Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М
У К Р А Ї Н И

06 травня 2014 року
селище
Решетилівка

Решетилівський районний суд
Полтавської області в складі:

головуючого -
судді - Горулька О.М.

при секретарі
- Гудзенко С.В.

з участю: представника
позивача - ОСОБА_1,

відповідача -
ОСОБА_2,

представника
відповідачів - Грущанського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в селищі Решетилівка справу
за позовом ОСОБА_4 та редакції газети
«Нова година» про захист честі,
гідності та ділової репутації, -

В С Т А Н О В
И В :

Позивач ОСОБА_4 звернуся до суду
із позовом, в якому просить зобов'язати
редакцію газети «Нова година»
спростувати недостовірну інформацію
щодо нього, викладену у статті під
назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», опубліковану в
газеті «Нова Година» НОМЕР_1,
(ІНФОРМАЦІЯ_2), та стягти з відповідачів
солідарно на його користь понесенні
ним судові витрати, пов'язані зі
сплатою судового збору - у розмірі 229,41
грн., та з витратами на правову допомогу
- у розмірі 40000 грн., а всього - 40229,41 грн.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилається на те, що у №
43 (23.10 - 29.10.2013 р.) газети «Нова година»
вийшла стаття під назвою
««ІНФОРМАЦІЯ_1», в якій поширена
недостовірна негативна інформація про
нього, яка завдає шкоди його честі,
гідності та діловій репутації, а саме:
не відповідають дійсності положення
статті, де зазначено про його намір
займатися фермерською діяльністю на
території Шилівської та Потічанської
сільських рад Решетилівського району;
неправдивою є інформація про зайняття
компанією «А.К.М.», керівником якої він
є, веденням сільського господарства,
що, на думку позивача, виставляє його
перед мешканцями сіл, де він має намір
займатися фермерським господарством,
як олігарха, латифундиста і наносить
його іміджу непоправної шкоди; автор
статті звинувачує його в незаконних
діях, направлених на отримання
земельних ділянок, та корисливих,
меркантильних мотивах його діяльності,
порівнює його з варягами та
латифундистами.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 позов підтримав,
просив його задовольнити, підтвердив
обставини, викладені в позовній заяві,
і, крім того, суду пояснив, що позивач
ОСОБА_4 має намір зайнятися веденням
фермерського господарства, для цього
хоче створити в с. Каленики
Решетилівського району єдину базу та
залучити до роботи місцеве населення.
Зазначена стаття висвітлює його в
негативному світлі, інформація,
викладена в ній, є неправдивою і
перешкоджає вирішенню питання про
виділення йому земель. Вважає
неправдивими положення абзацу шостого
колонки другої статті, викладеного зі
слів сільського голови Плосківської
сільської ради, стверджує, що
Товариством з обмеженою
відповідальністю «А.К.М.» не
передбачено вирощування зернових та
інших сільськогосподарських технічних
культур, зміст абзацу п'ятого останньої
колонки розцінює як обвинувачення
позивача у захваті землі та намаганні
потруїти людей.

Відповідач ОСОБА_2 позов не
визнав, проти його задоволення
заперечує і суду пояснив, що дійсно він
є автором зазначеної вище статті. Перед
її написанням він відвідав Полтавське
управління земельних ресурсів, мав
розмову із заступником начальника
управління, в ході якої з'ясовував
питання щодо землекористування в
Полтавській області. Стверджує, що дана
стаття є полемічною і її публікацією
він не мав наміру принизити позивача.
Єдиною неточністю в статті є
зазначення сільських рад
Решетилівського району, на території
яких позивач має намір займатися
сільгоспвиробництвом, але ця
неточність була усунена шляхом
наступної публікації. Зміст абзацу
шостого колонки другої статті
викладений зі слів сільського голови і
не є авторською думкою. Всі інші
положення статті є припущенням та
оціночні судження. Визначення «варяги»
має широкий зміст і не є образливим.

Представник відповідача -
редакції газети «Нова година»
Грущанський В.О. позов не визнав і суду
пояснив, що спірна стаття не містить
зазначення жодного факту, крім
помилкового переліку сільських рад, на
території яких позивач має намір
займатися сільгоспвиробництвом, але в
одній із наступних публікацій ця
помилка була виправлена. В іншій
частині відповідно до Закону України
«Про інформацію» були викладені
припущення автора із вживанням
алегорій, гіпербол, на які автор статті
мав право і за які не може нести
відповідальність. З огляду на
вітчизняне законодавство, позиції
Європейського Суду та постанову №1
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року «Про судову практику у
справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
дана стаття не містить жодних посягань
на честь, гідність та ділову репутацію
позивача, а тому позов задоволенню не
підлягає. Порівняння подібних до
позивача осіб з варягами та
латифундистами застосовані у формі
алегорії, крім того, не є образливими,
оскільки мають широкий зміст, у тому
числі - і позитивний. Припущення автора
та його оціночні судження не є фактами,
їх неможливо перевірити, а тому вони
оскарженню не підлягають. Стосовно ТОВ
«А.К.М.», керівником якого є позивач,
зазначає, що заперечення представника
позивача проти положень оскаржуваної
статті, де зазначено про діяльність
цього товариства, не відповідають
дійсності, оскільки згідно Витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців до
виду діяльності товариства, крім
іншого, віднесено і вирощування
зернових культур (крім рису), бобових
культур та насіння олійних культур.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно ч.1 ст. 270 ЦК України
відповідно до Конституції України
фізична особа має право на життя, право
на охорону здоров'я, право на безпечне
для життя і здоров'я довкілля, право на
свободу та особисту недоторканість,
право на недоторканість особистого і
сімейного життя, право на повагу до
гідності та честі, право на таємницю
листування, телефонних розмов,
телеграфної та іншої кореспонденції,
право на недоторканість житла, право на
вільний вибір місця проживання та на
свободу пересування, право на свободу
літературної, художньої і технічної
творчості.

Згідно ч. 1 ст. 275 ЦК України
фізична особа має право на захист свого
особистого немайнового права від
протиправних посягань інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.

Згідно ч. 6 ст. 277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено у друкованих або
інших засобах масової інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування недостовірної інформації
у тому ж засобі масової інформації в
порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 297 ЦК України кожен має
право на повагу до його гідності та
честі. Гідність та честь фізичної особи
є недоторканими. Фізична особа має
право звернутися до суду з позовом про
захист її гідності та честі.

Із змісту постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№ 1 «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»
вбачається, що посяганням на гідність
та честь фізичної особи, її ділову
репутацію є поширення стосовно цієї
особи недостовірної інформації, яка
принижує її гідність та честь чи завдає
шкоди її діловій репутації.

Згідно п. 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№ 1 під гідністю слід розуміти визнання
цінності кожної фізичної особи як
унікальної біопсихосоціальної
цінності, з честю пов'язується
позитивна соціальна оцінка особи в
очах оточуючих, яка ґрунтується на
відповідності її діянь (поведінки)
загальноприйнятим уявленням про добро
і зло, а під діловою репутацією
фізичної особи розуміється набута
особою суспільна оцінка її ділових і
професійних якостей при виконанні нею
трудових, службових, громадських чи
інших обов'язків.

Згідно п. 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№1 вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до частини другої статті 471
Закону України "Про інформацію"
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК
не є предметом судового захисту
оціночні судження, думки, переконання,
критична оцінка певних фактів і
недоліків, які, будучи вираженням
суб'єктивної думки і поглядів
відповідача, не можна перевірити на
предмет їх відповідності дійсності (на
відміну від перевірки істинності
фактів) і спростувати, що відповідає
прецедентній судовій практиці
Європейського суду з прав людини при
тлумаченні положень статті 10
Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження
або думки, поширені в засобі масової
інформації, принижують її гідність,
честь чи ділову репутацію, а також інші
особисті немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй частиною
першою статті 277 ЦК та відповідним
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи
(стаття 37 Закону про пресу, стаття 65
Закону України "Про телебачення і
радіомовлення") у тому ж засобі масової
інформації з метою обґрунтування
безпідставності поширених суджень,
надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в
брутальній, принизливій чи
непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
відповідача може бути покладено
обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Аналогічні положення містить стаття 30
Закону України «Про інформацію».

Із доданої до позовної заяви
статті «ІНФОРМАЦІЯ_1», опублікованої в
НОМЕР_1(ІНФОРМАЦІЯ_2 р.) газети «Нова
година» (а.с. 36), вбачається, що дана
стаття присвячена нагальним проблемам
землекористування в Україні в цілому, і
в Полтавській області зокрема. Автором
цієї статті є відповідач ОСОБА_2, що
підтверджується підписом під статтею
та визнанням цього факту самим
відповідачем. Значна частина статті
містить викладення погляду її автора
щодо порядку виділення землі
землекористувачам, відсторонення
територіальних громад від вирішення
цих питань, неефективного використання
земельних ресурсів та інших проблемних
питань, що стосуються інтересів селян.
При цьому ця стаття носить полемічний
характер, що підтверджується
висловлюванням автора в абзаці
восьмому колонки першої: «Якщо хтось
незгодний із такою оцінкою -
відгукніться!».

Інформацією, викладеною у формі
фактів, в цій статті, є лише зміст
абзацу восьмого колонки другої: «Так
сталося, що саме в Плоскому через
декілька днів після цього відбулася
якась нарада. Тоді й виявилося, що
аналогічна ситуація виникла ще в
чотирьох сільських радах району:
Шилівській, Калениківській,
Потічанській і Демидівській, і скрізь
фігурує одна й та ж особа - претендент
на фермерство - пан ОСОБА_4» та
положення останнього абзацу цієї ж
колонки стосовно ТОВ «А.К.М.».

В судовому засіданні
встановлено, що зазначення в абзаці
восьмому колонки другої статті наміру
позивача займатися
сільськогосподарським виробництвом на
території Шилівської та Потічанської
сільських рад Решетилівського району є
неправдивим, і цей факт визнано обома
сторонами. При цьому редакцією газети
«Нова година» ця неточність виявлена
та в номері ІНФОРМАЦІЯ_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 р.)
опубліковане уточнення до оспорюваної
статті (а.с. 35).

Таким чином в цій частині предмет
спору на момент вирішення справи в суді
перестав існувати.

Стосовно положень останнього
абзацу другої колонки статті в частині
висвітлення характеру діяльності ТОВ
«А.К.М.» та того, що позивач ОСОБА_4 є
його керівником, суд зазначає, що ця
інформація є правдивою, що
підтверджується копією Витягу з
Державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

Абзац шостий колонки другої
статті не є словами автора, а
викладений зі слів сільського голови
Плосківської сільської ради. Крім того,
він не містить жодної негативної
інформації про самого позивача,
оскільки свідчить лише про намір
представників позивача оглянути
земельну ділянку.

Всі інші положення цієї статті, як
і перша її частина, не містить
зазначення жодного факту, який може
бути розцінений як негативна
інформація про позивача, а є лише
думками (припущеннями), оціночними
судженнями автора намірів не стільки
самого позивача, скільки широкого кола
землекористувачів, які проживають за
межами територіальних громад, які
спростуванню та доведенню їх
правдивості не підлягають. При цьому,
як зазначають відповідач ОСОБА_2 та
представник відповідачів Грущанський
В.О., висловлювання «варяги»,
«латифундисти» та «експансія»
використані в статті у формі алегорії
та гіперболи.

Своїм правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому ж засобі масової інформації з
метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку, позивач не скористався.

За таких обставин суд не вбачає
законних підстав для задоволення
позову.

На підставі викладеного,
керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-214 ЦПК
України, ст.ст. 15, 16, 270, 275, 277, 297 ЦК
України, постановою Пленуму Верховного
Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи», суд, -

Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_4 та
редакції газети «Нова година» про
захист честі, гідності та ділової
репутації - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути
подана протягом десяти днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення до Апеляційного
суду Полтавської області через
Решетилівський районний суд.

Головуючий :