Справа № 439/619/13-ц/2
Головуючий у 1 інстанції: Бунда А.О.
Провадження № 22-ц/783/1424/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого -
судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник
Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря
Данилик І.І.,

з участю ОСОБА_2, його
представника - адвоката ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 09 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4
про розірвання договорів
купівлі-продажу, повернення житлового
будинку та земельної ділянки та
визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Бродівського районного суду
Львівської області від 09 грудня 2013 року
у задоволенні вищезазначеного позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду є
незаконним та необґрунтованим,
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
на основі неповного з'ясування
обставин, що мають значення для справи,
а висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Апелянт зазначає, що він жодного наміру
оформляти договір купівлі-продажу
будинку і земельної ділянки не мав, бо
це є його спадщина, однак, причиною
укладення договору було його надто
складне матеріальне становище.

Апелянт стверджує, що у договорі
купівлі-продажу зазначено, що він
отримав гроші у присутності нотаріуса,
однак, жодних грошей у кабінеті
нотаріуса він не отримував, що може
підтвердити і сам нотаріус.

Апелянт вважає, що він уклав договір на
вкрай невигідних умовах і просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове про
задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні апелянт
підтвердив, що позов про розірвання
договорів ним заявлений з підстав того,
що відповідач йому грошей за придбаний
будинок та земельну ділянку в сумі 9000
грн. не передала, а тому підтримав
доводи апеляційної скарги про
скасування рішення суду першої
інстанції.

Відповідач в судове засідання не
з'явилася, хоча про час і місце розгляду
справи була повідомлена у
відповідності до вимог ст.74 ЦПК
України, у поданому запереченні на
апеляційну скаргу просила розглядати
справу в її відсутності, а тому колегія
суддів вважає за можливе відповідно до
ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянути
апеляційну скаргу у відсутності
відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
відповідно до ст.303 ЦПК України
законність та обґрунтованість
оскарженого рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, апеляційний
суд вважає, що апеляційну скаргу
необхідно відхилити, а рішення
залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що
04.08.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був
укладений договір купівлі-продажу
житлового будинку, посвідчений
нотаріусом Бродівської державної
нотаріальної контори, за умовами якого
ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_4 купила
житловий будинок АДРЕСА_1, належний
позивачу на підставі договору
дарування від 29.01.1997 року. Вартість
відчужуваного будинку становила 49635
грн., продаж його вчинено за
домовленістю сторін за 5000 грн. Як
вбачається із п.6 зазначеного договору,
позивач підтвердив факт повного
розрахунку за проданий житловий
будинок та отримання від відповідача
грошей в сумі 5000 грн. та відсутність з
його боку будь-яких фінансових
претензій до відповідача (а.с.84).

Матеріалами справи також встановлено,
що в цей же день 04.08.2009 року між
сторонами був укладений договір
купівлі-продажу земельної ділянки,
посвідчений цим же нотаріусом, за
умовами якого позивач продав, а
відповідачка купила земельну ділянку,
площею 0,2499 га в межах згідно з планом,
розташовану в АДРЕСА_1, яка належала
позивачу на підставі Державного акта
на право приватної власності на землю
від 23.03.2009 року, цільове призначення
-обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд.
Вартість відчужуваного майна за цим
договором становила 30488 грн., продаж
вчинено за 4000 грн., які отримав позивач
від відповідачки, про що в п.5 цього
договору підтвердив факт повного
розрахунку за продану земельну ділянку
та отримання від покупця грошей в сумі
4000 грн. і відсутність з його боку
будь-яких претензій фінансового
характеру по відношенню до
покупця(а.с.6).

Відповідно до ст.655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього
певну грошову суму.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Як вбачається зі змісту договорів
купівлі-продажу житлового будинку та
земельної ділянки, укладених між
сторонами у встановленому законом
порядку 04.08.2009 року, позивач отримав
від відповідачки грошові кошти за
житловий будинок та земельну ділянку в
розмірі який ними узгоджено за
домовленістю, і на час підписання цих
договорів жодних претензій до
відповідачки фінансового характеру не
мав, про що вчинив підпис у договорі.

Як вбачається із витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно від
28.08.2009 року та Державного акта на право
власності на земельну ділянку від
02.10.2012 року, право власності на
житловий будинок та на земельну
ділянку, набуте за договорами
купівлі-продажу від 04.08.2009 року
відповідачка зареєструвала у
встановленому законом порядку. Таким
чином, сторонами виконані
зобов'язання за договорами
купівлі-продажу нерухомого майна від
04.08.2009 року, що спростовує посилання
позивача на те, що відповідачка не
провела з ним розрахунку за цими
договорами.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України,
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору. Істотними
умовами договору є умови про предмет
договору, умови, що визначені законом
як істотні або є необхідними для
договорів даного виду, а також усі ті
умови, щодо яких за заявою хоча б однієї
із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.652 ЦК України, у разі
істотної зміни обставин, якими
сторони керувалися при укладенні
договору, договір може бути змінений
або розірваний за згодою сторін, якщо
інше не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання. Зміна
обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не укладали
б договір або укладали б його на інших
умовах.

Відмовляючи у задоволенні позову про
розірвання договорів купівлі-продажу
житлового будинку та земельної
ділянки, укладених між сторонами 04.08.2009
року, суд правильно виходив з того, що
обставини, на які посилається позивач,
як на розірвання договору у зв'язку з
істотною зміною обставин, зокрема,
заниження вартості відчужуваного
майна, не є в розумінні положень ст.652 ЦК
України істотною зміною, оскільки при
укладенні зазначених договорів
сторонам була відома дійсна вартість
відчужуваного майна, проте, останні
визначили вартість цього майна за
домовленістю між собою, про що
зазначили окремим пунктом кожного із
договорів.

Посилання позивача на те, що договори
купівлі-продажу нерухомого майна від
04.08.2009 року вчинені ним на вкрай
невигідних умовах внаслідок збігу
певних обставин не може бути підставою
для розірвання цих договорів, оскільки
правові наслідки правочину, вчиненого
особою під впливом тяжкої для неї
обставини і на вкрай невигідних умовах,
регулюються положеннями ст.233 ЦК
України.

Ураховуючи встановлене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність правових підстав для
задоволення позову. Рішення суду
відповідає матеріалам справи, доказам
та вимогам матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, підстав для
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бродівського районного суду
Львівської області від 09 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.