Номер провадження: 22-ц/785/3780/14
Номер справи місцевого суду: 509/4103/13-ц
Головуючий у першій інстанції Гандзій
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.04.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарях: Швець В.Ф.,
Счастлівцевій Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3
на рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 18 лютого 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю третіх
осіб: ОСОБА_8 та Органу опіки та
піклування Овідіопольської районної
державної адміністрації Одеської
області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
визначення порядку користування
квартирою та зобов'язання не чинити
перешкод в користуванні власністю та
за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю
третьої особи: ОСОБА_8 про визначення
порядку користування житловим
приміщенням,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до
Овідіопольського районного суду
Одеської області з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_8, Орган опіки
та піклування Овідіопольської РДА
Одеської області про визначення
порядку користування квартирою та
зобов'язання не чинити перешкод в
користуванні власністю, мотивуючи це
тим, що у серпні 1984 року ОСОБА_4, як
співробітник Овідіопольської районної
спілки споживачів, отримала службову
трикімнатну квартиру, розташовану за
адресою в АДРЕСА_1. В підтвердження
цього її був виданий ордер на її імя, де
також були вписані троє її на той час
малолітніх дітей - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

У 1989 році старший син ОСОБА_6 одружився
з ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, та в 1992 році вона
та її син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, також
були зареєстровані за вказаною
адресою.

В 1997 році ОСОБА_4, як наймач вказаної
квартири, подала заяву про її
приватизацію та 09.01.1997 року на підставі
розпорядження органу приватизації № 720
від 09.01.1997 року отримала свідоцтво про
право власності на квартиру, згідно з
яким ціла квартира, розташована в
АДРЕСА_1, належить ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - всім
порівну на праві спільної сумісної
власності.

Рішенням № 807-V від 27.03.2008 року ХХХІІІ
сесії V скликання Овідіопольської
селищної ради вул.Леніна в смт
Овідіополь Одеської області
перейменована на вул.Т.Шевченка.

У 2003 році ОСОБА_5 у звязку з одруженням
змінила прізвище на ОСОБА_5.

В листопаді 1997 році шлюб між ОСОБА_6 та
ОСОБА_2 було розірвано, але його колишня
дружина та син ОСОБА_11 залишились
мешкати в вищевказаній квартирі та
мешкають там до цього часу.

З часом відносини між колишньою
невісткою та іншими членами їх родини
зіпсувалися. У звязку з чим, усі вони
(позивачі) мешкають по АДРЕСА_6.

Вільного доступу до квартири АДРЕСА_1
вони не мають, оскільки ОСОБА_2 поміняла
запірні устрої. Підтримувати
добросусідські відносини відповідачі
не бажають. Крім того, в однієї із
кімнат вони утримують великого
породистого собаку бійцівської породи,
що також створює труднощі у доступі до
квартири.

Враховуючи вищевказане, у березні 2013
року ОСОБА_4 звернулася до суду з
позовом про визнання розміру часток у
праві спільної сумісної власності на
квартиру за адресою АДРЕСА_1 та
рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 16.04.2013 року,
що 29.04.2013 року набрало законної сили
були визначені частки ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на
вказану квартиру в розмірі 1/6 частини
кожному.

Крім вищевказаних осіб у вказаній
квартирі зареєстровані чоловік ОСОБА_5
- ОСОБА_8 та їх сумісна малолітня дочка -
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, які також в
теперішній час мешкають в АДРЕСА_6.

У серпні 2013 року при виготовленні
оновленого технічного паспорту на
вказану квартиру у ОСОБА_4 знову
виникли складнощі у доступу до неї,
тому що онук ОСОБА_3 відмовлявся
впускати її у приміщення.

Позивачі неодноразово пропонували
відповідачам домовитися щодо порядку
користування квартирою, яка є їх
спільною власністю, але останні
відмовлялися від добровільного
вирішення цього питання.

Дана квартира складається із трьох
ізольованих з самостійними виходами
кімнат: перша - площею 17,3 кв.м. з
балконом, друга - площею 16,5 кв.м., третя -
площею 10,4 кв.м., а також кухні, коридору,
санвузлу і лоджії. Загальна площа
квартири складає 69,4 кв.м., житлова площа
- 44,2 кв.м., площа підсобних приміщень - 25,2
кв.м.

На підставі викладеного, просили:

- встановити порядок користування
приміщенням квартири за адресою:
АДРЕСА_1;

- виділити в користування ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 житлову кімнату квартири
АДРЕСА_1, площею 17,3 кв.м разом із
балконом, що примикає до цієї кімнати;

- виділити в користування ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 житлову кімнату квартири
АДРЕСА_1, площею 10,3 кв.м та лоджію,
площею 2,9 кв.м;

- виділити в користування ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - житлову кімнатуАДРЕСА_1, площею
16,3 кв.м;

- залишити у загальному користуванні
всіх співвласників квартири АДРЕСА_1 -
підсобні приміщення квартири: коридор,
площею 8,6 кв.м.; санвузол, площею 3,9 кв.м.;
кухню, площею 8,7 кв.м;

- зобов'язати відповідачів ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - не чинити іншим співвласникам
квартири перешкод у користуванні
виділеними жилими кімнатами та
приміщеннями загального користування.

У січні 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3
звернулися до суду із позовною заявою
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя
особа ОСОБА_8 про визначення порядку
користування житловим приміщенням,
мотивуючи це тим, що на підставі
свідоцтва про право власності від 09
січня 1997 року № 720, що зареєстроване
Овідіопольським РБТІ 26.02.1997 року,
позивачам та відповідачам на праві
спільної сумісної власності належить
трьохкімнатна житлова квартира, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Овідіопольського районного
суду Одеської області від 16.04.2013 року,
що набрало законної сили 29.04.2013 року,
визначено частки в праві спільної
сумісної власності на квартиру в
розмірі 1/6 частини квартири кожному.

В квартирі зареєстрований за місцем
проживання громадянин України ОСОБА_8 і
малолітня ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7, хоча
проживають за іншою адресою - АДРЕСА_6.

З 14.11.1997 року співвласники квартири
ОСОБА_2 і ОСОБА_6, які є батьками іншого
співвласника, ОСОБА_3, знаходяться у
розлученні.

З осені 2007 року в квартирі постійно
проживають лише позивачі та собака
стаффордширський тер`єр.

Починаючи з 2010 року відповідачі і третя
особа почали вимагати від позивачів
звільнення квартири, мотивуючи свої
вимоги продажем житла.

При цьому, весь цей час відповідачі не
приймають ніякої участі в
обслуговуванні квартири, у звязку з чим
усі комунальні послуги сплачують
позивачі.

Відповідач ОСОБА_4 відключила
оформлений на її імя квартирний
телефон, оплату якого постійно і вчасно
здійснювали позивачі. Так як телефоном
позивачі не мали змоги користуватися,
вони перестали сплачувати послуги
Укртелекому, в результаті чого за
відповідачем ОСОБА_4 утворилася
заборгованість, яку вона не сплачувала.
Після відмови ОСОБА_4 від телефону,
позивачем ОСОБА_2 сплачено
заборгованість, а телефон
переоформлений на її ім`я.

Більш того, у 2011 році застосовуючи
погрози та залякування відповідачі
змусили позивачів перейти жити у
кімнату, що позначена на плані під № 12-5,
площею 17,3 м?. Дві інші житлові кімнати
були зачинені на замки.

Також позивачі зазначають, що для
господарських потреб, зберігання речей
та інших цілей відповідачі мають гараж
біля багатоквартирного будинку.

За час самостійного проживання в
квартирі позивачами виконано наступні
роботи: проклейка шпалер на кухні, в
коридорі і на балконі, заміна лінолеуму
на кухні, заміна краніві водоміра,
ремонт опалюваного котла та ін. Також
позивачі приймали участь у всіх
зовнішніх роботах з ремонту та
утримання багатоквартирного будинку.
Проживаючи у кімнаті № 12-5 позивачі
виконали поточний ремонт, придбали
меблі, підключили телефон, ТВ тюнер,
інтернет.

На підставі викладеного просили:

- визначити порядок користування
житловою квартирою, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, виділивши в
користування позивачів, ОСОБА_2 і
ОСОБА_3, житлову кімнату площею 17,3 м?, що
позначена на плані під № 12-5, з балконом
площею 1,1 м?, що позначений на плані під
№ 12-8;

- визначити порядок користування
житловою квартирою, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, залишивши у
загальному користуванні усіх
співвласників коридор площею 8,6 м?, що
позначений на плані під № 12-1, санвузол
площею 3,9 м?, що позначений на плані під
№ 12-2, кухню площею 8,7 м?, що позначена на
плані під № 12-6, лоджію площею 2,9 м?, що
позначена на плані під № 12-7;

- усі витрати покласти на відповідачів.

Рішенням Овідіопольськогорайонного
суду Одеської області від 18.02.2014 року
позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за
участю 3-їх осіб: ОСОБА_8 та Органу опіки
та піклування Овідіопольської
районної державної адміністрації
Одеської області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про визначення порядку користування
квартирою та зобов'язання не чинити
перешкод в користуванні власністю -
задоволено.

Виділено в користування ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 у квартирі АДРЕСА_1 - житлову
кімнату, площею 17,3 кв.м разом із
балконом, що примикає до цієї кімнати;

Виділено в користування ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 - житлову
кімнату, площею 10,3 кв.м та лоджію,
площею 2,9 кв.м.;

Виділено в користування ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 - житлову
кімнату, площею 16,3 кв.м.;

Залишено у загальному користуванні
всіх співвласників квартири АДРЕСА_1 -
підсобні приміщення квартири: коридор,
площею 8,6 кв.м, санвузол, площею 3,9 кв.м,
кухню, площею 8,7 кв.м.;

Зобов'язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - не чинити
перешкод ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,
як співвласникам квартири АДРЕСА_1 у
користуванні виділеними кімнатами та
приміщеннями загального користування;

В задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3
до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за
участю 3-ої особи : ОСОБА_8 про
визначення порядку користування
житловим приміщенням - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду
ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду
апеляційної інстанції з апеляційною
скаргою, в якій просять скасувати
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 18 лютого 2014
року та ухвалити нове, яким у позові
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за
участю третіх осіб ОСОБА_8, Органу опіки
та піклування Овідіопольської РДА
Одеської області - відмовити, а позовну
заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити, та,
усі витрати, що пов'язані з розглядом
справи покласти на позивачів,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції при постановленні рішення
норм матеріального та процесуального
права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги та заперечень на
неї, перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
в межах позовної заяви та доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення
суду першої інстанції і ухвалення
нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин,
що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими;

3) невідповідність висновків суду
обставинам справи;

4) порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, а також
розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні рішення судді, якому було
заявлено відвід на підставі
обставин, що викликали сумнів у
неупередженості судді, і заяву про
його відвід визнано судом апеляційної
інстанції обґрунтованою; ухвалення
чи підписання постанови не тим суддею,
який розглядав справу.

Норми матеріального права
вважаються порушеними або
неправильно застосованими, якщо
застосовано закон, який не
поширюється на ці правовідносини, або
не застосовано закон, який підлягав
застосуванню.

Порушення норм процесуального
права можуть бути підставою для
скасування або зміни рішення, якщо це
порушення призвело до неправильного
вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду
повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із Законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з`ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про визначення
порядку користування квартирою, суд
першої інстанції виходив з того, що
співвласники квартири АДРЕСА_1 (в смт.
Овідіополь, Овідіопольського району
Одеської області) ОСОБА_2 та її син
ОСОБА_3 перешкоджають у праві володіти
і користуватися квартирою іншим
співвласникам цієї ж квартири ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 Спірна квартира
складається із 3-х ізольованих з
самостійними виходами кімнат, а тому,
запропонований позивачами варіант
користування, є найбільш доцільним і
сприятливим для всіх сторін -
співвласників квартири (позивачів і
відповідачів). Варіант зазначений у
позові ОСОБА_2 і ОСОБА_3 порушує
законні інтереси співвласників
квартири і є безпідставним.

Втім погодитися з таким висновком суду
першої інстанції не можна.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод - кожна фізична
або юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Стаття 41 Конституції України наголошує
- кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Право приватної власності
набувається в порядку, визначеному
Законом. Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності.
Право приватної власності є
непорушним.

Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб.

Згідно із ст. 317 ЦК України власникові
належать права володіння, користування
та розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Згідно із ст. 379 ЦК України житлом
фізичної особи є житловий будинок,
квартира, інше приміщення, призначені
та придатні для постійного проживання
в них.

Згідно із ч. ст. 382 ЦК України квартирою
є ізольоване помешкання в житловому
будинку, призначене та придатне для
постійного у ньому проживання.

Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник
житлового будинку, квартири має право
використовувати помешкання для
власного проживання, проживання членів
своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦК України
цивільні права особа здійснює у межах,
наданих їй договором або актами
цивільного законодавства. При
здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині. Не допускаються дії особи, що
вчиняються з наміром завдати шкоди
іншій особі, а також зловживання правом
в інших формах.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю, суб'єктами якої можуть бути,
зокрема - фізичні особи.

Згідно із ст. 358 ЦК України право
спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що їхньою спільною частковою
власністю. Кожен із співвласників - має
право на надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у справі спільної часткової
власності. У разі неможливості цього,
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ст. 361 ЦК України
співвласник має право самостійно
розпорядитися своєю часткою у праві
спільної часткової власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України
власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Тобто норма ч. 2 ст. 386 ЦК України надає
власнику право звертатися до суду з
вимогою про захист від можливого
порушення його права у майбутньому.
Можливість порушення оцінюється самим
власником виходячи із його сприйняття
та розуміння життєвої ситуації в
контексті з ставлення до нього
відповідачів та їх поведінки.

Під час розгляду цивільної справи
районним судом встановлені наступні
обставини:

- у серпні 1984 року, позивачка ОСОБА_4, як
співробітник Овідіопольської районної
спілки споживачів отримала службову
трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, у зв'язку
з чим, на її ім`я 15.08.1984 р. був виданий
ордер серії ИГ № 182, куди також, були
вписані її троє, на той час малолітніх
дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3;

- на підставі розпорядження органу
приватизації № 720 від 09.01.1997 року, того ж
дня позивач ОСОБА_4 отримала свідоцтво
про право власності на вказану
квартиру, згідно якого квартира
належить в рівних частках на праві
спільної сумісної власності їй,
невістці ОСОБА_2, онуку ОСОБА_3, синам
ОСОБА_6, ОСОБА_7 та дочці ОСОБА_5, яка
після одруження у 2003 р. змінила
прізвище на ОСОБА_5 (а. с. 11-25);

- у листопаді 1997 року, шлюб між
позивачем ОСОБА_6 і відповідачкою
ОСОБА_2 був розірваний, однак остання
(його колишня дружина) разом із їхнім
сином (онуком позивачки ОСОБА_4)
залишилися проживати у спірній
квартирі, де і проживають до сьогодні;

- рішенням Овідіопольського райсуду
Одеської області від 16.04.2013 року, яке
набрало законної сили 29.04.2013 року позов
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7
та ОСОБА_5 про визначення розміру
часток у праві власності задоволений,
визначені ідеальні частки
співвласників квартири у розмірі по 1/6
частки квартири за кожним
співвласником спірної квартири без їх
поділу або виділу в натурі (а. с. 30);

- крім співвласників ОСОБА_4, ОСОБА_2,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 та ОСОБА_3, у
спірній квартирі також зареєстровані
ОСОБА_8, як чоловік ОСОБА_5 (колишня
ОСОБА_5) та їхня малолітня донька
ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_7, які також
мешкають на сьогодні за іншою адресою:
АДРЕСА_6 (а. с. 21,26-29);

- ОСОБА_2 самовільно, без дозволу
позивачів - співвласників спірної
квартири перенесла газовий котел з
кухні, в якій він завжди знаходився до
лоджії, з урахуванням своїх міркувань,
без погодження вказаного демонтажу з
позивачами, що не заперечувалося самою
ОСОБА_2 у поясненнях наданих в судовому
засіданні. При цьому, ОСОБА_2 не
представила суду дозвіл Газового
господарства на перенесення котлу;

- у серпні 2013 р. при виготовленні нового
технічного паспорту на спірну
квартиру, у ОСОБА_4 виникли труднощі у
доступі до своєї квартири, так як
відповідач ОСОБА_3 відмовився впускати
її (свою бабку) до спірної квартири;

- спроби позивачів визначити з
відповідачами порядок користування
спірною квартирою виявилися
безрезультатними, оскільки всі
запропоновані варіанти ними
відкидалися.

В засіданні судової колегії ОСОБА_4
пояснила, що останніх кілька років
вона разом з іншими позивачами, які є її
дітьми та членами їх сімей, проживають
за адресою: АДРЕСА_6. Цей приватний
будинок колись належав її покійному
чоловіку, а на даний час його власником
є її син ОСОБА_7. Причина по якій вони
проживають у будинку, а не у квартирі
пов`язана з неможливістю знайти
спільну мову з колишньою невісткою та
внуком. Після розірвання шлюбу з її
сином ОСОБА_6, ОСОБА_2 не бажала йти на
контакт та вирішити питання щодо
користування квартирою. На даний час
син ОСОБА_7 бажає продати будинок по
вул. Суворова 10-а, де вони разом
проживають і розділити гроші між всіма
дітьми померлого батька, який саме так
і наказав ОСОБА_7 перед смертю. Вона
зверталася до суду з позовом про
визначення розміру ідеальних часток у
квартирі щоб мати можливість
розпорядитися своєю часткою. Прохід до
лоджії дійсно можливий через кухню, але
лоджію виділили ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у
якості компенсації, оскільки їм
дісталася саме маленька кімната - 10,3 кв.
м.

В засіданні судової колегії відповідач
ОСОБА_2 пояснила, що з восени 2007 року,
після розірвання шлюбу з ОСОБА_6, у
квартирі проживає лише вона з сином
ОСОБА_3 При цьому жодних обмежень у
користуванні квартирою вона з сином
позивачам не чинили. Починаючи з 2010
року позивачі почали вимагати від неї
звільнити квартиру для подальшого
продажу. Останні два з половиною роки
вона на вимогу позивачів проживає у
кімнаті площею 17,3 кв. м. з лоджією. Інші
дві кімнати були зачинені позивачами
на замки. Вона стверджує, що і
визначення ідеальних часток та порядку
користування позивачам потрібні для
продажу своїх часток або принаймні для
здачі в оренду. Суд виділив у
користування ОСОБА_6 і ОСОБА_7 кімнату
площею 10,3 кв. м. та лоджію площею 2, 9 кв.
м. При цьому дані об`єкти знаходяться в
різних частинах квартири та між собою
не межують і не мають спільного входу.
Прохід до лоджії можливий лише через
кухню, яка знаходиться і має
знаходитися у загальному
користуванні. Сама лоджія не
відноситься до житлової площі.

В засіданні судової колегії відповідач
ОСОБА_3 пояснив, що ніяких перешкод у
доступі ОСОБА_4 у квартиру він не чинив.
Він був вдома та слухав музику через
плеєр в наушниках і тому не чув дзвінка
у двері, коли прийшла бабуся. Потім все
це з`ясувалося між ними.

Зі змісту поданих до суду першої
інстанції позовних заяв та матеріалів
справи вбачається, обидві сторони - і
позивачі і відповідачі бажають
визначити порядок користування
квартирою. Тобто сам спір між сторонами
полягає не у запереченні визначення
порядку користування квартирою, як
такого, а у відсутності згоди у
варіантах порядку користування
квартирою. Тобто, іншими словами, кожна
із сторін заперечує лише проти
варіанту порядку користування
запропонованого іншою стороною
(опонентами) та бажає визначити порядок
користування відповідного до свого
запропонованого варіанту.

При таких обставинах судова колегія не
вбачає підстав для відмови у
встановленні порядку користування
квартирою.

Відповідно до технічного паспорту
квартири АДРЕСА_1, дана квартира
складається з трьох ізольованих кімнат
з окремими входами площею 10, 3 кв. м., 16, 3
кв. м. та 17, 3 кв. м., а також підсобних
приміщень: коридору площею 8,6 кв. м,
санвузлу площею 3,9 кв. м, кухні площею 8,7
кв. м., балкону площею 1,1 кв. м. та лоджії
площею 2,9 кв. м. (а. с. 89-91).

Як вбачається з матеріалів справи і не
заперечувалося сторонами, останні
кілька років у квартирі проживають
лише ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_3

Питання про вселення у квартиру
ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 не
ставили.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 заявлені
вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 не чинити їм перешкод., як
співвласникам квартири АДРЕСА_1 у
користуванні виділеними кімнатами та
приміщеннями загального користування.

Тобто вимога співвласників до інших
співвласників квартири заявлені на
усунення можливих перешкод у
майбутньому щодо виділених рішенням
суду кімнат і приміщень загального
користування.

Тобто, сама по собі вимога власника не
перешкоджати у користуванні
виділеними кімнатами та приміщеннями
загального користування не означає, що
такі перешкоди були здійснені і тим
більше є доведеними. Заява такої вимоги
є правом власника, оскільки відповідно
до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має
підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню. Тобто
вказана норма надає власнику право
звертатися до суду з вимогою про захист
від можливого порушення його права у
майбутньому.

Оскільки запропонований ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 порядок
користування спірною квартирою
передбачав зміну порядку користування,
який склався за останні роки та зокрема
переміщення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із
кімнати площею 17,3 кв. м. у кімнату
площею 16,3 кв. м., то у позивачів були
підстави передбачати незгоду
відповідачів із запропонованим ними
порядком користування квартирою, що
обумовило заяву ними вимог про
зобов`язання не чинити перешкод у
користуванні виділеними кімнатами і
приміщеннями загального користування.
До того ж у сторін відношення між собою
є напруженими.

Відповідно до наданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3
матеріалів фото фіксації вбачається,
що вхідні двері у кімнатах площею 10, 3
кв. м., 16, 3 кв. м. у спірній квартирі були
зачинені іншими співвласниками за
допомогою зовнішніх замків. ОСОБА_2 та
її син ОСОБА_3 проживали у кімнаті
площею 17,3 кв. м., яку обладнали меблями,
телефонним зв`язком та інтернетом, що
не заперечувалося іншими учасниками
процесу.

При таких обставинах судова колегія
вважає, що найбільш справедливим та
таким, що відповідає дійсним інтересам
всіх співвласників є визначення
порядку користування квартирою, який
запропонований у позові ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 - шляхом виділення їм у
користування кімнати, у якій вони разом
проживають з 2011 року - кімнати площею 17,3
кв. м. разом із балконом 1,1 кв. м., вхід до
якого знаходиться у даній кімнаті.

Судова колегія доходить до такого
висновку з урахуванням того, що ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5 останні 7 років у
спірній квартирі не проживали, а
останні 2,5 роки фактично сприяли
складенню того порядку користування,
який склався на час звернення до суду.
Зокрема, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_5
не спростували, що ними (одним з них) у
спірній квартирі були зачинені кімнати
площею 10, 3 кв. м., 16, 3 кв. м., внаслідок
чого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишилася
кімната площею 17,3 кв. м., у якій вони
проживають з 2011 року.

Отже, рішення районного суду в частині
встановлення прядку користування
квартирою щодо співвласників ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 підлягає
скасуванню з ухваленням в цій частині
нового рішення про виділення в
користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у
квартирі АДРЕСА_1 житлової кімнати
площею 16,3 кв. м. та у користування
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлової кімнати
площею 17,3 кв. м. разом із балконом, що
примикає до цієї кімнати.

Крім того не може судова колегія
погодитися з висновком районного суду
про виділення користування ОСОБА_6 та
ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1 лоджії
площею 2,9 кв. м., оскільки, як вбачається
з технічного паспорту квартири лоджія
та кімната площею 10,3 кв. м, яка виділена
ОСОБА_6 і ОСОБА_7 розташовані у різних
частинах квартири і спільного входу не
мають, між собою не межують. Вхід до
лоджії знаходиться у кухні і можливий
виключно через кухню, яка залишена і
має залишатися у загальному
користуванні співвласників квартири.

За таких обставин, судова колегія
доходить висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, рішення суду в частині
визначення порядку користування
квартирою - скасуванню з ухваленням в
цій частині нового рішення, відповідно
до якого: Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про
визначення порядку користування
житловим приміщенням слід
задовольнити. Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
визначення порядку користування
квартирою та зобов'язання не чинити
перешкод в користуванні власністю -
задовольнити частково. Визначити
порядок користування квартирою
АДРЕСА_1 та виділити у користування
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житлову кімнату
площею 16,3 кв. м.; ОСОБА_6 та ОСОБА_7
житлову кімнату площею 10,3 кв. м.;
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлову кімнату
площею 17,3 кв. м. разом із балконом
площею 1,1 кв. м., що примикає до цієї
кімнати. Залишити у загальному
користуванні всіх співвласників
квартири АДРЕСА_1 - підсобні приміщення
квартири: коридор площею 8,6 кв. м,
санвузол площею 3,9 кв. м, кухню площею 8,7
кв. м. лоджію площею 2,9 кв. м. В решті
вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 -
відмовити. В іншій частині рішення
слід залишити без змін.

Обидві сторони при подачі ними
позовних заяв сплатили судовий збір в
сумі 229 грн. 40 коп. Оскільки вимоги
кожної із сторін задоволені або
частково задоволені в частині
визначення порядку користування
квартирою та вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 задоволені в частині
зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не
чинити перешкод у користуванні
виділеними кімнатами та приміщеннями
загального користування, судова
колегія вважає кожна із сторін має
відшкодувати іншій стороні, чиї вимоги
задоволені понесені судові витрати у
вигляді судового збору. Приймаючи до
уваги рівність вказаних сум - по 229 грн.
40 коп., відшкодування судового збору
сторонами одна одній втрачає практичну
необхідність.

На підставі викладеного і керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313, 317 ЦПК України,
судова колегія -

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 18 лютого 2014
року в частині визначення порядку
користування квартирою - скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за участю
третьої особи: ОСОБА_8 про визначення
порядку користування житловим
приміщенням - задовольнити.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, за
участю 3-їх осіб: ОСОБА_8 та Органу опіки
та піклування Овідіопольської
районної державної адміністрації
Одеської області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3
про визначення порядку користування
квартирою та зобов'язання не чинити
перешкод в користуванні власністю -
задовольнити частково.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1 та виділити у
користування:

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житлову кімнату
площею 16,3 кв. м.;

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 житлову кімнату
площею 10,3 кв. м.;

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житлову кімнату
площею 17,3 кв. м. разом із балконом
площею 1,1 кв. м., що примикає до цієї
кімнати;

Залишити у загальному користуванні
всіх співвласників квартири АДРЕСА_1 -
підсобні приміщення квартири: коридор
площею 8,6 кв. м, санвузол площею 3,9 кв. м,
кухню площею 8,7 кв. м. лоджію площею 2,9
кв. м.

В решті вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
змін

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання законної сили рішенням
суду.

Головуючий
О.М. Таварткіладзе

Судді:
Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук