АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
МІСТА КИЄВА№22-ц/796/4919/14
Головуючий у1-й інстанції
Доповідач Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого
Панченка М.М.

суддів
Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

при секретарі
Мікітчак А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2, який на
підставі довіреності діє в інтересах
ОСОБА_3, на рішення Солом'янського
районного суду м. Києва від 19 лютого 2014
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Приватного акціонерного товариства
«Українська гірничо-металургійна
компанія» про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Приватного
акціонерного товариства «Українська
гірничо-металургійна компанія»(далі по
тексту - ПрАТ «УГМК») з вимогами про
поновлення його на роботі на посаді
головного інженера, з якої був
звільнений на підставі наказу №148 від 26
вересня 2013 року у зв'язку із
скороченням штату згідно з п.1 ст. 40 КЗпП
України. Послався на те, що його не було
вчасно, тобто за 2 місяці, повідомлено
про майбутнє звільнення, не було
запропоновано будь-яку іншу посаду
замість тієї, що скорочується, а також
роботодавцем не враховано переважне
право позивача на залишення на роботі
при вивільненні у зв'язку з тим, що у
його сім'ї немає інших працівників із
самостійним заробітком./а.с. 1-3/

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 19 лютого 2014 року у
задоволенні зазначеного позову
відмовлено. /а.с. 108-109/

Не погодившись з таким судовим
рішенням, представник позивача
оскаржив його до апеляційної інстанції
та просив скасувати і ухвалити нове
рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до
ПрАТ «УГМК» задовольнити у повному
обсязі. Послався на те, що судом першої
інстанції не з'ясовано, чи дійсно мало
місце скорочення чисельності або штату
працівників та чи додержано
роботодавцем норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника. Крім
того, зазначає, що судом не враховано
переважне право ОСОБА_3 на залишення на
роботі у відповідності до ч. 1 ст. 42 КЗпП
України, а також той факт, що
відповідачем не запропоновано
позивачу будь-яку іншу посаду замість
тієї, що скорочується та не направлено
спеціальне повідомлення про майбутнє
звільнення до районного центру
зайнятості.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, що з'явились до суду, з'ясувавши
обставини справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач працював в ПрАТ «УГМК» з 03.09.2001
року, і був прийнятий на роботу згідно з
наказом №127-л. 01.03.2011 р. ОСОБА_3 був
переведений на посаду головного
інженера Київської регіональної філії
АТ «УГМК», на якій і працював до дня
звільнення 27.09.2013р.

Про скорочення штату АТ «УГМК», зокрема
посад головних інженерів в
регіональних філіях, видано наказ №110
від 18.07.2013 року/а.с. 62/, з яким 23 липня 2013
року позивач персонально був
ознайомлений під розписку. /а.с. 67-68/

У зв'язку з відсутністю в технічному
департаменті АТ «УГМК» і в Київській
регіональній філії вакантних посад в
межах категорії посади ОСОБА_3, а також
іншої роботи за спеціальністю і
присвоєною йому кваліфікацією
гірничого техніка-елекромеханіка і
гірничого інженера відповідно до його
освіти, позивачу не було запропоновано,
як передбачено ст.49-2 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_3 в
позові, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідач дотримався
процедури попередження робітника про
майбутнє виключення посади зі штату, а
також не запропонував позивачу іншу
посаду у зв'язку з відсутністю
вакантних посад в межах категорії
посади головного інженера, а також
іншої роботи за спеціальністю і
присвоєною йому кваліфікацією.

Колегія суддів з таким висновком
погоджується повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. Як вбачається з
матеріалів справи /а.с. 67-68/, з наказом
№110 від 18.07.2013 року про майбутнє
вивільнення позивач був ознайомлений
23.07.2013 року. Наказ про звільнення ОСОБА_3
видано 27.09.2013 року/а.с. 69/, тобто після
спливу встановленого КЗпП
двохмісячного строку.

За змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП, одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. При відсутності
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно.

Судом першої інстанції правомірно
встановлено, що у зв'язку з відсутністю
в технічному департаменті АТ «УГМК» і в
Київській регіональній філії
вакантних посад в межах категорії
посади ОСОБА_3, а також іншої роботи за
спеціальністю і присвоєною йому
кваліфікацією гірничого
техніка-елекромеханіка і гірничого
інженера відповідно до його освіти,
позивачу не було запропоновано іншої
роботи за відповідною професією чи
спеціальністю.

Щодо доводів скаржника про його
переважне право на залишення на роботі,
слід зазначити наступне. Відповідно до
ч. 1 ст. 42 КЗпП, при скороченні
чисельності чи штату працівників у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці переважне право на
залишення на роботі надається
працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
Разом з тим, скороченню підлягала саме
посада позивача по всіх філіях
підприємства, а тому застосувати
положення про переважне право
залишення на роботі не вбачається за
можливе.

Відповідно до ст. 64 ГК України,
підприємству надано право самостійно
визначати свою організаційну
структуру, встановлювати чисельність
працівників та штатний розпис.

Розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40
КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни
в організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Разом з тим, суд не може надавати оцінку
правомірності і доцільності внесених
змін, оскільки це стосується
господарської діяльності суб'єкта
господарювання і не є предметом
доказування у судових спорах. Колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції в повному обсязі перевірено
чи дійсно відповідні зміни, які стали
підставою для скорочення, мали місце в
структурі або штату ПрАТ «УГМК».

Таким чином, колегія суддів
приходить до висновку, що оскаржуване
судове рішення ухвалено на повно
з'ясованих обставинах з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і не може бути скасоване з
підстав, наведених в апеляційній
скарзі.

З огляду на вищевикладене та керуючись
ст. ст. 303, 307-308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який на
підставі довіреності діє в інтересах
ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду
м. Києва від 19 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: