Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" травня 2014 р.

Суворовський районний суд м. Одеси в
складі:

головуючого судді - Кисельова
В.К.,

при секретарі судового засідання
- Дзюба Г.І.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3,
представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду № 21
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про припинення права на частку у
спільному майні, визнання права
власності та стягнення витрат за
комунальні послуги, а також за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про зобов'язання не перешкоджання у
користуванні власністю та стягнення
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до
ОСОБА_3 про припинення права спільної
часткової власності, про зобов'язання
виселення, стягнення частини коштів за
комунальні послуги.

Вищевказані позовні вимоги мотивовані
тим, що, позивачка ОСОБА_1 одружилась з
ОСОБА_3 22 січня 1999 року. ІНФОРМАЦІЯ_4 у
цьому шлюбі народилась дитина - ОСОБА_5.

20 лютого 2013 року Суворовським районним
судом м. Одеси шлюб між сторонами було
розірвано, а також проведений поділ
майна подружжя. Так, за ОСОБА_3 було
визнано право власності на 1/4 частку
квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_1 визнано
право власності на 3/4 частки
вищевказаної квартири.

Позивачка стверджує, що після
розірвання шлюбу сторони залишились
спільно проживати у спірній квартирі.
Однак спільне проживання сторін є
неможливе, оскільки зі сторони
відповідача постійно виникають сварки,
він агресивно ставиться до неї, а також
до доньки. Відповідач має право
власності на інше житло за адресою
АДРЕСА_2.

В зв'язку з тим, що спільне проживання
сторін є неможливим, а частка
відповідача є незначною та такою, що не
може бути виділена в натурі, позивачка
просить припинити право власності
відповідача на ? частки квартири,
стягнувши з неї на користь відповідача
її ринкову вартість.

Крім того, позивачка просить
зобов'язати відповідача виселитись з
квартири, а також стягнути з нього ?
частку сплачених комунальних послуг в
період з серпня 2002р. по липень 2013р.,
враховуючи ? частку за дитину, а всього
суму у розмірі 3053 гривні. (а.с.5)

22.08.2013р. ОСОБА_1 надіслала до суду
уточненні позовні вимоги, в яких
просила також стягнути з неї на користь
відповідача кошти за 1/4 частку спірної
квартири, відповідно до висновків
експертизи, а також визнати за нею
право власності на квартиру в цілому.
(а.с. 66)

04.02.2014р. зі сторони ОСОБА_1 надійшли
доповнення до позовних вимог, згідно
яких вона просила стягнути з
відповідача додатково кошти за
комунальні послуги у розмірі 1698,04 коп.
(а.с. 156)

Під час судового засіданні 05.05.14 р.
ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та
просила стягнути з відповідача на її
користь комунальні послуги у розмірі
5770 гривень за період з серпня 2012р. по
квітень 2014р..

02.09.2013р. до суду надійшов зустрічний
позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення
перешкод у користуванні власністю,
стягнення моральної шкоди.

Вищевказані зустрічні позовні вимоги
мотивовані тим, що за ОСОБА_3 рішенням
Суворовського районного суду м. Одеси
від 20.02.2013р. визнано право власності на
? частку квартири АДРЕСА_1. Однак ОСОБА_1
постійно чинить перешкоди у
користуванні квартирою, не дає
можливості зареєструвати право
власності на квартиру, приміщенням
загального користування, що спричиняє
йому моральну шкоду.

На підставі викладеного, ОСОБА_3
просив зобов'язати ОСОБА_1 передати
йому кондиціонер «СВС», не
перешкоджати йому користуватись
приміщенням загального користування,
допустити інженера БТІ для
виготовлення технічного паспорту, не
перешкоджати у встановленні побутової
техніки, меблів. Крім того, ОСОБА_3
просив стягнути з ОСОБА_1 моральну
шкоду у розмірі 5000 гривень. (а.с. 69)

19.11.2013р. ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги
та просив зобов'язати ОСОБА_1 передати
йому кондиціонер «СВС», не
перешкоджати йому користуватись
приміщенням загального користування -
кухнею, ванною кімнатою, туалетом,
допустити інженера БТІ для
виготовлення технічного паспорту, не
перешкоджати у встановленні побутової
техніки, меблів, залишити у спільному
користуванні бойлер, мийку та сушку для
посуди, стягнути з ОСОБА_1 компенсацію
за майно у розмірі 5550 гривень, витрати
за виклик інспектора БТІ у розмірі 200
гривень, а також стягнути з ОСОБА_1
моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.
(а.с. 123-124).

В судовому засіданні ОСОБА_1, а також її
представник підтримали позовні вимоги,
а також підтвердили обставини
заявленого позову. ОСОБА_1 пояснила, що
спільне проживання сторін є неможливе,
проте відповідач відмовлявся
добровільне вирішити питання про
продаж належної йому частки. Крім того,
відповідач проживав в квартирі по
лютий 2014р., проте з серпня 2012р. будь-яких
коштів на сплату комунальних послуг не
надавав. В судовому засіданні ОСОБА_1
визнала позовні в частині сплати на
користь ОСОБА_3 суму у розмірі 5550
гривень, як вартість його частки у
спільно набутому майні - меблів, згідно
заявлених зустрічних позовних вимог.
Вона також не заперечувала проти
задоволення позовних вимог щодо
передання йому кондиціонеру марки
„СВС".

ОСОБА_3, а також його представник
позовні вимоги визнали частково, а
також наполягали на задоволенні
зустрічних позовних вимог. Так ОСОБА_3
визнав позовні вимоги в частині
визнання за ОСОБА_1 права власності на
1/4 частку квартири АДРЕСА_1, а також
погодився з його виселенням із
зазначеної квартири. В той же час він
лише частково визнав позовні вимоги в
частині сплати комунальних послуг та
погодився сплатити лише суму у розмірі
1074 гривні 66 копійок. Він пояснив, що
оскільки він сплачує за комунальні
послуги за іншу квартири, а також не
користується спірною квартирою з
листопада 2013р. він не згоден сплачувати
комунальні послуги.

Вивчивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, суд
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про припинення права на частку у
спільному майні, визнання права
власності та стягнення витрат за
комунальні послуги, а також зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
зобов'язання не перешкоджання у
користуванні власністю та стягнення
моральної шкоди підлягають частковому
задоволенню.

Так судом встановлено, що ОСОБА_1
одружилась з ОСОБА_3 22 січня 1999 року.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у цьому шлюбі народилась
дитина - ОСОБА_5.

20 лютого 2013 року Суворовським районним
судом м. Одеси шлюб між сторонами було
розірвано, а також проведений поділ
майна подружжя. Так, за ОСОБА_3 було
визнано право власності на 1/4 частку
квартири АДРЕСА_1, а за ОСОБА_1 визнано
право власності на 3/4 частки
вищевказаної квартири. Крім того,
рішенням суду був встановлений порядок
користування даної квартирою та за
ОСОБА_3 було визнано право користування
кімнатою площею 12,3 кв.м. (а.с. 8-9)

В судовому засіданні встановлено, що
після розірвання шлюбу сторони
залишились спільно проживати у спірній
квартирі. Проте фактичне спільне
користування сторін квартирою
ускладнювалось, оскільки між сторонами
постійно виникали сварки, що сторони
підтвердили в судовому засіданні.

Суд вважає, що між сторонами виникли
правовідносини щодо права спільної
часткової власності, які регулюються
Главою 26 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України
майно, що є у власності двох
або більше осіб (співвласників),
належить їм на праві спільної
власності (спільне майно).

Частиною 1 ст. 356 ЦК України
встановлено, що власність двох чи
більше осіб із визначенням часток
кожного з них у праві власності є
спільною частковою власністю.

Статтею 365 ЦК України встановлено, що
право особи на частку у спільному
майні може бути припинене за
рішенням суду на підставі позову інших
співвласників якщо: 1) частка є
незначною і не може бути виділена в
натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне
володіння і користування майном є
неможливим; 4) таке припинення не
завдасть істотної шкоди інтересам
співвласника та членам його сім'ї.

ОСОБА_1 наданий як додаток до
позовної заяви «Звіт про визначення
оціночної (ринкової) вартості
чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_1»,
який був виконаний ПП «Експерта оцінка
майна». У вищевказаному звіті
зазначено, що він може бути
використаний тільки з метою, що
продекламована у вступі до звіту, а
саме для цілей оподаткування при
нотаріальному посвідченні
цивільно-правових угод».

В зв'язку з чим, вищевказаний звіт,
відповідно до п. 17 Постанови Пленуму
ВСУ № 5 від 12.06.2009р. «Про застосування
норм цивільного процесуального
законодавства, що регулюють
провадження у справі до судового
розгляду» може бути розцінений судом
лише як письмовий доказ, який підлягає
дослідженню в судовому засіданні та
відповідній оцінці.

Ухвалою суду від 04.02.2014р. за
клопотанням ОСОБА_3 суд призначив по
справі судову будівельно-технічну
експертизу.

Відповідно до висновку судової
будівельно-технічної експертизи
№603/1314/24 від 31.03.2014р., яка була проведена
Одеським науково-дослідним інститутом
судових експертиз, ринкова вартість
квартири АДРЕСА_1 склала суму у розмірі
758956 гривень, тобто вартість 1/4 частки
квартири складає суму у розмірі 189739
гривень. При цьому, експертом
встановлено, що виділити 1/4 частку
квартири у самостійну квартиру із
самостійним виходом є неможливо. (а.с.
172-182)

Частиною 2 ст. 365 ЦК України
встановлено, що суд постановляє
рішення про припинення права особи
на частку у спільному майні за умови
попереднього внесення позивачем
вартості цієї частки на депозитний
рахунок суду.

Ухвалою суду від 18.07.2013р. було
задоволено клопотання ОСОБА_1 про
внесення на депозитний рахунок
Територіального управління ДСА в
Одеській області суму коштів у
розмірі 97025 гривень. Вищевказана
суму ОСОБА_1 внесла на депозитний
рахунок ТУ ДСА в Одеській області,
згідно квитанції № 2773 від 22.08.2013р. (а.с.
95)

Крім того, ОСОБА_1 додатково заплатила
суму у розмірі 92714 гривень, згідно
квитанції № 1309 від 29.04.2014р..

Таким чином, ОСОБА_1 виконала вимоги,
які визначені ч. 2 ст. 365 ЦК України.

На підставі викладеного, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення
права спільної часткової власності,
визнання права власності підлягають
задоволенню.

В зв'язку з чим, суд вважає, що
необхідно:

- припинити спільну часткову власність
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на квартиру
АДРЕСА_1, шляхом припинення права
власності ОСОБА_3 на 1/4 частку квартири
АДРЕСА_1;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4
частки квартири АДРЕСА_1, (загальною
площею 88,1 кв.м., жилою площею 50,3 кв.м.,
підсобна площа 28,7 кв.м.), що належать
ОСОБА_3 на підставі рішення
Суворовського районного суду м. Одеси
від 20 лютого 2013 року;

стягнути з ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1, що
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1) на
користь ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2, що
зареєстрований за адресою АДРЕСА_2) за
рахунок за рахунок коштів, які
перебувають на рахунку ТУ ДСА України в
Одеській області, код ОКПО 26302945, р/р
НОМЕР_3 МФО 828011 у розмірі 97025 гривень, що
сплачені за квитанцію № 2773 від 22.08.2013р.,
а також у розмірі 92714 гривень, що
сплачені за квитанцією № 1309 від
29.04.2014р..

Суд також вважає, що підлягають
задоволенню позовні вимоги про
виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1,
оскільки згідно вимог ст. 391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

В зв'язку з тим, що право власності
ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1
припиняється, а ОСОБА_1, як власник
квартири на надала згоду на подальше
користування квартирою, то відповідач
втрачає право також на користування, а
тому підлягає виселенню.

Позивачкою також заявлені вимоги про
стягнення з відповідача 1/4 частки
сплачених комунальних послуг в період
з серпня 2002р. по квітень 2014р.,
враховуючи 1/2 частку за дитину, а всього
суму у розмірі 5700 гривні.

Судом встановлено, що в квартирі
АДРЕСА_1 позивачка ОСОБА_1,
неповнолітня дочка ОСОБА_5, ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітня ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3.

ОСОБА_3 зареєстрований за адресою
АДРЕСА_2.

Судом встановлено, що ОСОБА_1
одружилась з ОСОБА_3 22 січня 1999 року.
ІНФОРМАЦІЯ_4 у цьому шлюбі народилась
дитина - ОСОБА_5.

20 лютого 2013 року Суворовським районним
судом м. Одеси шлюб між сторонами було
розірвано, а також проведений поділ
майна подружжя. Вищевказаним рішенням
встановлений факт, що фактично сторони
не підтримували шлюбні відносини з
серпня 2012р., проте ОСОБА_3 продовжував
проживати в квартирі. Згідно рішення
суду, ОСОБА_3 набув право власності на 1/4
частку квартири, а також за ним було
визнано право користування кімнатою №
1, площею 12,3 кв.м..

В судовому засіданні позивачка
пояснила, що відповідач проживав в
квартирі по лютий 2014р., проте до
теперішнього часу він має можливість
користуватись квартирою, а його
особисті речи зберігаються в його
кімнаті, яка зачинена.

Відповідач пояснив, що дійсно він має
можливість користуватись квартирою,
проте фактично в ній не проживає з
листопада 2013р., оскільки орендував іншу
квартиру. Він також підтвердив той
факт, що з серпня 2012р. будь-яких коштів
на сплату комунальних послуг не
надавав.

Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК України
співвласник відповідно до своєї частки
у праві спільної часткової власності
зобов'язаний брати участь у витратах
на

управління, утримання та збереження
спільного майна, у сплаті податків,
зборів (обов'язкових платежів), а
також нести відповідальність перед
третіми особами за зобов'язаннями,
пов'язаними із спільним майном.

Згідно з ч. 3 ст. 156 ЖК України члени
сім'ї власника будинку (квартири)
зобов'язані дбайливо ставитися до
жилого будинку (квартири). Повнолітні
члени сім'ї власника зобов'язані брати
участь у витратах по утриманню будинку
(квартири) і придомової території та
проведенню ремонту. Спори між
власником та членами його сім'ї про
розмір участі в витратах вирішуються
в судовому порядку.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦК
України, ч. 3 ст. 156 ЖК України, суд
вважає, що відповідач повинен нести
витрати пов'язані зі сплатою
комунальних послуг, відповідно до
своєї частки у праві спільної
часткової власності, тобто 1/4 частки.

При цьому, суд вважає, що відповідач не
повинен сплачувати за комунальні
послуги за свою неповнолітню дочку
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, оскільки такі
витрати повинні нести повнолітті члени
сім'ї або співвласники, відповідно до
своєї частки. Крім того, комунальні
послуги не нараховуються на
неповнолітніх членів сім'ї. В зв'язку з
вищезазначеним, позовні вимоги ОСОБА_1
до ОСОБА_3 щодо зобов'язання погасити
половину суми за споживання дитиною не
підлягають задоволенню.

В той же час, суд вважає можливим
задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення витрати за
комунальні послуги за період з серпня
2012р. по квітень 2014р., у розмірі 1/4
частки, тобто відповідно до частки у
праві спільної часткової власності.

Позивачкою надана відповідні
квитанції (а.с. 38-56, 157-165)

За 2012р.:

квитанція № 83 від 30.08.2012р. у розмірі 224
гривні 76 копійок,

квитанція № 7/8 від 30.08.2012р. у розмірі 131
гривня 93 копійки,

квитанція № 11/14 від 30.08.2012р. у розмірі 89
гривень 20 копійок,

квитанція № 9/12 від 30.08.2012р. у розмірі 222
гривні 13 копійок;

квитанція № 3/5 від 29.09.2012р. у розмірі 222
гривень 13 копійок, квитанція №5/7 від
03.11.2012р. у розмірі 222 гривні 13 копійок,
квитанція № 3/3 від 03.11.2012р. у розмірі 131
гривня 93 копійок,

квитанція № 1/1 від 29.09.2012р. у розмірі 131
гривня 93 копійки,

квитанція № 5/7 від 29.09.2012р. у розмірі 66
гривень 90 копійок,

квитанція №7/11 від 06.12.2012р. у розмірі 183
гривні 46 копійок, квитанція № 8/14 від
06.12.2012р. у розмірі 240 гривень 40 копійок,
квитанція № 9/15 від 06.12.2012р. у розмірі 44
гривні 60 копійок,

за 2013р. квитанція № 3/5 від 02.02.2013р. у
розмірі 483 гривні 02 копійки, квитанція
№ 4/6 від 02.02.2013р. у розмірі 5 гривень 50
копійок, квитанція № 5/7 від 02.02.2013р. у
розмірі 89 гривень 20 копійок, квитанція
№ 6/8 від 02.02.2013р. у розмірі 5 гривень 50
копійок,

квитанція № 1/1 від 02.02.2013р. у розмірі 753
гривні 72 копійки,

квитанція № 1610006 від 02.02.2013р. у розмірі
137 гривень 79 копійок,

квитанція № 7/10 від 02.03.2014р. у розмірі 248
гривень 01 копійка,

квитанція № 14 від 02.03.2014р. у розмірі 7,00
гривень.

квитанція № 17 від 19.03.2013р. у розмірі 423
гривні 45 копійок,

квитанція № 94/01 від 15.03.2014р. у розмірі 3,00
гривні,

квитанція №35/53 від 15.03.2014р. у розмірі 418
гривень 35 копійок,

квитанція 6/7 від 02.03.2014р. у розмірі 398
гривень 16 копійок,

квитанція № 37/58 від 15.03.2014р. у розмірі 224
гривні 73 копійки,

квитанція № 36/56 від 15.03.2014р. у розмірі 234
гривні 74 копійки,

квитанція № 41 від 15.03.2014р. у розмірі 10
гривень 50 копійок,

квитанція № 94 від 15.03.2014р. у розмірі 387
гривень 90 копійок;

квитанція №653/01 від 10.04.2014р. у розмірі 3,00
гривні,

квитанція № 653 від 10.04.2014р. у розмірі 137
гривень 33 копійки,

квитанція № 43/60 від 10.04.2014р. у розмірі 133
гривні 80 копійок,

квитанція № 128 від 10.04.2014р. у розмірі 10
гривень 50 копійок,

квитанція № 41/56 від 10.04.2014р. у розмірі 398
гривень 16 копійок,

квитанція № 42/59 від 10.04.2014р. у розмірі 234
гривні 74 копійки,

квитанція № 7/11 від 25.03.2013р. у розмірі 398
гривень 16 копійок, квитанція № 8/12 від
25.03.2013р. у розмірі 4 гривні; квитанція
№9/15 від 25.03.2013р. у розмірі 238 гривень 76
копійок, квитанція № 10/16 від 25.03.2013р. у
розмірі 4 гривні;

квитанція № 11/17 від 25.03.2013р. у розмірі 44
гривні 60 копійок, квитанція № 12/18 від
25.03.2013р. у розмірі 4 гривні, квитанція
№11/15 від 27.04.2013р. у розмірі 224 гривні 77
копійок,

квитанція № 7/9 від 01.04.2013р. у розмірі 44
гривні 60 копійок;

квитанція №5/5 від 01.04.2013р. у розмірі 392
гривні 84 копійки, квитанція № 6/8 від
01.04.2013р. у розмірі 241 гривні 51 копійка,

квитанція № 10/12 від 27.04.2013р. у розмірі 418
гривень 35 копійок, квитанція № 30/128 від
17.06.2013р. у розмірі 828 гривень 77 копійок,

квитанція № 99 від 27.04.2013р. у розмірі 197
гривень 98 копійок;

квитанція № 097 від 12.06.2013р. у розмірі 338
гривень 01 копійка;

квитанція № 13/16 від 16.07.2013р. за липень
2013р. у розмірі 241 гривня 51 копійка,
квитанція № 11/12 від 16.07.2013р. у розмірі 131
гривня 93 копійки, квитанція № 18632556 від
16.07.2013р. у розмірі 176 гривень 77 копійок,

квитанція № 3/5 від 24.08.2013р. у розмірі 248
гривень 01 копійка;

квитанція № 2/2 від 24.08.2013р. у розмірі 131
гривня 93 копійки,

квитанція № 15/18 від 30.10.2013р. у розмірі 446
гривень 40 копійок,

квитанція № 16/16 від 30.10.2013р. у розмірі 4
гривні,

квитанція № 13/16 від 30.10.2013р. у розмірі 495
гривень 15 копійок,

квитанція № 14/17 від 30.10.2013р. у розмірі 4
гривні,

квитанція № 11/12 від 30.10.2013р. у розмірі 263
гривні 86 копійок;

квитанція № 12/13 від 30.10.2013р. у розмірі 4
гривні,

квитанція № 39 від 21.11.2013р. у розмірі 181
гривня 79 копій ок;

квитанція 30/1 від 21.11.2013р. у розмірі
2 гривні;

квитанція № 57/82 від 14.12.2013р. у розмірі 744
гривні 79 копійок,

квитанція № 160 від 14.12.2013р. у розмірі 14
гривень,

квитанція № 58/85 від 14.12.2013р. у розмірі 494
гривні 29 копійок,

квитанція № 59/86 від 14.12.2013р. у розмірі 446
гривень,

квитанція № 305 від 14.12.2013р. у розмірі 315
гривень 90 копійок,

квитанція № 305/01 від 14.12.2013р. у розмірі
3,00 гривні,

за 2014р квитанція № 50/68 від 18.01.2014р. у
розмірі 398 гривень 16 копійок,

квитанція № 52/72 від 18.01.2014р. у розмірі 356
гривень 80 копійок,

квитанція №51/71 від 18.01.2014р. у розмірі 248
гривень 01 копійка,

квитанція № 59 від 18.01.2014р. у розмірі 10
гривень 50 копійок,

квитанція № 101 від 18.01.2014р. у розмірі 157
гривень 91 копійка;

квитанція № 101/01 від 18.01.2014р. у розмірі
3,00 гривні,

Всього сплачено позивачкою за
вищевказаний період сума у розмірі у
розмірі 15460 гривень 19 копійок за
комунальні послуги, а також сума у
розмірі 138 гривень 50 копійок за
банківський послуги, тобто всього сума
у розмірі 15598 гривень 69 копійок.

Крім того, позивачкою надані квитанції
за сплату електроенергії у розмірі 269
гривень 28 копійок від 29.09.2012р., а також у
розмірі 405 гривень 32 копійки від
03.11.2012р.. Однак з вищевказаних квитанцій
неможливо встановити за яку саме
квартиру сплачувала позивачка, а тому,
суд вважає, що їх неможливо прийняти до
уваги. (а.с. 54)

На підставі викладеного, суд вважає, що
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає
сплаті сума у розмірі 3899 гривень 67
копійок, тобто за період з серпня 2012р.
по квітень 2014р..

Суд вважає, що зустрічні позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
зобов'язання не перешкоджання у
користуванні власністю та стягнення
моральної шкоди підлягають частковому
задоволенню.

Так, згідно рішення Суворовського
районного суду м. Одеси від 20.02.2013р. за
ОСОБА_3 було визнано право особистої
власності на кондиціонер марки „СВС".
Таким чином, відповідно до ст. 391 ЦК
України позивач має право на
зобов'язання ОСОБА_1 демонтувати даний
кондиціонер та передати його ОСОБА_3

Суд також вважає, що відповідно до
ст. 69-75 СК України, підлягають
задоволенню позовні вимоги ОСОБА_3 про
стягнення з ОСОБА_1 вартості 1/2 частини
майна, яке було придбане під час шлюбу,
а саме кухонних меблів, електричної
плити, витяжки, столу, м'якого кутку,
телевізору та ДВД, кофе варки, чайнику,
мікрохвильової плити, пральної машинки
у розмірі 5550 гривень. Вищевказане майно
не було предметом розгляду справи, за
якою 20.02.2013р. судом ухвалене відповідне
рішення. Крім того, ОСОБА_1 визнала
вищевказані позовні вимоги.

В той же час, не підлягають
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 щодо
зобов'язання ОСОБА_1 не перешкоджати
йому у користуванні приміщеннями
загального користування, а також
встановлення пральної машинки, меблів
на кухні та в коридорі, залишення у
спільному користуванні бойлеру, мийки
та сушки для посуду, допуску інженера
БТІ, оскільки суд припиняє право
спільної часткової власності сторін та
приймає рішення щодо виселення ОСОБА_3.

Суд вважає, що відсутні підстави
для задоволення позовних вимог в
частині вимог про стягнення витрат за
виклик інженера БТІ у розмірі 200
гривень, оскільки ОСОБА_3 мав вільний
доступ до квартири.

Крім того, відсутні підстави для
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 5000 гривень, які передбачені
ст.ст. 23, 1167 ЦК України.

Суд вважає, що судові витрати,
згідно ст. 88 ЦПК України, необхідно
розподілити позивачу пропорційно від
задоволених позовних вимоги, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у задоволенні
яких позивачеві відмовлено.

Так позивачкою всього сплачено
судового збору у розмірі 594 гривні 80
копійок, при цьому загальний розмір
позовних вимог складає суму у розмірі
195509 гривень, відповідно суму судового
збору повинна складати 1955 гривень 09
копійок, різниця складає суму у розмірі
1360 гривень 29 копійок.

Вартість 1/4 частки квартири
складає суму у розмірі 189739 гривень, а
також суд стягує з відповідача витрати
за комунальні послуги у розмірі 3899
гривень 67 копійок, тобто всього сума у
розмірі 193638,67, тобто з відповідача
підлягає стягненню судовий збір на
користь держави у розмірі у розмірі
(193638*0,01-594,80) 1341,58 гривень.

Суд також вважає, що необхідно
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
судовий збір у розмірі 594 гривні 80
копійок, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
судовий збір у розмірі 243 гривні 60
копійок, а також 1/2 частину від вартості
проведеної експертизи у розмірі
(2952/2)=1476 гривень, оскільки кожна сторона
набуває за рішенням відповідні права
та обов'язки.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.23, 1167, 355, 356,360,365, 391, ст. 156 ЖК
України, 69-72 СК України, ст.ст. 10, 11, 88, 209,
212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3
про припинення права на частку у
спільному майні, визнання права
власності та стягнення витрат за
комунальні послуги, а також зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про
зобов'язання не перешкоджання у
користуванні власністю та стягнення
моральної шкоди - задовольнити
частково.

2. Припинити спільну часткову
власність між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на
квартиру АДРЕСА_1, шляхом припинення
права власності ОСОБА_3 на 1/4 частку
квартири АДРЕСА_1.

3. Визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/4 частки квартири
АДРЕСА_1, (загальною площею 88,1 кв.м.,
жилою площею 50,3 кв.м., підсобна площа 28,7
кв.м.), що належать ОСОБА_3 на підставі
рішення Суворовського районного суду
м. Одеси від 20 лютого 2013 року.

4. Стягнути з ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1, що
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1) на
користь ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2, що
зареєстрований за адресою АДРЕСА_2) за
рахунок за рахунок коштів, які
перебувають на рахунку ТУ ДСА України в
Одеській області, код ОКПО 26302945, р/р
НОМЕР_3 МФО 828011 у розмірі 97025 гривень, що
сплачені за квитанцію № 2773 від 22.08.2013р.,
а у розмірі 92714 гривень, що сплачені за
квитанцією № 1309 від 29.04.2014р..

5. Виселити ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2, що
зареєстрований за адресою АДРЕСА_2) з
квартири АДРЕСА_1 без надання іншого
жилого приміщення.

6. Стягнути з ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1, що
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1) на
користь ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2, що
зареєстрований за адресою АДРЕСА_2)
компенсацію за частину спільного
сумісного майна у розмірі 5550 гривень,
судовий збір у розмірі 243 гривні 60
копійок, частину коштів за проведення
експертизи у розмірі 1476 гривень, а
всього стягнути суму у розмірі 7269
гривень 60 копійок.

7. Стягнути з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2, що
зареєстрований за адресою АДРЕСА_2) на
користь Держави судовий збір у розмірі
1341 гривень 58 копійок.

8. Стягнути з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_2, що
зареєстрований за адресою АДРЕСА_2) на
користь ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1, що
зареєстрована за адресою АДРЕСА_1)
судовий збір у розмірі 594 гривні 80
копійок, витрати за комунальні послуги
у розмірі 3899 гривень 67 копійок.

9. Зобов'язати ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1,
що зареєстрована за адресою АДРЕСА_1)
демонтувати та передати ОСОБА_3 (іпн.
НОМЕР_2, що зареєстрований за адресою
АДРЕСА_2) кондиціонер СВС.

10. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1
про зобов'язання не перешкоджання у
користуванні приміщеннями загального
користування, а також встановлення
пральної машинки, меблів на кухні та в
коридорі, залишення у спільному
користуванні бойлеру, мийки та сушки
для посуду, допуску інженера БТІ,
відшкодування моральної шкоди -
залишити без задоволення.

Рішення суду може бути
оскаржено в апеляційному порядку
через Суворовський районний суд м.
Одеси шляхом подачі апеляційної скарги
в 10-ти денний строк з дня
проголошення.

Суддя