АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22-ц/790/3260/14 р.
Головуючий 1 інстанції Журавель В.А.
Справа № 646/6738/13-ц
Доповідач: Коваленко І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

29 квітня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Коровіна С.Г., Овсяннікової А.І.

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі її
представника ОСОБА_2 на рішення
Червонозаводського районного суду
м.Харкова від 12 березня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_1 до Державного
університету
інформаційно-комунікаційних
технологій про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, компенсації за
невикористану відпустку та
відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2013 року ОСОБА_1 звернулась до
суду із позовом до Державного
університету
інформаційно-комунікаційних
технологій про поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу, компенсації за
невикористану відпустку та
відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилалась
на те, що працювала в гуртожитку
Харківського коледжу Державного
університету
інформаційно-комунікаційних
технологій на посаді чергової
гуртожитку в період з 24 березня 2007 року
по 10 листопада 2012 року. На підставі
наказу № 118-к від 08 листопада 2012 року її
було звільнено з займаної посади на
підставі п. З ст. 40 КЗпП України за
систематичне невиконання посадових
обов'язків без поважних причин,
покладених трудовим договором і
правилами внутрішнього трудового
розпорядку.

Вважала, що наказ № 118-к було винесено з
порушенням трудового законодавства.
Так, 21 травня 2012 року наказом № 94 до неї
було застосовано заходи
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани за невиконання наказів
директора коледжу № 37 від 29 лютого 2012
року та № 61 від 06 квітня 2012 року про
виселення з гуртожитку та порушення
вимог Типового положення про
студентський гуртожиток і Положення
про гуртожиток Харківського коледжу
ДУІКТ. Однак відповідно до ст. 147 КЗпП
України догана може застосовуватися до
працівника у разі порушення трудової
дисципліни, а відносини з виселення
відносяться до житлових, а не трудових,
тому наказ № 94 було винесено за
відсутності порушення нею трудових
обов'язків.

Крім того, наказом № 180 від 25 вересня 2012
року до неї було застосовано заходи
дисциплінарного стягнення у вигляді
догани за порушення посадової
інструкції, а саме неодноразове
пропущення у гуртожиток без належного
оформлення сторонніх осіб,
несповіщення посадових осіб про виток
газу та несвоєчасний виклик газової
служби під час чергування 25-26 травня 2012
року. Відповідно до ст. 148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується не пізніше одного
місяця з дня його виявлення, а наказ №
180 було винесено через 4 місяці після
вчинення проступку, тому притягнення
до дисциплінарної відповідальності
також є неправомірним.

Також зазначала, що її звільнення
відбулося за її відсутності під час
розгляду профспілковою організацією
подання адміністрації про звільнення
та без згоди на розгляд цього подання
за її відсутності. Крім того, дійсною
причиною її звільнення були
систематичні звернення до
адміністрації Харківського коледжу з
докладними про порушення комендантом
гуртожитку ОСОБА_4 трудової дисципліни
та порядку доступу сторонніх осіб до
гуртожитку, з приводу чого вона мала
намір звернутися до прокуратури. Тому
вважала, що звільнення з роботи було
здійснено з мотивів помсти за намір
звернутися до правоохоронних органів з
метою викриття порушень з боку
коменданта гуртожитку.

Просила поновити їй пропущений строк
на звернення до суду із позовом про
поновлення на роботі, оскільки вона має
хронічне захворювання з 2003 року,
неодноразове порушення її трудових
прав з боку відповідача призвело до
загострення хронічних хвороб та
завдало душевних страждань. В період з
23 листопада по 13 грудня 2012 року вона
знаходилися на стаціонарному
лікуванні, після чого також
продовжувала хворіти, що є причиною
пропуску строку на звернення до суду.

В зв'язку з цим просила поновити їй
пропущений строк на звернення до суду,
поновити на роботі на посаді чергової
гуртожитку Харківського коледжу
Державного університету
інформаційно-комунікаційних
технологій, стягнути з Харківського
коледжу середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 10 листопада 2012
року до моменту поновлення на роботі,
стягнути з відповідача моральну шкоду
в розмірі 20 000 грн. та стягнути з
відповідача судові витрати.

В процесі розгляду справи доповнила та
уточнила позовні вимоги та просила
стягнути з Державного університету
інформаційно-комунікаційних
технологій на її користь компенсацію
за невикористані дні щорічної
відпустки та середній заробіток за час
затримки виплати з 10 листопада 2012 року
по день ухвалення рішення, поновити
пропущений строк на звернення до суду з
позовом про поновлення на роботі,
визнати недійсним наказ в.о. директора
Харківського коледжу Державного
університету
інформаційно-комунікаційних
технологій № 118-к від 08 листопада 2012
року, поновити на роботі на посаді
чергової гуртожитку Харківського
коледжу Державного університету
інформаційно-комунікаційних
технологій, стягнути з відповідача
середній заробіток за час вимушеного
прогулу з 10 листопада 2012 року по день
ухвалення рішення, стягнути з
відповідача моральну шкоду в розмірі 20
000 грн. та стягнути з відповідача судові
витрати.

Представник відповідача - Державного
університету
інформаційно-комунікаційних
технологій проти задоволення позову
заперечував та пояснив, що протягом 2012
року ОСОБА_1 допустила низку
дисциплінарних проступків та була
притягнута до дисциплінарної
відповідальності. Так, 21 травня 2012 року
на підставі наказу № 94 їй було
оголошено догану за невиконання
наказів директора коледжу про
виселення з кімнати гуртожитку.
Наказом № 180 від 25 вересня 2012 року
ОСОБА_1 було оголошено догану за
порушення п.2.5 посадової інструкції, а
саме допуск сторонніх осіб на
територію коледжу. Вказані накази
ОСОБА_1 не оскаржувалися. У жовтні 2012
року ОСОБА_1 знову допустила порушення
посадових обов'язків, оскільки
пропустила на територію гуртожитку
особу з алкогольними напоями, тому
наказом № 118-к від 08 листопада 2012 року
позивачку було звільнено з роботи.
Вважав, що звільнення позивачки було
здійснено відповідно до умов чинного
трудового законодавства. Крім того,
представник відповідача зазначив, що
позивачка не надала доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду із
позовом про поновлення на роботі, тому
просив застосувати наслідки позовної
давності та відмовити ОСОБА_1 у
задоволенні позову з підстав
пропущення встановленого строку на
звернення до суду із позовом.

Рішенням Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 12 березня 2014 року в
задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі її
представника ОСОБА_2 просить рішення
суду скасувати і ухвалити по справ нове
рішення ,яким задовольнити її вимоги,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, пояснення
з?явившихся осіб, дослідивши матеріали
справи та перевіривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

При цьому колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до ст. 40 ч. З КзПП України
трудовій договір, укладений на
невизначений строк, також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов»язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосувалися заходи дисциплінарного
чи громадського стягнення.

Згідно вимог ч. 1 ст. 233 КЗпП України,
працівник може звернутися з заявою про
вирішення трудового спору
безпосередньо до районного, районного
в місті , міського чи міськрайонного
суду в тримісячний строк з дня, коли він
дізнався або повинен був дізнатися про
порушення свого права, а у справах про
звільнення - в місячний строк з дня
вручення копії наказу про звільнення
або з дня видачі трудової книжки.

Із матеріалів справи вбачається, що
наказом № 92-к від 03 листопада 2007 року
ОСОБА_1 було прийнято на посаду
чергової гуртожитку Харківського
коледжу Державного університету
інформаційно-комунікаційних
технологій (т. 1 а. с. 8, 12).

Відповідно до посадової інструкції
сторожа (чергової) Харківського
коледжу Державного університету
інформаційно-комунікаційних
технологій чергова несе чергування на
прохідній гуртожитку у відповідності з
графіком, перевіряє цілісність
охоронюваного об'єкту, про виявленні
пошкоджень доповідає заступнику
директора з
адміністративно-господарської роботи,
при виникненні пожежі у гуртожитку
піднімає тривогу, повідомляє пожежну
команду, керівництво коледжу, слідкує
за пропускним режимом, внесенням та
винесенням майна, не допускає на
територію коледжу сторонніх осіб,
слідкує за виконанням студентами та
працівниками коледжу Правил
внутрішнього розпорядку, пожежної
безпеки та санітарії, порушникам
робить зауваження та доповідає про
порушення адміністрації коледжу,
приймає та здає чергування, підтримує
приміщення прохідної в належному
стані, виконує роботи, які вимагають
колективної участі. Відповідно до п. 4.1
Інструкції чергова несе
відповідальність за неналежне
виконання або невиконання своїх
посадових обов'язків в межах,
визначених чинним законодавством про
працю ( т. 1 а. с. 76-77).

Згідно наказу № 37 від 29 лютого 2012 року
ОСОБА_1 було виселено з гуртожитку
коледжу з 01 березня 2012 року на підставі
особистої заяви (т.1 а. с. 206).

У зв'язку із тим, що до вказаного строку
ОСОБА_1 не виселилась з гуртожитку,
наказом № 61 від 06 квітня 2012 року
директора Харківського коледжу ДУІКТ
чергова гуртожитку ОСОБА_1 була
попереджена про недопустимість
порушення Типового положення про
студентський гуртожиток та про
необхідність до 10 квітня 2012 року здати
кімнату гуртожитку, в якій вона
мешкала, у задовільному стані (т. 1 а. с.
207).

Наказом № 94 від 21 травня 2012 року
черговій гуртожитку ОСОБА_1 було
оголошено догану за невиконання
наказів директора коледжу № 37 від 29 02
лютого 2012 року та № 61 від 06 квітня 2012
року про виселення з гуртожитку.
Одночасно ОСОБА_1 знов було попереджено
про необхідність виселення з
гуртожитку (т. 1 а. с. 13).

Відповідно по ст. 147 КЗпП України за
порушення трудової дисципліни до
працівника може бути застосовано
тільки один з таких видів стягнення :
догана та звільнення.

Як вбачається з наказів № 37 від та № 61
від 10 квітня 2012 року ОСОБА_1 підлягала
виселенню з гуртожитку Харківського
коледжу на підставі поданої нею заяви.
Однак у зв'язку із тим, що у
встановлений строк вона не звільнила
займану нею кімнату гуртожитку, 21
травня 2012 року наказом № 94 ОСОБА_1 було
оголошено догану.

Надані сторонами докази з приводу
застосування дисциплінарного
стягнення у вигляді догани свідчать
про те, що ОСОБА_1 порушила строки
виселення з гуртожитку, тому
правовідносини, які виникли між
сторонами з цього приводу, регулюються
нормами житлового законодавства, а не
трудового. Цей факт також узгоджується
з посадовою інструкцією чергової, яка
чітко та вичерпно визначає обов'язки
чергової гуртожитку під час виконання
трудових обов'язків.

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку
стосовно того, що наказом № 94 від 21
травня 2012 року ОСОБА_1 було
безпідставно притягнуто до
дисциплінарної відповідальність та
накладено стягнення у вигляді догани
за невиконання наказів директора
коледжу та порушення п. 1.3 посадової
інструкції.

Згідно наказу № 180 від 25 вересня 2012 року
за порушення посадової інструкції, а
сам неодноразове пропущення у
гуртожиток без належного оформлення
сторонніх осіб, не сповіщення
завідувача гуртожитком та інших
осадових осіб про виток газу і
несвоєчасний виклик працівників
газової служби під час чергування 25-26
червня 2012 року черговій гуртожитку
ОСОБА_5 було оголошено догану (т. 1 а. с.
14).

На підтвердження факту порушення
ОСОБА_1 посадової інструкції
представником відповідача надано
судові копію Акту роботи комісії по
розгляду скарг працівників гуртожитку
від 17 вересня 2012 року, з якого
вбачається, що факт неналежного
виконання обов'язків ОСОБА_1 під час
витоку газу на її чергуванні 25-26 червня
2012 року знайшло своє підтвердження на
підставі пояснень прибиральниці
ОСОБА_6 від 29 травня 2012 року, доповідних
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 від 31 травня 2012 року,
пояснення студенти ОСОБА_9 від 31 травня
2012 року. Крім того, факт пропуску
сторонніх осіб у гуртожиток черговою
ОСОБА_1 під час чергування 25-26 травня 2012
року було підтверджено доповідною
заступника директора коледжу ОСОБА_8
від 31 травня 2012 року, поясненнями
ОСОБА_10, від 26 травня 2012 року та
поясненнями студентки ОСОБА_11 від 30
травня 2012 року. За результатами
розгляду скарг та заяв комісією з
трудових спорів було прийнято ряд
рекомендацій, в тому числі було
зазначено, що розглянути питання про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності чергової гуртожитку
ОСОБА_1 за пропущення сторонніх осіб у
гуртожиток та про неповідомлення про
виток газу неможливо, враховуючи
закінчення місячного строку для
застосування дисциплінарного
стягнення (т. 1 а. с. 79-84).

Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.

Як вбачається з наданих представником
відповідача доказів допущені черговою
гуртожитку ОСОБА_1 проступки, а саме
пропущення на територію гуртожитку
сторонніх осіб та несвоєчасне
сповіщення про виток газу під час її
чергування 25-26 травня 2012 року було
виявлено безпосередньо 26 травня 2012
року, про що працівниками та студентами
Харківського коледжу протягом 26-31
травня 2012 року було подано відповідні
доповідні та письмові пояснення
керівництву коледжу. Однак ці
доповідні та пояснення були розглянуті
комісією з трудових спорів і звернень
громадян Харківського коледжу лише 17
вересня 2012 року, тобто більше ніж через
три місяці після допущення позивачкою
порушень посадової інструкції.

Більш того, приймаючи рішення за
встановленими фактами порушень
трудового законодавства працівниками
Харківського коледжу, комісія прийшла
до висновку про неможливість
притягнення чергової гуртожитку
ОСОБА_1 до дисциплінарної
відповідальності у зв'язку із
закінченням строку для застосування
дисциплінарного стягнення. Але, не
дивлячись на це, виконуючим обов'язки
директора Харківського коледжу ДУІКТ
було винесено наказ № 180 від 25 вересня
2012 року при притягнення ОСОБА_1 до
дисциплінарної відповідальності та
оголошено догану.

Зважаючи на вищезазначене суд першої
інстанції також дійшов обґрунтованого
висновку, що вказаний наказ було
винесено відповідачем в порушення
вимог ст. 148 КЗпП України, оскільки
відповідач притягнув позивача до
дисциплінарної відповідальності за
здійсненні проступки не протягом
одного місяця з моменту їх виявлення, а
більше, ніж через три місяці.

Крім того 08 жовтня 2012 року студент
коледжу ОСОБА_12 проніс через вахту
коледжу дві пляшки пива, про що
комендант гуртожитку ОСОБА_7 подав
доповідну записку в.о. директора
коледжу (т. 1. а. с. 202, 204).

З докладної прибиральниці ОСОБА_13 від 22
жовтня 2012 року вбачається, що 20 жовтня
2012 року на чергуванні ОСОБА_1
пропустила до гуртожитку трьох
сторонніх осіб, які залишилися
ночувати у гуртожитку (т. 1 а. с. 203).

08 листопада 2012 року ОСОБА_1 було
звільнено з посади чергової гуртожитку
за систематичне невиконання посадових
обов'язків без поважних причин,
покладених на неї трудовим договором і
правилами внутрішнього трудового
розпорядку за п. З ст. 40 КЗпП України на
підставі наказу № 118-к від 08 листопада
2012 року (т. 1 а. с. 16).

В оспорюваному наказі було зазначено,
що підставами для звільнення ОСОБА_1
були : встановлення факту пропущення до
гуртожитку студента ОСОБА_12 із
спиртними напоями 08 жовтня 2012 року;
неодноразове порушення трудової
дисципліни, які полягало в
несвоєчасному виселенні ОСОБА_1 з
гуртожитку, за що наказом № 94 їй було
оголошено догану; несвоєчасне вжиття
заходів з приводу витоку газу у травні
2012 року, пропускання сторонніх осіб для
ночівлі в гуртожитку, нетактовна
поведінка з студентами та їх батьками.
З наказу № 118-к від 08 листопада 2012 року
вбачається, що протягом 2012 року ОСОБА_1
допускалися порушення трудової
дисципліни, а саме несвоєчасне
виселення з гуртожитку у травні 2012
року, несвоєчасне сповіщення про виток
газу, пропускання сторонніх осіб до
гуртожитку та нетактовна поведінка із
студентами та їх батьками.

Однак при розгляді цього спору судом
встановлено, що несвоєчасне виселення
ОСОБА_1 з гуртожитку відноситься до
житлових правовідносин, які існували
між сторонами у зв'язку із тимчасовим
проживанням позивачки в гуртожитку,
тому це порушення, допущене позивачкою,
не може бути віднесено судом до
порушень трудової дисципліни. Крім
того, не дивлячись на своєчасне
виявлення відповідачем порушень
ОСОБА_1 трудової дисципліни та
посадової інструкції, які виразилися в
несвоєчасному сповіщенні про виток
газу, пропуску сторонніх осіб до
гуртожитку та нетактовну поведінку зі
студентами та їх батьками, позивач була
притягнута до дисциплінарної
відповідальності з порушенням ст. 148
КЗпП України.

В зв'язку із вищенаведеним колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що в
даному випадку відсутня обов'язкова
умова для звільнення за ч. З ст. 40 КЗпП
України щодо застосування до ОСОБА_1
заходів дисциплінарного стягнення, які
передували її звільненню.

Враховуючи той факт, що стягнення за
порушення трудової дисципліни, які
передували звільненню ОСОБА_1, були
застосовані відповідачем з порушенням
вимог ст. ст. 147, 148 КЗпП України,
звільнення позивачки на підставі
наказу № 118-к від 08 листопада 2012 року
було здійснено відповідачем за
відсутності передбачених пунктом 3
статті 40 КЗпП України підстав.

При цьому судом першої інстанції
обґрунтовано не прийняті та не
приймаються колегією суддів посилання
позивача та її представника на
порушення відповідачем вимог ч. З ст. 43
КЗпП України, а саме розгляд подання
адміністрації Харківського коледжу
про надання згоди на звільнення
позивачки профспілковим комітетом за
її відсутності, оскільки з протоколу №
7 від 06 листопада 2012 року та доповнення
до протоколу № 7 засідання
профспілкового комітету Харківського
коледжу ДУІКТ вбачається, що ОСОБА_1
була присутня на засіданні профкому
Харківського коледжу 06 листопада 20112
року та була ознайомлена з рішенням,
яке було прийнято (т. 1 а. с. 72, 92).

Крім того, обґрунтовано не прийняті
судом першої інстанції та не
приймаються колегією суддів і
посилання позивачки на те, що її
звільнення було пов'язано з особистими
мотивами, а саме помстою за намір
позивачки звернутися до органів
прокуратури, оскільки будь-яких
доказів на підтвердження цього факту
нею не надано, а представлені
позивачкою копії доповідних щодо
неправомірних, на думку позивача, дії
коменданта гуртожитку ОСОБА_7 не можуть
бути визнані судом у якості належних
доказів, оскільки відповідно до п. 2.6
посадової інструкції ОСОБА_1 повинна
була доповідати адміністрації коледжу
у разі невиконання працівниками
коледжу правил внутрішнього
розпорядку.

Крім того, частина доповідних записок
ОСОБА_1 була предметом розгляду комісії
з трудових спорів і звернень громадян 17
вересня 2012 року (т. 1 а. с. 79-84).

Як вбачається з журналу обліку руху
трудових книжок № 08-28 та акту про
отримання трудової книжки, 13 листопада
2012 року представник позивача ОСОБА_14
отримав трудову книжку ОСОБА_1 (т. 1 а. с.
85-88). З акту від 09 листопада 2012 року
вбачається, що 09 листопада 2012 року
ОСОБА_1 отримала копію наказу від 08
листопада 2012 року № 118-к про звільнення
(т. 1 а. с. 89).

Отже, у разі незгоди із звільненням
позивач ОСОБА_1 мала звернутися до суду
із позовом в період з 14 листопада 2012
року по 13 грудня 2012 року, натомість
позивачка звернулася до суду лише 21
липня 2013 року.

На підтвердження поважності пропуску
строку на звернення до суду позивачкою
надано виписку з медичної карти
стаціонарного хворого № 2900, з якої
вбачається, що в період з 23 листопада по
13 грудня 2012 року ОСОБА_1 перебувала на
стаціонарному лікуванні в
Харківському обласному клінічному
шкірно-венерологічному диспансері № 1
(т. 1 а. с. 29). Крім того, на підтвердження
наявності хронічного захворювання
позивачка надала судові виписку з
Харківської обласної клінічної
лікарні щодо перебування на лікуванні
з 09 по 23 червня 2011 року (т. 1 а. с. 47).

Враховуючи вищенаведене колегія
суддів вважає, що позивачкою не надано
доказів неможливості звернення до суду
із позовом про поновлення на роботі в
період з 14 грудня 2012 року по 21 липня 2013
року.

З представлених позивачкою виписок з
медичних карток вбачається, що вона
дійсно страждає на ряд захворювань, але
з представленої медичної документації
не вбачається, що при наявності цих
захворювань позивачка була позбавлена
можливості своєчасно звернутися до
суду із позовом за захистом своїх прав.

Отже, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність поважних причин пропуску
позивачкою позовної давності і в
зв'язку з цим дійшов правильного
висновку про відмову в позові в зв'язку
із пропуском строку.

В судовому засіданні апеляційної
інстанції представник позивачки
пояснив ,що строк позовної давності
пропущено з поважних причин, оскільки
позивака страждає на хронічні
захворювання.

Однак, сам по собі факт наявності у
позивачки хронічних захворювань не є
підставою для визнання поважності
пропуску строку позовної давності.

Обґрунтовано суд першої інстанції
дійшов і висновку про відмову в позові
про відшкодування моральної шкоди,
оскільки будь-яких доказів нею також не
надано.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що рішення суду законне і
обґрунтоване, постановлено з
дотриманням вимог матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

На підставі наведеного та керуючись п.1
ч.1 ст.307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її
представника ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Червонозаводського районного
суду м.Харкова від 12 березня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
Суду України з розгляду цивільних та
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий -

Судді -