У х в а л а

ІМенем УКраїни

23 квітня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.,

суддів: Гончара В.П.,
Ізмайлової Т.Л.,

Мостової Г.І.,
Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання
недійсним договору дарування, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 5 лютого 2013 року, ухвалу
апеляційного суду Вінницької області
від 18 березня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом. Зазначала, що
після смерті сина у ІНФОРМАЦІЯ_1, який
був її єдиним годувальником, сусідка
ОСОБА_4 запропонувала свою допомогу у
догляді за нею як інвалідом І групи по
зору, за умови передачі у власність
належної їй квартири. Укладаючи 14
серпня 2008 року договір дарування
квартири на користь відповідача, вона
помилялась щодо правової природи
правочину, оскільки вважала, що укладає
договір довічного утримання. Крім того,
вказаний договір укладено під впливом
тяжкої обставини і на вкрай невигідних
умовах, а саме: смерть сина, крайня
нужденність та різке погіршення стану
здоров'я. Посилаючись на наведене,
просила задовольнити позов.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 5 лютого 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Вінницької області
від 18 березня 2013 року, позов задоволено
частково. Визнано недійсним договір
дарування квартири АДРЕСА_1, укладений
14 серпня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4
Визнано за ОСОБА_3 право власності на
вказану квартиру. Вирішено питання про
розподіл судових витрат. В іншій
частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати судові рішення, посилаючись
на неправильне застосування норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права, ухвалити нове
рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив із того, що його було укладено
позивачем під впливом тяжких обставин
та на вкрай невигідних умовах, якими
були: смерть сина, перенесення
інсультів, похилий вік, сліпота,
потреба в постійній сторонній
допомозі, а також під загрозою втратити
житло через борги сина.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитися не можна.

Судами встановлено, що відповідно до
договору дарування від 14 серпня 2008 року
ОСОБА_3 передала безоплатно у власність
(подарувала), а ОСОБА_4 прийняла дарунок
- квартиру АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором
дарування одна сторона (дарувальник)
передає або зобов'язується передати в
майбутньому другій стороні
(обдарованому) безоплатно майно
(дарунок) у власність. Договір, що
встановлює обов'язок обдарованого
вчинити на користь дарувальника
будь-яку дію майнового або немайнового
характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ст. 233 ЦК України
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину. При визнанні такого
правочину недійсним застосовуються
наслідки, встановлені ст. 216 цього
Кодексу. Сторона, яка скористалася
тяжкою обставиною, зобов'язана
відшкодувати другій стороні збитки і
моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку
з вчиненням цього правочину.

За змістом ст. 233 ЦК України правочин
може бути визнаний судом недійсним
якщо його вчинено особою під впливом
тяжкої для неї обставини і на вкрай
невигідних умовах.

Тобто для визнання угоди недійсною з
передбачених цією статтею підстав
одночасно має бути встановлено
існування впливу на волевиявлення
особи тяжкої для неї обставини і вкрай
невигідні умови договору.

За умовами договору дарування у
обдарованого ніяких обов'язків по
відношенню до дарувальника не виникає.

При вирішенні спору суди на вказані
положення чинного законодавства уваги
не звернули, не вказали в чому
конкретно полягають вкрай невигідні
умови договору дарування для ОСОБА_3 та
який зв'язок існує між наведеними в
рішеннях судів тяжкими обставинами під
впливом яких укладено угоду та цими
умовами.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що звертаючись до суду з
позовом ОСОБА_3 посилалась на дві
підстави для задоволення позову: ст. 229
ЦК України (вчинення правочину під
впливом помилки) та ст. 233 ЦК України
(вчинення правочину під впливом тяжкої
обставини).

Вважаючи, що перевірці підлягають
обставини, при наявності яких договір
може бути визнано недійсним з
передбачених ст. 233 ЦК України підстав,
суд виходив з того, що позивач уточнив
підставу позову.

ОСОБА_3 для визнання договору недійсним
вказувала обставини, за яких договір
визнається недійсним відповідно до ст.
ст. 229, 233 ЦК України.

Згідно із ст. 31 ЦПК України позивача
наділено правом змінити підставу
позову і визначено порядок такої зміни,
а також передбачено право відмови від
позову (ст. 205 ЦПК України).

При заявленні вимог про визнання угоди
недійсною із двох самостійних підстав
суд може перевірити наявність обставин
для визнання угоди недійсною за однією
з підстав у разі, якщо позивач
відмовився від позову про визнання
угоди недійсною з іншої підстави і така
прийнята судом.

Уточнення позивачем підстав позову в
таких випадках цивільним
процесуальним законодавством не
передбачено.

Наведені порушення норм
процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК
України) унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, тому
судові рішення не можна визнати
законними та обґрунтованими, у зв'язку
з чим вони підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 5 лютого 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Вінницької
області від 18 березня 2013 року
скасувати, а справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.І. Мартинюк Судді:В.П.
Гончар Т.Л. Ізмайлова Г.І. Мостова
М.І. Наумчук