АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого
Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук
М.В., Бреславського О.Г.

секретаря
Скрипник С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів
за апеляційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на заочне рішення
Сторожинецького районного суду
Чернівецької області від 12 грудня 2013
року,

встановила:

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» у
листопаді 2013 року звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів.

Позивач вказував, що між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 укладено договір кредиту 23
січня 2006 року №DNH4KR20900874 за умовами
якого публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» надано ОСОБА_1 кредит в
сумі 3454 грн. 10 коп. строком на 24 місяці.

Посилаючись на невиконання
ОСОБА_1 зобов»язання, публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» просило стягнути з
відповідача на його користь кредит в
сумі 3304 грн. 10 коп., проценти в сумі 10243
грн. 90 коп., пеню в сумі 14220 грн. 27 коп.,
штраф в сумі 1888 грн. 41 коп.

Заочним рішенням Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 12 грудня 2013 року у позові
відмовлено.

Публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» в
апеляційній скарзі просить заочне
рішення Сторожинецького районного
суду

Справа №22ц-258 2014 рік Головуючий
у 1 інстанції Дячук О.О.

Категорія:19/27
Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Чернівецької області від 12 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про стягнення з
ОСОБА_1 грошових коштів, суд першої
інстанції керувався правилами,
передбаченими ч.4 ст.267 ЦК України, та
зазначив про сплив позовної давності.

Водночас суд першої інстанції
послався на положення п.7 ч.13 ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
за змістом яких у спорах щодо
споживчого кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Мотивовано висновки суду першої
інстанції тим, що договором між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 кредиту від 23 січня 2006 року
№DNH4KR20900874 строком виконання
зобов»язання визначено 23 січня 2008
року.

Проте з такими висновками суду
першої інстанції погодитися не можна.

На підставі ст.526 ЦК України
зобов»язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов»язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов»язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи, між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 укладено договір кредиту 23
січня 2006 року №DNH4KR20900874, за яким
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк»
надано ОСОБА_1 кредит в сумі 3454 грн. 10
коп. строком на 24 місяці.

На підставі ч.1 ст.1055 ЦК України
кредитний договір укладається у
письмовій формі.

За змістом ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Істотними умовами
договору ж умови про предмет договору,
умови, що визначені законом як істотні
або є необхідними для договорів даного
виду, а також усі ті умови, щодо яких за
заявою хоча б однієї із сторін має бути
досягнуто згоди.

З матеріалів справи вбачається, що
договір між публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту від 23
січня 2006 року №DNH4KR20900874 складається з
заяви позичальника разом з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам (Розстрочка) (Стандарт) та
тарифами.

Згідно із заявою позичальника ОСОБА_1
зобов»язана повернути кредит,
сплачувати проценти, комісію,
винагороду в зазначені в заяві та
Умовах надання споживчого кредиту
фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт)
строки.

Встановлено порушення ОСОБА_1
умов договору між публічним
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_1 кредиту
від 23 січня 2006 року №DNH4KR20900874, не
виконання зобов»язння повернення
кредиту та сплати процентів протягом з
лютого 2006 року.

Згідно з положеннями ст.256 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції керувався правилами,
встановленими ч.1 ст.259 ЦК України, за
якими позовна давність, встановлена
законом, може бути збільшена за
домовленістю сторін.

Згідно із п.5.5 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт), чинних на час
укладення договору, встановлено термін
позовної давності по вимогах про
стягнення кредиту, відсотків за
користування кредитом, винагороди,
неустойки, штрафів тривалістю 5 років.

За змістом ч.1 ст.530 ЦК України якщо
у зобов»язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з заяви
позичальника сторонами визначено
строк дії договору 24 місяці з 23 січня 2006
року по 23 січня 2008 року.

Частиною 5 ст.261 ЦК України
передбачено, що за зобов»язанями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Отже, у даному разі початок
перебігу позовної давності має
обчислюватися зі спливом строку
виконання, а саме 23 січня 2008 року.

Позов публічним акціонерним
товариством комерційним банком
«ПриватБанк» було подано до суду у
листопаді 2013 року, тобто після спливу
встановленого строку позовної
давності.

За правилами, встановленими
частинами 3 та 4 ст.267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз»яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у п.31постанови №5 від 30 березня 2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
враховуючи положення п.7 ч.13 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», суди мають виходити з
того, що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв»язку із цим позовна
давність за позовом про повернення
споживчого кредиту застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі.

Згідно до положень ст.360-7 ЦПК
України рішення Верховного Суду
України, прийняте за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов»язковим для
всіх суб»єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

Відповідно до постанови судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України від 20 листопада 2013 року №
6-126цс13 у порядку перегляду ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 21 червня 2013 року, п.7 ч.11 ст.11
Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч.11 ст.11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

З матеріалів справи видно, що
відповідачем ОСОБА_1 не заявлено про
застосування позовної давності.

За таких обставин висновок суду
першої інстанції про те, що право
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» на
стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів не
підлягає захисту, не відповідає
наведеним нормам.

У такому разі судове рішення підлягає
скасуванню з підстав, передбачених п.4
ч.1 ст.309 ЦПК України.

Встановлено, що договором між
публічним акціонерним товариством
комерційним банком «ПриватБанк» та
ОСОБА_1 кредиту від 23 січня 2006 року
№DNH4KR20900874 передбачено сплату відсотків
за користування кредиту у розмірі 2,09%
щомісяця на суму суму залишку.

На підставі п.5.1 Умовами надання
споживчого кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт) при порушенні
позичальником будь-якого із
зобов»язань, передбачених Заявою та
п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право
нарахувати, а позичальник
зобов»язується сплатити банку пеню в
розмірі 0,15% від суми простроченого
платежу, але не менше 1 гривні за кожний
день прострочки платежу.

Пунктом 5.3 наведених Умов
встановлено, що при порушенні
позичальником строків платежів по
будь-якому з грошових зобов»язань,
передбачених договором більш ніж на 30
днів, позичальник зобов»язаний
сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. +
5% від суми заборгованості.

Відповідно до п.5.4 Умов надання
споживчого кредиту фізичним особам
(Розстрочка) (Стандарт), чинних на час
укладення договору, нарахування
неустойки за кожен випадок порушення
зобов'язань, передбаченої п.п.5.1, 5.2, 5.3
цих Умов, здійснюється протягом 3
(трьох) років з дня, коли відповідне
зобов'язання повинне бути виконане
позичальником.

Отже, підлягає стягненню кредит в
сумі 3304 грн. 10 коп., проценти в сумі 10243
грн. 90 коп., пеня за період з грудня 2009
року по грудень 2012 року в сумі 8464 грн. 19
коп. відповідно до розрахунку (а.с.3) та
штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми
заборгованості, що становить 1100 грн. 61
коп. (3304 грн. 10 коп. + 10243грн. 90 коп. + 8464
грн. 19 коп.).

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України,
колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Заочне рішення Сторожинецького
районного суду Чернівецької області
від 12 грудня 2013 року скасувати.

Позов публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
грошові кошти в сумі 23612 грн.80 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк»
судовий збір в сумі 354 грн. 19 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: