М.А.,
Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Вересівської сільської
ради Житомирського району
Житомирської області, виконавчого
комітету Вересівської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області, треті особи: комунальне
підприємство «Житомирське обласне
міжміське бюро технічної
інвентаризації» Житомирської обласної
ради, Житомирська регіональна філія
Державного підприємства «Центр
державного земельного кадастру» при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах, про встановлення
факту належності майна, визнання права
власності, визнання недійсним рішення
сільської ради, визнання недійсним
свідоцтва про право власності,
визнання недійсним договору дарування,
визнання недійсними державних актів та
реєстрації права власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 28 жовтня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Житомирської області від 29 січня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2008 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що його мати - ОСОБА_7,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, була
власником житлового будинку АДРЕСА_1,
що підтверджується записом у
погосподарській книзі. 3 лютого 1989 року
ОСОБА_7 склала заповіт, на підставі
якого заповіла все своє майно своєму
синові - ОСОБА_4 Позивач зазначає, що він
не може отримати у спадщину спадкове
майно, оскільки ОСОБА_8, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_2, незаконно отримав в
сільській раді правовстановлюючі
документи на спірний будинок, а згодом
подарував його ОСОБА_6 На думку
позивача, такі дії ОСОБА_8 є
незаконними, порушують його права на
спадкове майно. Тому з урахуванням
уточнених позовних вимог ОСОБА_4 просив
задовольнити його позовні вимоги й
встановити факт належності ОСОБА_7, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1, житлового будинку
АДРЕСА_1; визнати за ним право власності
на цей будинок; визнати недійсним
рішення виконкому Вересівської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області від 25 квітня 2006
року № 24 «Про посвідчення права
власності на об'єкти нерухомого майна»
в частині посвідчення права власності
за ОСОБА_8 на спірний житловий будинок;
визнати недійсним свідоцтво про право
власності на спірний будинок від 16
травня 2006 року; визнати недійсним
рішення виконкому Вересівської
сільської ради Житомирського району
Житомирської області від 14 липня 2006
року «Про передачу у приватну
власність громадянам земельних
ділянок» в частині передачі ОСОБА_8 у
приватну власність земельної ділянки в
розмірі 0,83 га, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1; визнати недійсним
договір дарування житлового будинку та
земельної ділянки від 15 серпня 2006 року;
визнати недійсними державні акти про
право власності на землю, якими
підтверджується право власності
ОСОБА_6 на земельні ділянки площею 0,25 га
і 0,58 га і визнати недійсною реєстрацію
права власності за ОСОБА_6 на спірний
будинок у комунальному підприємстві
(далі - КП) «Житомирське ОМБТІ»
Житомирської обласної ради.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Житомирського
районного суду Житомирської області
від 28 жовтня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 29 січня 2014
року, позов задоволено. Встановлено
факт належності на праві приватної
власності ОСОБА_7 земельної ділянки
площею 0,60 га та житлового будинку
АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_4 право
власності на земельну ділянку площею
0,60 га та житловий будинок АДРЕСА_1 в
порядку спадкування за заповітом після
смерті ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.
Визнано недійсним рішення виконкому
Вересівської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області від 25 квітня 2006 року № 24 «Про
посвідчення права власності на об'єкти
нерухомого майна» в частині
посвідчення права власності за ОСОБА_8
на житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1. Визнано недійсним
свідоцтво про право власності на
житловий будинок АДРЕСА_1, видане
Вересівською сільською радою
Житомирського району Житомирської
області 16 травня 2006 року на ім'я ОСОБА_8
Визнано недійсним рішення виконкому
Вересівської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області від 14 липня 2006 року «Про
передачу у приватну власність
громадянам земельних ділянок» в
частині передачі ОСОБА_8 у приватну
власність земельної ділянки в розмірі
0,83 га, що розташована за адресою:
АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір
дарування житлового будинку та
земельної ділянки, укладеного 15 серпня
2006 року, за умовами якого ОСОБА_8
подарував ОСОБА_6 земельну ділянку
площею 0,83 га та житловий будинок
АДРЕСА_1. Визнано недійсним державний
акт, виданий на ім'я ОСОБА_6 на право
власності на земельну ділянку площею
0,25 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Визнано недійсним державний акт,
виданий на ім'я ОСОБА_6 на право
власності на земельну ділянку площею
0,58 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.
Визнано недійсною реєстрацію права
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
в КП «Житомирське ОМБТІ» Житомирської
обласної ради за № 15016054. Вирішено
питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати ухвалені у справі судові
рішення, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм матеріального
та процесуального права, і справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга не може бути
задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Установлено, що ОСОБА_7 була головою
артілі «Зоря комунізму» і їй на праві
особистої приватної власності належав
жилий будинок у с. Вереси Житомирського
району Житомирської області, у
користуванні артілі перебувала
земельна ділянка площею 0,60 га.

У 1966 році вулиці, на якій розташовані
спірні жилий будинок і земельна
ділянка, було присвоєно назву АДРЕСА_1,
у 1977 році - АДРЕСА_1, а в 1996 році
проведено нумерацію - АДРЕСА_1.

3 лютого 1989 року ОСОБА_7 залишила
заповіт, яким усе належне їй на час
смерті майно залишила ОСОБА_4

Згідно з рішенням виконавчого комітету
Вересівської сільської ради народних
депутатів Житомирського району
Житомирської області від 17
серпня 1995 року ОСОБА_7 було безоплатно
передано у власність земельні ділянки,
які були раніше надані їй у межах села:
для ведення особистого підсобного
господарства площею 0,35 га й для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель
площею 0,25 га, однак державні акти на
право приватної власності на вказані
земельні ділянки ОСОБА_7 не отримала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

На підставі рішення виконавчого
комітету Вересівської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області від 25 квітня 2006 року «Про
посвідчення права власності на об'єкти
нерухомого майна» ОСОБА_8 16
травня 2006 року отримав свідоцтво про
право власності на жилий будинок
АДРЕСА_1

На підставі рішення виконавчого
комітету Вересівської сільської ради
Житомирського району Житомирської
області від 14 липня 2006 року «Про
передачу в приватну власність
громадянам земельних ділянок» ОСОБА_8
8 серпня 2006 року отримав державні
акти на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,25 га для
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд та земельну ділянку площею 0,58 га
для ведення особистого селянського
господарства.

15 серпня 2006 року ОСОБА_8 за договором
дарування подарував ОСОБА_6 спірний
житловий будинок і земельні ділянки. 29
серпня 2006 року ОСОБА_6 отримав державні
акти на право власності на земельну
ділянку площею 0,25 га для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд та
земельну ділянку площею 0,58 га для
ведення особистого селянського
господарства.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Суд першої інстанції, з яким погодився
і суд апеляційної інстанції, прийшов до
обґрунтованого висновку, що позивачем
доведено належність спірного будинку
на праві власності його матері ОСОБА_7,
яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тому вказаний
будинок є спадковим майном. Оскільки
відповідачами були порушені права
позивача на отримання у власність
спадкового майна, то такі права
підлягають поновленню шляхом визнання
недійсними рішень органу місцевого
самоврядування, договору дарування,
державних актів на право власності на
земельну ділянку. Доводи касаційної
скарги на правильність висновків суду
не впливають та їх не спростовують.

Посилання заявника на розгляд судом в
одному провадженні вимог, що
підлягають розгляду за правилами
різних видів судочинства, а саме вимоги
про встановлення факту, що має юридичне
значення, не заслуговують на увагу,
оскільки встановлення такого факту
пов'язане з вирішенням спору про право
за захистом якого звернувся позивач, і
на правильність висновків суду не
впливає.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами першої та апеляційної інстанцій
при розгляді справи дотримано вимоги
закону, у зв'язку з чим колегія суддів
вважає за необхідне касаційну скаргу
відхилити, а судові рішення залишити
без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 28
жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Житомирської області від 29 січня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів :

Висоцька В.С. Макарчук М.А.
Фаловська І.М.