У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Максимчук З.М.,
Рожин Ю.М.

секретар судового
засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
рішення Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 25 лютого
2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Здолбунівської
міської ради Рівненської області,
ОСОБА_1 про визнання недійсними
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно та скасування державної
реєстрації на нерухоме майно.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Здолбунівського
районного суду Рівненської області від
25 лютого 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про
право власності б/н на ім'я ОСОБА_1,
видане виконкомом Здолбунівської
міської ради 29.10.2004 року та таким, що не
може бути підставою для реєстрації
права власності ОСОБА_1 на нежитлове
приміщення ресторану загальною площею
289,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

Визнано недійсним свідоцтво про
право власності б/н на ім'я ОСОБА_1,
видане виконкомом Здолбунівської
міської ради 10.11.2004 року та таким, що не
може бути підставою для реєстрації
права власності ОСОБА_1 на нежитлове
приміщення промислово-продуктового
магазину загальною площею 62,5 кв.м. за
адресою АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог
відмовлено.

Стягнуто з відповідачів
солідарно на користь позивача витрати
за сплату судового збору у розмірі 114
грн. 50 коп.

Вважаючи дане рішення незаконним
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та невідповідність висновків суду
обставинам справи, ОСОБА_1 подала на
нього апеляційну скаргу.

В обґрунтування скарги вказує, що
суд незаконно відмовив у її клопотанні
про зупинення провадження у даній
справі до прийняття рішення по справі
за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про
усунення перешкод в користуванні
нежитловим приміщенням та за її
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
визнання частково недійсним свідоцтва
про право на спадщину. Дані справи
вважає пов'язаними, так як у випадку
задоволення її зустрічного позову
відпадуть підстави для задоволення
позову ОСОБА_2 до неї про визнання
недійсним свідоцтв про право власності
на нерухоме майно та скасування
державної реєстрації на нерухоме
майно.

Вказує, що про наявність свідоцтв
про право власності, виданих 29 жовтня
2004 року та 10 листопада 2004 року було
достовірно відомо спадкодавцю ОСОБА_3,
правонаступником якого є ОСОБА_2 З того
часу як ОСОБА_4 дізнався про видачу їй
свідоцтв - в нього виникло право на
пред'явлення позову. ОСОБА_3 цим правом
скористався. Право ОСОБА_2 як
спадкодавця-правонаступника ОСОБА_3 є
похідним від його права на пред'явлення
позову. А тому вважає, що ОСОБА_2
пред'явила позов за спливом позовної
давності - 20 серпня 2013 року.

Крім того, вважає, що на момент
видачі свідоцтв, реєстрації права
власності в 2004 році ОСОБА_2 не мала
будь-яких прав на приміщення по
АДРЕСА_1. Власником цих приміщень був
ОСОБА_3, а та обставина, що позивач
набула право власності як спадкоємець
в 2013 році, не дає їй права на
пред'явлення вимоги про визнання
недійсними документів 2004 року випуску.

Стверджує, що право власності на
вказані приміщення було зареєстроване
за нею на законних підставах - на
підставі правочину, вона володіє і
користується цим майном вже 10 років, а
тому немає підстав для скасування
свідоцтв про право власності на
нерухоме майно.

Посилаючись на викладені
обставини, просить оскаржуване рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити ОСОБА_2 в позові.

Апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи
встановлено, що 02.04.2003р. між ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як продавцями з одної
сторони та ОСОБА_1 та ОСОБА_3 як
покупцями з другої сторони укладено
договір купівлі - продажу відповідно до
якого ОСОБА_1 придбала 53/100, а ОСОБА_3 47/100
частини приміщення ресторану
розташованого в АДРЕСА_1. За вказаним
договором ОСОБА_1 стала власником 322, 4
кв.м., а ОСОБА_3 279,4 кв.м. вказаного
приміщення.

Відповідно до п. 1.1 договору у
спільне користування покупців
перейшли приміщення ресторану ,
зазначені в технічному плані № 15 та №
16.

Загальна площа усього придбаного
приміщення становить 634 кв.м.

За заявою ОСОБА_1 рішенням
виконкому Здолбунівської міської ради
від 26.11.2003р. № 415 їй надано дозвіл на
проведення капітального ремонту
належної їй частини приміщення.

Після проведеного капітального
ремонт, рішенням цього ж виконкому
Здолбунівської міської ради від
28.10.2004р. № 253/4 визнано за ОСОБА_1 право
власності на вище вказане приміщення
площею 289,9 кв.м. та 62,5 кв.м., а всього на
352,4 кв.м.. Тим самим, після капітального
ремонту, без збільшення загальної
площі всього приміщення, без добудов
до нього, право власності ОСОБА_1
виросло з 322,4 кв. до 352,4 кв.м.. Таке стало
можливим, як вказано в рішення
Господарського суду Рівненської
області від 28.03.2011р., яке набрало
законної сили, за рахунок того, що
ОСОБА_1 привласнила собі частину
приміщень № 15 та № 16, які за договором
передавалися у спільне користування
сторін та за рахунок приміщення № 37,
яке за цим же договором мало перейти у
власність ОСОБА_3

Враховуючи викладені обставини,
вище зазначеним рішенням
Господарського суду Рівненської
області від 28.03.2011р. визнано незаконним
та скасовано рішення виконавчого
комітету Здолбунівської міської ради
№ 253/4 від 28.10.2004р.

Вказане рішення залишене без змін
постановою Рівненського апеляційного
господарського суду від 15.06.2011р. та
постановою Вищого Господарського Суду
України від 21.09.2011р.

Оскільки вище вказане рішення
було підставою для видачі ОСОБА_1
свідоцтва про право власності б/н від
29.10.2004р. на приміщення ресторану
загальною площею 289,9 кв.м. та свідоцтва
про право власності б/н від 10.11.2004р. на
приміщення цього ж ресторану площею 62,5
кв.м., то у зв"язку з його скасуванням
суд першої інстанції правильно
керуючись ст.ст. 386, 387 ЦК України
постановив рішення і про скасування
вище зазначених свідоцтв.

Безпідставними є і твердження
апелянта про те, що ОСОБА_2 пропустила
строк позовної давності для звернення
до суду за захистом своїх порушених
прав.

Власником спірного приміщення, як
було зазначено вище був ОСОБА_3 Коли у
2006р. йому стало відомо про
вищезазначені обставини, він тоді ж і
звернувся до господарського суду за
захистом свого порушеного права. Після
його смерті у 2012р. власником спірного
майна відповідно до свідоцтва про
право на спадщину за законом від
04.04.2013р. стала його дружина, - ОСОБА_2.
Вона і продовжила розпочату ОСОБА_3
справу по захисту своїх порушених
майнових прав.

Доводи апелянта, які викладені в його
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду, з якими погоджується і
колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та
всебічно з'ясував дійсні обставини по
справі, дав належну оцінку зібраним
доказам і постановив рішення без
порушень норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного
суду Рівненської області від 25 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційної
інстанції в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П. Ковалевич

Судді:
З.М. Максимчук

Ю.М. Рожин