Провадження № 22-ц/779/734/2014
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого: Ковалюка
Я.Ю.

суддів:
Матківського Р.Й., Шалаути Г.І.

секретаря Бойчука
Л.М.-Вилки І.В.

з участю представника апелянта -
Мусієнко М.Б., позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до публічного акціонерного
товариства «Імексбанк» про припинення
договору іпотеки, за апеляційною
скаргою представника публічного
акціонерного товариства «Імексбанк» -
Мусієнко Мар’яни Богданівни на
рішення Івано-Франківського міського
суду від 18 лютого 2014 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач 28.08.2013 року звернувся в суд із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що між відповідачем і СПД ОСОБА_4 28.03.2007
року було укладено договір
поновлюваної кредитної лінії з
максимальним лімітом 39000 доларів США зі
сплатою 14% річних, 1,5% комісії та
кінцевим терміном повернення боргу до
27.03.2010 року. Для забезпечення виконання
умов вказаного договору, між ним та
відповідачем 28.03.2007 року було укладено
договір іпотеки - двохкімнатної
квартири по АДРЕСА_1. Як стало відомо
позивачу, між відповідачем і СПД ОСОБА_4
уклалися додаткові угоди, якими
істотно змінено умови первинного
договору. Вважає такі зміни є
порушенням майнових інтересів, що
завдає йому значної майнової шкоди, а
тому є підстави для припинення
договору іпотеки.

Рішенням Івано-Франківського міського
суду від 18 лютого 2014 року позов
задоволено.

Визнано поруку, згідно договору
іпотеки від 28.03.2007 року, укладеного між
АКБ «Імексбанк» та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
Івано-Франківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстрованого в реєстрі за №580
припиненою.

На дане рішення суду ПАТ «Імексбанк» -
Мусієнко М.Б. подала апеляційну скаргу,
в якій посилається на те, що судом
неповно з'ясовано обставини справи,
тому постановлено невірне рішення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права.

Апелянт зазначає, що рішенням
Івано-Франківського міського суду від
24.05.2013 року, залишеним без зміни ухвалою
апеляційного суду від 22.08.2013 року
відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3
до АКБ «Імексбанк» про розірвання
договору іпотеки та припинення
правовідносин. Даними судовими
рішеннями порушення прав майнового
поручителя не встановлено і такі факти
мають преюдиційне значення і не
потребують доказуванню в даній справі.

Апелянт також вказує, що помилковим є
висновок суду про те, що збільшення
тіла кредиту внаслідок зміни валюти
кредитування призвело до збільшення
обсягу відповідальності майнового
поручителя і такі зміни не передбачені
договорами іпотеки чи кредиту. Так,
договором поновлювальної кредитної
лінії, а також договором іпотеки
передбачена можливість збільшення
відсоткової ставки та порядок
укладення додаткових угод та право
клієнта конвертувати свою
заборгованість за кредитом у
національну валюту.

Вважає також помилковим посилання суду
як на підставу припинення договору
іпотеки - непред'явлення у
шестимісячний термін від дня настання
строку виконання основного
зобов'язання вимоги кредитора до
поручителя, оскільки відповідно до ст.
546 ЦК України, застава (іпотека) та
порука є різними видами забезпечення, а
тому норми, що регулюють поруку не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
іпотекодержателем за виконання
боржником основного зобов'язання
винятково в межах вартості предмета
іпотеки.

Крім того, на думку апелянта, суд першої
інстанції вийшов за межі позовних
вимог, оскільки позивач просив визнати
договір іпотеки припиненим, а суд у
своєму рішенні визнав поруку
припиненою.

З цих підстав просить рішення суду
першої інстанції скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

В судовому засіданні апеляційного суду
представник апелянта доводи
апеляційної скарги підтримала,
відповідач проти задоволення
апеляційної скарги заперечив, просив
рішення суду залишити без зміни.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
апеляційної скарги з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно з
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку,
що рішення суду першої інстанції не
відповідає цим вимогам процесуального
права.

З матеріалів справи вбачається, що
28.03.2013 р. між сторонами в справі було
укладено договір іпотеки, яким
забезпечено зобов'язання СПД ОСОБА_4 по
сплаті кредиту у розмірі 39000 доларів
США, відсотків за користування ним та
інших виплат за кредитним договором №
77 від 28.03.2013 р. (термін дії до 27.03.2010 р.) ,
укладеним останньою з відповідачем.

Предметом договору іпотеки є
двохкімнатна квартира по АДРЕСА_1, що
належить позивачу на праві власності.
Вартість предмету іпотеки зазначена у
договорі 353500 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що спірний
договір іпотеки відповідно до положень
ч.1 ст. 575 та ч.1 ст. 583 ЦК України
одночасно містить елементи правочинів
застави та поруки, а тому з моменту
підписання без згоди позивача
додаткової угоди до кредитного
договору, коли зобов'язання
позичальника змінились та збільшилась
відповідальність позивача, виникли
обдставини, що відповідно до ч.1 ст.559 ЦК
України є підставою для припинення
поруки, а оскільки порука є необхідною
складовою у договорі майнового
поручительства (іпотеки), то припинення
поруки тягне за собою припинення
всього правовідношення за договором
іпотеки.

Однак з таким висновком суду
першої інстанції колегія суддів
погодитись не може.

Відповідно до вимог ч.1 ст.546 ЦК України
порука та застава є самостійними
видами забезпечення виконання
зобов'язання.

Ст. 575 ЦК України передбачено, що
іпотекою є застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи. Правовідносини щодо
іпотеки (застави нерухомого майна)
врегулювані Законом України «Про
іпотеку».

Згідно ст.1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека є видом забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом. В
цій же статті визначено, що особа, яка
передає в іпотеку нерухоме майно для
забезпечення виконання власного
зобов'язання або зобов'язання іншої
особи перед іпотекодержателем є
іпотекодавцем, яким може бути сам
боржник або майновий поручитель, тобто
іпотекодавець, який передає в іпотеку
нерухоме майно для забезпечення
виконання зобов'язання іншої особи -
боржника.

Крім визначення майнового поручителя,
як іпотекодавця, який забезпечує своїм
майном виконання зобов'язання іншої
особи - боржника, інших застережень з
цього приводу Закон України «Про
іпотеку» не містить.

Таким чином відповідно до вимог Закону
України «Про іпотеку» від того ким є
іпотекодавець, боржником або майновим
поручителем, природа іпотеки як
правовідношення щодо застави
нерухомого майна ніяким чином не
змінюється.

Апеляційним судом встановлено, що
підставою для звернення до суду з даним
позовом та для його задоволення ОСОБА_3
вважає одностороннє збільшення банком
на підставі додаткового договору від
16.04.2008р. відсотків за користування
кредитними коштами з 14 до 16 %, без його
згоди, тому просив суд в порядку вимог
ст. 553 ЦК України припинити дію
вказаного договору іпотеки.

Вказана стаття регулює правовідносини,
що склалися на підставі договору
поруки, укладеного між кредитором та
поручителем боржника і не стосується
правовідносин , що виникли між
кредитором та іпотекодавцем, який несе
відповідальність забезпеченням
виконання боржником зобов'язання за
кредитним договором предметом іпотеки.

Однак, задовольняючи позов ОСОБА_3 про
припинення договору іпотеки, суд
першої інстанції послався саме на
норми ст. 553 ЦК України, тобто,
застосував норми матеріального права,
які не поширюються на спірні
правовідносини.

Згідно п. 23 постанови Пленуму Вищого
Спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», при
вирішенні спорів за участю майнових
поручителів суди мають виходити з того,
що відповідно до статті 11 Закону
України "Про заставу", статей 1, 11 Закону
України "Про іпотеку" майновий
поручитель є заставодавцем або
іпотекодавцем. Відповідно до статті 546
ЦК застава (іпотека) та порука є різними
видами забезпечення, тому норми, що
регулюють поруку (статті 553 - 559 ЦК), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотекодержателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

Тому висновок суду першої інстанції
про те, що у разі, якщо іпотекодавцем є
майновий поручитель, то іпотека
містить елементи і договору поруки, і
договору застави, грунтується на
помилковому тлумаченні діючого
законодавства щодо іпотеки та поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, у
спірному договорі іпотеки, який
укладений між сторонами в забезпечення
виконання зобов'язань інших осіб
боржників за кредитними договорами,
відсутні умови, які могли би свідчити
про укладення між сторонами іншого
крім іпотеки договору про забезпечення
виконання зобов'язань, зокрема про
укладення договору поруки.

А тому до іпотеки не можуть бути
застосовані вимоги про припинення
поруки у разі зміни зобов'язання без
згоди поручителя та збільшення обсягу
його відповідальності, передбачені ч.1
ст.559 ЦК України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
іпотеку» серед підстав, за яких
припиняється іпотека, не передбачена
зміна зобов'язання без згоди
іпотекодавця навіть у разі збільшення
обсягу відповідальності іпотекодавця.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів вважає, що рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню у
зв'язку з неповним з'ясуванням
обставин, що мають значення для справи,
та неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Позивач не надав суду доказів того, що
відповідачем були порушені, не визнані
або оспорені його права, свободи чи
інтереси, за захистом яких він
звернувся до суду.

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції не може залишатися в силі і
підлягає до скасування з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволенні заявлених позовних вимог
ОСОБА_3

На підставі наведеного, керуючись ст.
ст. 218, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника
публічного акціонерного товариства
«Імексбанк» - Мусієнко Мар’яни
Богданівни задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського
суду від 18 лютого 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до
публічного акціонерного товариства
«Імексбанк» про припинення договору
іпотеки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
публічного акціонерного товариства
«Імексбанк» 121,80 грн. понесених по
справі судових витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого Суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.Ю. Ковалюк

Судді:
Р.Й. Матківський

Г.І. Шалаута