Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді
Антипової Л.О.

при секретарі
Філімоновій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення матеріальної шкоди та витрат
по оплаті житлово-комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з
вищезазначеною позовною заявою,
мотивуючи свої вимоги тим, що 24.10.2012
року в результаті залиття, яке сталося,
на його думку, з вини відповідачів, була
завдана шкода належному йому квартирі
майну. Згідно висновку
експертно-технічного дослідження №1369
від 22.02.2013 р. вартість
ремонтно-будівельних робіт в
приміщеннях квартири позивача
становить 10 407,60 грн. з ПДВ, вартість
проведення експертизи 2000 грн. Крім
того, позивач вказує на те, що,
проживаючи самовільно в спірній
квартирі, яка належала його покійному
батькові, відповідачі не сплачували з
серпня 2012 року по середину грудня 2012
року житлово-комунальні та
телекомунікаційні послуги, внаслідок
чого у них утворилася заборгованість в
розмірі 2 740,26 грн. Однак, оскільки
добровільно відповідачі відмовляються
відшкодувати нанесені з їх вини збитки,
позивач вимушений звернутись до суду
та просить стягнути з останніх в
солідарному порядку матеріальну шкоду
в розмірі 10 407,60 грн., витрати на оплату
експертизи в розмірі 2 000 гривень,
заборгованість по оплаті
житлово-комунальних та
телекомунікаційних послуг в розмірі 2
740,26 грн. та судові витрати.

Представники позивача в судовому
засіданні позов підтримали та просили
його задоволити в повному обсязі з
підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідачі та їх представник в
судовому засіданні проти позову
заперечували в повному обсязі
мотивуючи тим, що він необгрунтований,
а обставини, на які позивач посилається
не відповідають дійсності, тому
просили у задоволенні позову відмовити
повністю.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, допитавши в судовому
засіданні свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позов
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що
ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1, що
підтверджується свідоцтвом про
спадщину за законом (а.с. 5)

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача - ОСОБА_7
помер. Після його смерті відповідачі
ОСОБА_2, - співмешканка батька та ОСОБА_3
- її матір, продовжували самовільно
займати спірну квартиру, безпідставно
та незаконно там проживали до 13.12.2012
року, що підтверджується рішенням
Оболонського районного суду м. Києва
від 10.09.2012 року та рішеннями
Апеляційного суду м. Києва від 29.11.2012
року та Вищого Спеціалізованого Суду
України від 13.02.2013 року (а.с. 10-20)

Як зазначив в своїй позовній заяві
позивач, 24.10.2012 року в результаті
залиття, яке сталося, на його думку, з
вини відповідачів, була завдана шкода
належному йому квартирі АДРЕСА_1 майну.

Згідно висновку експертно-технічного
дослідження №1369 від 22.02.2013 р. вартість
ремонтно-будівельних робіт в
приміщеннях квартири позивача
становить 10 407,60 грн. з ПДВ, вартість
проведення експертизи 2000 грн. (а.с. 28-39)

В якості доказу щодо факту залиття
вищевказаної квартири позивачем не
надано акту про залиття спірної
квартири, відповідно до якого було б
виявлено пошкодження, які позивач
оцінює в сумі, згідно висновку
експертно-технічного дослідження №1369
від 22.02.2013 р.

Свідок ОСОБА_4, який є слюсарем ЖРЕО-504, в
судовому засіданні пояснив, що у
зв'язку із початком опалювального
сезону та перевіркою системи опалення
було вивішено оголошення на під'їзді,
де знаходиться спірна квартира, для
мешканців будинку, в якому
пропонувалось відкрити крани на
батареях в квартирах. Приблизно о 20
годині 24.10.2012 року йому з
диспетчерської надійшов телефонний
дзвінок про аварійне залиття спірної
квартири. Через 5-10 хв. він прибув в
квартиру та побачив, що ОСОБА_3 та ще дві
сусідки вимочували в квартирі позивача
воду. Він терміново перекрив в підвалі
надходження води. В подальшому на місце
залиття прибула аварійна служба, яка
закрила крани та запустила воду. На
думку свідка, залиття трапилося через
те, що у позивача в квартирі було
повністю відкручено кран батареї. В
трубах був середній тиск, приблизно 7-8
атмосфер. При такому тиску кран вирвати
з батареї не можливо, залиття квартири
відбувалося протягом 30 хв. Також свідок
пояснив, що позивача він не повідомляв
про залиття, оскільки у нього не має з
ним зв'язку та номера його телефону.
Чому працівниками ЖРЕО не було
складено акт, свідок пояснити суду не
міг.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
пояснила, що дійсно 24.10.2012 року
відбулось залиття її квартири. Вона
зверталася до ЖРЕО з проханням
перекрити воду. Свідок зазначила, що
вона допомагала вичерпувати
відповідачу ОСОБА_3 воду з квартири.
Претензій до відповідача свідок не
мала.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні
пояснив, що ним, за заявою представника
позивача, було проведено
будівельно-технічне дослідження
квартири АДРЕСА_1. Дослідження було
проведено методом співставлення
документальних даних з вимогами
нормативних документів, які є чинними в
галузі будівництва, та методам
розрахунку, чим і було визначено
вартість ремонтно-будівельних робіт в
приміщеннях даної квартири на суму 10
407,60 грн.

Статтею 22 ЦК України визначено, що
особа, якій завдано збитків в
результаті порушення її цивільного
права, має право на їх відшкодування в
повному обсязі. У ч. 2 цієї статті
зазначається, що збитками є втрати,
яких особа зазнала, у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки).

Частиною 3 статті 386 ЦК України
передбачено, що власник, права якого
порушені, має право на відшкодування
завданої йому майнової та моральної
шкоди.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала. Особа,
яка завдала шкоди, звільняється від її
відшкодування, якщо вона доведе, що
шкоди завдано не з її вини.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27
березня 1992 року «Про практику розгляду
судами цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», розглядаючи
позови про відшкодування шкоди, суди
повинні мати на увазі, що шкода,
заподіяна особі і майну громадянина
або заподіяна майну юридичної особи,
підлягає відшкодуванню в повному
обсязі особою, яка її заподіяла, за
умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

Таким чином, оскільки в ході розгляду
даного спору встановлено, що факт
залиття квартири позивача не
оспорюється, проте виходячи з показів
свідка ОСОБА_4, суд не вбачає вини
відповідачів в залитті даної квартири,
оскільки відповідач ОСОБА_3 не
заперечує, що залиття відбулося з
батареї, але при цьому вона пояснює те,
що виконала вимогу оголошення та
відкрила кран, але до кінця його не
викручувала, тому не вбачає в своїх
діях вини, яка призвела до залиття та її
з дочкою відповідальності за випадок,
який стався.

Відповідачі та їх представник
вважають, що акт про залиття даної
квартири та винність відповідачів у
його виникненні відповідальною
установою, а саме ЖРЕО, не складався.
Матеріальних претензій до власника
квартири з боку нищерозташованої
квартири, де проживає свідок ОСОБА_8 не
пред'являлось, хоча факт залиття її
квартири зафіксований актом.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що
позов в цій частині задоволенню не
підлягає, і зв'язку із відсутністю
встановлення фактичного винуватця
залиття.

Тобто, оскільки в ході розгляду даного
спору встановлено, що факт залиття
квартири позивача виявлено лише згідно
висновку №1369 від 22.02.2013 року, доданого
до справи, однак в цих документах не
зазначено, що в даному залитті винними
є відповідачі, які на той час мешкали в
спірній квартирі, а отже вони не можуть
бути прийняті судом в якості належних
доказів у відповідності до вимог
чинного законодавства.

В зв'язку з вищевикладеним, посилання
представників позивача про ту
обставину, що залиття квартири АДРЕСА_1
відбулось з вини відповідачів суд не
приймає до уваги, оскільки в силу ст. 59-60
ЦПК України передбачено, що обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування. Крім того, кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Крім того, позивачем також в повному
обсязі не доведено вимог про стягнення
з відповідачів на його користь
житлово-комунальних та
телекомунікаційних послуг в сумі 2740,26
грн., оскільки як встановлено в
судовому засіданні відповідачі дійсно
проживали в спірній квартирі, однак
тільки до грудня 2012 року, а тому позовні
вимоги в цій частині підлягають
частковому задоволенні в розмірі 2 400,26
грн. (2 740,26 - 340 = 2 400,26 грн. (де сума до
сплати за грудень 2012 року становить 680
грн. : 2 = 340 грн., проживання відповідачів
в спірній квартирі за половину місяця).

Враховуючи зазначене, суд приходить до
висновку, про недоведеність позовних
вимог в частині стягнення з
відповідачів матеріальних збитків, з
урахуванням сплачених коштів за
проведення експертизи в розмірі 12 407,60
грн., оскільки його представниками не
надано належних доказів того, що
залиття квартири, яке відбулось 24.10.2012
року відбулося саме з вини
відповідачів.

Що стосується позовних вимог, щодо
стягнення з відповідачів витрат за
оплату житлово-комунальних та
телекомунікаційних послуг, то суд
вважає їх частково доведеними, тому
присуджує до стягненню з відповідачів
в солідарному порядку заборгованості в
розмірі 2 400,06 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої
сторони понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 22, 387, 1166 ЦК України,
ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215,218 ЦПК України,
суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3
про стягнення матеріальної шкоди та
витрат по оплаті житлово-комунальних
послуг - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 заборгованість за
оплату житлово-комунальних послуг в
розмірі 2 400,06 грн. та витрати по сплаті
судового збору в розмірі 229,41 грн., а
всього на загальну суму 2 629,47 грн.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення.

Суддя: