Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Медведєв А. М.
Справа № 2/437/2791/13
Провадження № 22ц/782/5789/13
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року Судова
колегія судової палати з цивільних
справ апеляційного суду Луганської
області в складі:

головуючого - Медведєва А. М.,

суддів: Дмитрієвої Л. Д.,
Лозко Ю. П.,

при
секретарі - Івасенко І. А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську апеляційну
скаргу представника відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 28
листопада 2013 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4,
Приватного підприємства
«Лугпромсервіс», Приватного
підприємства «Укрінвестпром» про
стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ПАТ «ОТП Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ПП «Лугпромсервіс», ПП
«Укрінвестпром» про стягнення
заборгованості, в якому просило суд
стягнути солідарно з відповідачів на
їх користь заборгованість за кредитним
договором у розмірі 587529, 98 євро, а також
покласти на відповідачів витрати по
сплаті судового збору в розмірі
1700 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 30 грн.,
посилаючись на те, що 14 листопада 2006
року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 був
укладений кредитний договір №
СМ-900/050/2006, за умовами якого відповідач
отримав кредит у розмірі 560000 євро
строком до 14 листопада 2013 року зі
сплатою відсотків відповідно до умов
договору. З метою забезпечення повного
та своєчасного виконання зобов'язань
ОСОБА_2 за кредитним договором між ЗАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_4,
ПП «Лугпромсервіс», ПП «Укрінвестпром»
були укладені договори поруки: з ОСОБА_4
- 14 листопада 2006 року договір №
SR-900/050/2006; з ПП
«Лугпромсервіс» - 03 квітня 2008 року
договір № SR-900/050/2006/1; з ПП
«Укрінвестпром» - 03 квітня 2008 року
договір № SR-900/050/2006/2. Відповідно до умов
вищевказаних договорів поруки ОСОБА_4,
ПП «Лугпромсервіс» та ПП
«Укрінвестпром», як поручителі,
зобов'язалися солідарно відповідати
перед ЗАТ «ОТП Банк» за повне та
своєчасне виконання ОСОБА_2 зобов'язань
за кредитним договором. В подальшому
ОСОБА_2 були порушені умови кредитного
договору щодо своєчасного повернення
кредиту та сплати процентів за його
користування, внаслідок чого у нього
утворилась заборгованість перед ЗАТ
«ОТП Банк» у розмірі 587529, 98 євро, яка
складається з заборгованості за
основним зобов'язанням - 497489, 45 євро, зі
сплати процентів за користування
кредитом - 43207, 51 євро та пені - 46 833, 02
євро.

Оскаржуваним рішенням Ленінського
районного суду м. Луганська від 28
листопада 2013 року позовні вимоги ПАТ
«ОТП Банк» були задоволені. Суд стягнув
солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ПП
«Лугпромсервіс» та ПП
«Укрінвестпром» на користь ПАТ «ОТП
Банк» заборгованість в розмірі 6
384 864 грн. 55 коп., а також витрати по
сплаті судового збору в розмірі
1700 грн. та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в розмірі 30 грн.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 з рішенням суду не
згодна, просить його скасувати і
ухвалити нове рішення, яким відмовити
ПАТ «ОТП Банк» у задоволенні позовних
вимог, посилаючись на те, що
оскаржуване рішення було ухвалено
судом першої інстанції з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, оскільки її довіритель ОСОБА_2
грошових коштів від банку взагалі не
отримував.

Заслухавши доповідача, осіб, які брали
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, судова колегія вважає
апеляційну скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим, ухваленим на основі
повно і всебічно з'ясованих обставин,
на які сторони посилаються як на
підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що
14 листопада 2006 року між ОСОБА_2 та ЗАТ
«ОТП Банк» (правонаступником якого є
ПАТ «ОТП Банк») було укладено кредитний
договір № СМ-900/050/2006 з додатковими
угодами, відповідно до якого ОСОБА_2
отримав у позивача кредит у розмірі 560000
євро строком до 14 листопада 2013 року на
споживчі цілі зі сплатою відсотків
відповідно до умов кредитного договору
(Т. 1, а. с. 5-18).

Відповідно до п. п. 1.4-1.6 вищевказаного
кредитного договору ОСОБА_2
зобов'язався прийняти, належним чином
використати та повернути банку
кредитні кошти у строки, зазначені в
кредитному договорі, сплатити проценти
за користування кредитом.

Згідно з п. 4.1.1 кредитного договору за
порушення прийнятих на себе
зобов'язань стосовно повернення
кредитних коштів та сплати процентів
за користування кредитом ОСОБА_2
зобов'язався сплачувати банку пеню в
розмірі 1 % від суми несвоєчасно
виконаних боргових зобов'язань за
кожен день прострочення.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним
договором 14 листопада 2006 року між ЗАТ
«ОТП Банк» та ОСОБА_4 було укладено
договір поруки № SR-900/050/2006; 03 квітня 2008
року між ЗАТ «ОТП Банк» та ПП
«Лугпромсервіс» було укладено договір
поруки № SR-900/050/2006/; 03 квітня 2008 року між
ЗАТ «ОТП Банк» та ПП «Укрінвестпром»
було укладено договір поруки №
SR-900/050/2006/2 (Т. 2, а. с. 19-30).

Відповідно до умов вищевказаних
договорів поруки ОСОБА_4, ПП
«Лугпромсервіс» та ПП «Укрінвестпром»,
як поручителі, зобов'язалися солідарно
відповідати перед ЗАТ «ОТП Банк» за
повне та своєчасне виконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором.

16 листопада 2006 року з метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором між позивачем, як
іпотекодержателем, та ОСОБА_2, як
іпотекодавцем, було укладено іпотечний
договір № РМ-900/050/2006, предметом якого є
належне ОСОБА_2 нежитлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_1 (Т. 2, а. с. 8-14).

Згідно з п. 6.4.1 вищевказаного договору
іпотеки банк, як іпотекодержатель, має
право від свого імені продати предмет
іпотеки у будь-який спосіб на підставі
договору купівлі-продажу в порядку,
встановленому чинним законодавством
України.

31 травня 2010 року у зв'язку з
невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного
договору № СМ-900/050/2006 від 14 листопада 2006
року щодо повернення кредиту та сплати
процентів за його користування позивач
звернувся із заявою до приватного
нотаріуса ОСОБА_5 про вчинення
виконавчого напису, у зв'язку з чим на
підставі п. 19 ч. 1 ст. 34, ст. ст. 87-89 Закону
України «Про нотаріат» та п. 1 Переліку
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів нотаріусів,
затвердженого Постановою КМУ № 1172 від
29 червня 1999 року, нотаріусом було
вчинено виконавчий напис за реєстровим
№ 5157, яким було запропоновано звернути
стягнення на нежитлове приміщення за
адресою: АДРЕСА_1.

22 лютого 2010 року постановою державного
виконавця Орджонікідзевського ВДВС
Запорізького МУЮ на підставі
вищевказаного виконавчого напису
нотаріуса було винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Запоріжжя від 22
березня 2012 року виконавчий напис
нотаріуса від 31 травня 2010 року було
визнано таким, що не підлягає
виконанню.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ОТП
Банк», суд виходив з того, що відповідач
ОСОБА_2, як позичальник за кредитним
договором № СМ-900/050/2006 від
14 листопада 2006 року, та відповідачі
ОСОБА_4, ПП «Лугпромсервіс», ПП
«Укрінвестпром», як поручителі повного
та своєчасного виконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором
щодо повернення кредиту та сплати
процентів за його користування,
належним чином не виконали взятих на
себе зобов'язань, внаслідок чого у них
утворилась заборгованість перед
позивачем у розмірі 587529, 98 євро, яка
складається з наступного:
заборгованість за основним
зобов'язанням - 497489, 45 євро, зі сплати
процентів - 43207, 51 євро та пеня - 46833, 02
євро. При цьому суд враховував, що факт
отримання кредитних коштів та
існування заборгованості відповідачем
ОСОБА_2 не заперечувався.

Такі висновки суду відповідають
матеріалам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами, а статтею 599 ЦК України
передбачено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі. Кредитний договір,
укладений з недодержанням письмової
форми, є нікчемним.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено,
що, якщо у зобов'язанні встановлений
строк (термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки. Особи,
які спільно дали поруку, відповідають
перед кредитором солідарно, якщо інше
не встановлено договором поруки.

Пунктом 17 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30 березня 2012
року встановлено, що наявність
виконавчого напису нотаріуса,
вчиненого за невиконання кредитного
договору, за відсутності реального
виконання боржником свого
зобов'язання, не свідчить про
припинення договірних правовідносин
сторін і не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання ним
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання процентів
за користування кредитом і пені,
передбачених договором за несвоєчасну
сплату кредиту.

Враховуючи те, що виконавчий напис
нотаріуса від 31 травня 2010 року
фактично виконаний не був і рішенням
Орджонікідзевського районного суду
м. Запоріжжя від 22 березня 2012 року
був визнаний таким, що не підлягає
виконанню, а також те, що сума боргу за
кредитним договором не погашена, суд
дійшов обґрунтованого висновку про
солідарне стягнення з відповідачів на
користь позивача суми заборгованості
за кредитним договором, у зв'язку з чим
судова колегія не вбачає підстав для
зміни чи скасування оскаржуваного
рішення.

Відповідно до п. п. 1.7.1 укладеного між
ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 14
листопада 2006 року кредитного договору
№ СМ-900/050/2006 кредит
надається шляхом перерахування
кредитних коштів на поточний рахунок
позичальника в банку (Т.1, а. с. 8).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання представника апелянта на
неотримання ОСОБА_2 грошових коштів від
банку в розмірі 560000 євро не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки факт
отримання кредиту і його сума при
розгляді справи у суді першої
інстанції як 28 травня 2012 року, так і при
повторному розгляді 28
листопада 2013 року (Т. 2, а. с. 55-56, 224-228)
ОСОБА_2 взагалі не заперечувався. Ці
доводи не були зазначені і у раніше
поданих апеляційній і касаційній
скаргах та не були предметом розгляду в
судах апеляційної і касаційної
інстанцій. При цьому судова колегія
враховує і те, що ОСОБА_2 не ставилось
питання про визнання кредитного
договору недійсним чи його розірвання
з тих підстав, що банком не були
виконані умови кредитного договору по
наданню йому кредитних коштів у
розмірі 560000 євро. Напроти, доводи
апелянта в цій частині спростовуються
наданими банком кредитним договором
№ СМ-900/050/2006 від 14 листопада 2006 року та
додатковою угодою № 3 до цього договору
від 03 квітня 2008 року про надання
кредиту в розмірі 560000 євро (Т. 1, а. с. 16),
кредитними заявками ОСОБА_2 та його
довіреної особи ОСОБА_6 на отримання
кредитних коштів від банку позивача, а
саме: 16 листопада 2006 року від
ОСОБА_2 на суму 50000 євро, 27 листопада 2006
року від ОСОБА_2 на суму 30000 євро, 04
грудня 2006 року від ОСОБА_2 на суму 20000
євро, 24 квітня 2007 року від ОСОБА_2 на
суму 50000 євро, 12 жовтня 2007 року від
ОСОБА_2 на суму 110000 євро, 07 березня 2008
року від довіреної особи ОСОБА_2 -
ОСОБА_6 на суму 80000 євро, 15 квітня 2008 року
від довіреної особи ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на
суму 40000 євро, 12 травня 2008 року від
довіреної особи ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на суму
30000 євро та 16 травня 2008 року від
довіреної особи ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на суму
150000 євро, а всього 560000 євро; копіями
виписок з поточного рахунку ОСОБА_2 (Т. 3,
а. с. 16-25), а також розрахунками
заборгованості ОСОБА_2 по кредиту,
відсоткам та штрафним санкціям (Т. 3, а.
с. 26-31).

Разом із цим, факт отримання ОСОБА_2
кредиту в розмірі 560000 євро
підтверджується рішенням засновника
ПП «Укрінвестпром» ОСОБА_2 № 03-19-08 від 19
березня 2008 року про поруку
ПП «Укрінвестпром» у забезпечення
виконання зобов'язання фізичної особи
ОСОБА_2 по кредитному договору,
укладеному між ОСОБА_2 та ЗАТ «ОТП
Банк», на суму 560000 євро (Т. 1, а. с. 70) та
рішенням засновника ПП
«Лугпромсервіс» ОСОБА_2 № 08/03-1 від 19
березня 2008 року про поруку ПП
«Лугпромсервіс» у забезпечення
виконання зобов'язання фізичної особи
ОСОБА_2 по кредитному договору,
укладеному між ОСОБА_2 та ЗАТ
«ОТП Банк», на суму 560000 євро (Т. 1, а. с. 71),
з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_2
і засновник цих двох
підприємств-поручителів є однією і
тією ж самою особою.

Крім цього, судова колегія вважає, що у
разі незняття ОСОБА_2 зі свого
поточного рахунку перерахованих йому
банком кредитних коштів у розмірі 560000
євро і невикористання їх за цільовим
призначенням, він не позбавлений
можливості перерахувати (повернути) ці
кошти банку зворотно.

З урахуванням зазначених обставин і
наданих доказів, судова колегія не
вбачає підстав для зміни чи скасування
оскаржуваного рішення, а тому
апеляційна скарга представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова
колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 28 листопада 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги протягом 20-ти днів з
дня її проголошення безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: