АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 545/451/13- ц
Номер провадження 22-ц/786/1123/14
Головуючий у 1-й інстанції Стрюк Л. І.
Доповідач Триголов В. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

головуючого судді : Триголова В.М..,

суддів : Бондаревської С.М., Дорош А.І.

при секретарі: Коваль А.А.,

з участю адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 26 лютого 2014
року

та апеляційною скаргою Управління
державної автомобільної інспекції
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області

на окрему ухвалу Полтавського
районного суду Полтавської області від
26 лютого 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про поділ майна
подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 26 лютого 2014
року позов задоволено частково.

Визначено розмір ідеальних часток
подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у праві
спільної сумісної власності подружжя
на автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_4, 1986
року випуску - по 1/2 за кожним,
залишивши автомобіль у спільному
користуванні.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/2
частину автомобіля «Фіат-Скудо», д.н.з.
НОМЕР_5, 1997 року випуску, у розмірі 19 425
грн., та за 1/2 частину автомобіля
«Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_6, 2003 року
випуску, у розмірі 30 735 грн., всього - 50 160
грн.

У іншій частині позову -
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 560,13
грн. судового збору та 400 грн. витрат за
проведення автотоварознавчої
експертизи, всього - 960,13 грн.

Повернуто ОСОБА_3 з державного
бюджету зайво сплачений судовий збір у
розмірі 329,73 грн.

Окремою ухвалою Полтавського
районного суду Полтавської області від
26 лютого 2014 року доведено до відома
прокурора Полтавської області про
невиконання посадовими особами ВРЕР
ДАІ з обслуговування м.Полтави та
Полтавського району УМВС України в
Полтавській області ухвали
Полтавського районного суду
Полтавської області вді 27.02.2013 року про
забезпечення позову.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2,
який його оскаржив. Просив рішення суду
скасувати та ухвалити нове, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

З окремою ухвалою суду не погодилося
УДАІ УМВС України в Полтавській
області. В апеляційній скарзі просило
її скасувати, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
перебували у зареєстрованому шлюбі з 29
вересня 1994 року, який на час звернення
до суду не був розірваний.

Як вбачається з інформації, наданої
ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Полтави
(а.с.80-81), за ОСОБА_2 станом на 10.04.2013 року
значились зареєстрованими транспортні
засоби: ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_4, 1986 року
випуску (з 26.05.2006 року); «Фіат-Скудо»,
д.н.з. НОМЕР_5, 1997 року випуску (з 30.11.2007
року); «Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_6, 2003 року
випуску (з 18.05.2010 року).

В обґрунтування позовних вимог
позивачка зазначила, що під час шлюбу
ними були придбані автомобілі: ВАЗ 21063
д.н.з. НОМЕР_4, 1986 року випуску;
«Фіат-Скудо», д.н.з. НОМЕР_5, 1997 року
випуску; «Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_6, 2003
року випуску, які є їхньою спільною
сумісною власністю, тому просила
поділити майно в натурі по 1/2 частині
кожному, виділивши їй у власність
автомобіль «Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_6, 2003
року випуску, а відповідачу -
автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_4, 1986 року
випуску, та «Фіат-Скудо», д.н.з. НОМЕР_5,
1997 року випуску. Під час судового
розгляду позивачка змінила позовні
вимоги, посилаючись на те, що
відповідач після відкриття
провадження у справі, без її згоди,
продав автомобілі «Фіат-Скудо», д.н.з.
НОМЕР_5, 1997 року випуску, та «Мазда-323»,
д.н.з. НОМЕР_6, 2003 року випуску, які є
їхньою спільною сумісною власністю, та
на які ухвалою суду від 27.02.2013 року
накладений арешт. У зв'язку з цим
просила поділити майно, стягнувши з
відповідача на її користь 2/3 частини
від вартості автомобілів: ВАЗ 21063 д.н.з.
НОМЕР_4, 1986 року випуску; «Фіат-Скудо»,
д.н.з. НОМЕР_5, 1997 року випуску;
«Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_6, 2003 року
випуску.

Відповідно до довіреності за
реєстровим № 1975 від 07.10.2010 року, ОСОБА_2
уповноважив ОСОБА_9 або ОСОБА_10
розпоряджатися, з правом продажу
автомобілем ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_4, 1986
року випуску (а.с. 78). Довіреністю за
реєстровим № 250 від 28.03.2012 року ОСОБА_9,
діючи від імені ОСОБА_2, уповноважив
ОСОБА_11 розпоряджатися, з правом
продажу, належним ОСОБА_2, автомобілем
ВАЗ 21063 д.н.з. НОМЕР_4, 1986 року випуску
(а.с. 89).

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема, із
правочинів. Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК
України, довіреність не є правовим
оформленням переходу права власності
на автомобіль.

Статтею 249 ЦК України передбачено,
що особа, яка видала довіреність, може в
будь-який час її скасувати. Припинення
повноважень представника відбувається
в наслідок одностороннього
волевиявлення особи, яку він
представляв.

Як вбачається з системного
аналізу норм чинного законодавства,
зокрема, положень ст. 1003 та ст. 655 ЦК
України, договір доручення та договір
купівлі-продажу за своєю правовою
природою не є тотожними.

Крім того, законодавчими актами
України може бути встановлено
спеціальний порядок набуття права
власності громадянами на окремі види
майна.

Так, п.п. 7, 8 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 1388 від 7
вересня 1998 року, передбачено, що
власники транспортних засобів
юридичні та фізичні особи або їх
представники зобов'язані
зареєструвати їх протягом 10 діб після
придбання або митного оформлення, чи
тимчасового ввезення на територію
України, або виникнення обставин, що є
підставою для внесення змін до
реєстраційних документів. Реєстрація
транспортних засобів здійснюється на
підставі заяви власника, поданої
особисто, і документів, що посвідчують
його особу, правомірність придбання
транспортного засобу, оцінку його
вартості; правомірність придбання
транспортних засобів, складових
частин, які мають ідентифікаційні
номери, підтверджується документами,
скріпленими підписом відповідної
посадової особи і печаткою, виданими
суб'єктами підприємницької діяльності,
які реалізують транспортні засоби та
видають довідки-рахунки, митними
органами, судами, нотаріусами, органами
соціального захисту населення,
підприємствами виробниками
транспортних засобів та підрозділами
ДАІ, а також угодами, укладеними на
товарних біржах. Для реєстрації
транспортних засобів, що перебували в
експлуатації і зареєстровані в
підрозділах ДАІ, крім названих
документів, додається свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
(технічний паспорт) з відміткою
підрозділу ДАІ про зняття
транспортного засобу з обліку. Перед
відчуженням, передачею такий
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ. Відчуження,
передача власником придбаних
транспортних засобів, не
зареєстрованих у підрозділах ДАІ, не
проводиться.

Частина 1 статті 70 СК України
передбачає, що у разі поділу майна, що є
об'єктом права сумісної власності
подружжя, частки майна дружини та
чоловіка є рівними, якщо інше не
визначено домовленістю між ними або
шлюбним договором.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» вирішуючи
питання про поділ майна, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, зокрема неподільної речі,
суди мають застосовувати положення
частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової
згоди одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. У разі коли
жоден із подружжя не вчинив таких
дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому
майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Таким чином, набуття майна під час
шлюбу створює презумпцію виникнення
права спільної сумісної власності,
тобто суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку, що автомобіль ВАЗ 21063
є спільною сумісною власністю подружжя
ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Оскільки жоден із подружжя не заявив
вимог про визнання за ним права
власності на спірний автомобіль та не
вчинив ніяких дій, які б свідчили про
його згоду на отримання грошової
компенсації з попереднім внесенням
другим із подружжя відповідної
грошової суми на депозитний рахунок
суду, місцевий суд доцільно визначив
розмір ідеальних часток подружжя у
праві спільної сумісної власності
подружжя на автомобіль ВАЗ 21063 д.н.з.
НОМЕР_4, 1986 року випуску - по 1/2 за
кожним, залишивши автомобіль у
спільному користуванні.

Ухвалою Полтавського районного суду
Полтавської області від 27.02.2013 року
накладено арешт на автомобілі ВАЗ 21063
д.н.з. НОМЕР_4, 1986 року випуску;
«Фіат-Скудо», д.н.з. НОМЕР_5, 1997 року
випуску; «Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_6, 2003
року випуску, яка 13.03.2013 року надійшла
до ВРЕР ДАІ УМВС України в Полтавській
області (а.с.28,33)

Відповідач ОСОБА_2, достовірно знаючи
про наявність спору щодо поділу майна
подружжя, який отримав копію позовної
заяви з доданими матеріалами 15.03.2013
року, що підтверджується поштовим
повідомленням (а.с. 33), 19.03.2013 року, без
згоди ОСОБА_3 на відчуження спільного
майна, уклав з ОСОБА_5 договір
купівлі-продажу автомобіля
«Фіат-Скудо», д.н.з. НОМЕР_5, 1997 року
випуску, який 30.03.2013 року зареєстрував
транспортний засіб на своє ім'я (а.с.92),
на підставі якого зазначений
транспортний засіб перейшов у
власність останнього, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу (Т. 1
а.с. 165).

Аналогічним способом, без згоди ОСОБА_3,
02.04.2013 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_6
автомобіль «Мазда-323» (а.с.92, 166).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина
та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Як визначено ч. 1 ст. 65 СК України
дружина, чоловік розпоряджаються
майном, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, за
взаємною згодою.

Відповідно до частин 1-2 ст.71
СК України якщо дружина та чоловік не
домовилися про розподіл майна, спір
може бути вирішений судом. Неподільні
ручі присуджуються одному із подружжя,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними.

Частинами 4-5 статті 71 СК України
передбачено, що присудження одному із
подружжя грошової компенсації замість
його частки в праві сумісної
власності подружжя на майно, а саме
житловий будинок, квартиру, земельну
ділянку допускається тільки при згоді
іншого із подружжя, крім випадків,
передбачених ЦК України, за умови
попереднього внесення другим із
подружжя відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду.

Згідно з п. 30 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» у випадку
коли при розгляді вимоги про поділ
спільного сумісного майна подружжя
буде встановлено, що один із них
здійснив його відчуження чи
використав його на свій розсуд проти
волі іншого з подружжя і не в інтересах
сім'ї чи не на її потреби або приховав
його, таке майно або його вартість
враховується при поділі.

При визначенні вартості майна, що
підлягає відшкодуванню, суд вірно
виходив із засад рівності часток
подружжя, оскільки підстав для
збільшення частки ОСОБА_3, які
передбачені частинами 2, 3 ст. 70 СК
України, судом не встановлено.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до вірного висновку про
стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
вартості 1/2 частини автомобілів
«Фіат-Скудо» та «Мазда-323», виходячи з
їх вартості, визначеної у висновку
судової авто товарознавчої експертизи
№050114 від 27.01.2014 року (Т. 2 а.с. 45-58).

За таких обставин, судова колегія
дійшла до висновку, що порушень норм
матеріального та процесуального права,
які б могли призвести до зміни чи
скасування рішення Полтавського
районного суду Полтавської області від
26 лютого 2014 року та задоволення
апеляційної скарги ОСОБА_2 не
встановлено.

Згідно до п. 2 ч.1 ст. 312 ЦПК України,
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 211 ЦПК України суд,
виявивши під час розгляду справи
порушення закону і встановивши причини
та умови, що сприяли вчиненню
порушення, може постановити окрему
ухвалу і направити її відповідним
особам чи органам для вжиття заходів
щодо усунення цих причин та умов. Про
вжиті заходи протягом місяця з дня
надходження окремої ухвали повинно
бути повідомлено суд, який постановив
окрему ухвалу.

В постановленій у справі окремій
ухвалі суд зазначив, що ухвалою
Полтавського районного суду
Полтавської області від 27.02.2013 року
накладено арешт на автомобілі ВАЗ 21063
д.н.з. НОМЕР_4, 1986 року випуску;
«Фіат-Скудо», д.н.з. НОМЕР_5, 1997 року
випуску; «Мазда-323», д.н.з. НОМЕР_6, 2003
року випуску, яка 13.03.2013 року надійшла
до ВРЕР ДАІ УМВС України в Полтавській
області (а.с.28,33)

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України
ухвала про забезпечення позову
виконується негайно в порядку,
встановленому для виконання судових
рішень.

Разом з тим, як вбачається з
повідомлення ВРЕР ДАІ з
обслуговування м. Полтави та
Полтавського району УМВС України в
Полтавській області, обмеження на
проведення реєстраційних операцій
щодо зазначених автомобілів накладено
лише 21.03.2013 року, про що повідомлено суд
01.04.2013 року (а.с. 60-62).

Несвоєчасне виконання ухвали суду ВРЕР
ДАІ з обслуговування м. Полтави та
Полтавського району сприяло тому, що
19.03.2013 року ОСОБА_2 уклав з ОСОБА_5
договір купівлі-продажу автомобіля
«Фіат-Скудо», д.н.з. НОМЕР_5, 1997 року
випуску (Т. 1 а.с.92), на підставі якого
зазначений транспортний засіб
перейшов у власність останнього, що
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу від
30.03.2013 року (Т. 1 а.с. 165).

Аналогічним способом 02.04.2013 року
ОСОБА_2 продав ОСОБА_6 автомобіль
«Мазда-323»; транспортний засіб,
незважаючи на обмеження на проведення
реєстраційних операцій, 02.04.2013 року був
зареєстрований за ОСОБА_6 (Т. 1 а.с.92, 166).

Місцевий суд зазначив, що внаслідок
невиконання посадовими особами ВРЕР
ДАІ з обслуговування м. Полтави та
Полтавського району УМВС України в
Полтавській області ухвали
Полтавського районного суду
Полтавської області від 27.02.2013 року про
забезпечення позову, грубо порушено
конституційні права громадян у сфері
речових прав, а також призвело до
затягування розгляду цивільної справи
та понесення ними додаткових витрат.

Проте, на спростування обставин,
викладених в окремій ухвалі УДАІ УМВС
України в Полтавській області надано
довідку Центру надання послуг,
пов'язаних з використанням АТЗ, з
обслуговування м.Полтави та
Полтавського району УДАІ УМВС України
в Полтавській області від 19.03.2014 року, а
також статтю інтернет-видання
http://tsn.ua/groshi/ «Через збій нової системи в
Україні не реєструються автомобілі»
від 22.01.2013 року, згідно яких дійсно 16 та
19 березня 2013 року арешти УДАІ УМВС
України в Полтавській області не
накладалися по причині того, що
електронна система НАІС не працювала в
режимі арешт, в інші дні система НАІС, у
зв'язку з недосконалістю програми
працювала дуже повільно, тому терміни
накладення арештів «негайно» виконати
було неможливо.

Таким чином, за відсутності
неправомірності у діях працівників
УДАІ УМВС України в Полтавській
області під час виконання ухвали
Полтавського районного суду
Полтавської області від 27.02.2013 року про
забезпечення позову, окрему ухвалу
Полтавського районного суду
Полтавської області та окрему ухвалу
цього суду від 26 лютого 2014 року
необхідно скасувати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів -,

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 26 лютого 2014
року - залишити без змін.

Апеляційну скаргу Управління
державної автомобільної інспекції
Управління Міністерства внутрішніх
справ України в Полтавській області -
задовольнити.

Окрему ухвалу Полтавського районного
суду Полтавської області від 26 лютого
2014 року - скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
В.М. Триголов

Судді:
С.М. Бондаревська

А.І. Дорош