Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/643/14 Головуючий у
1-й інстанції Кофанов А. В.
Суддя-доповідач Панкеєв О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Панкеєва О.В., Мануйлова Ю.С.

при секретарі Буримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Михайлівської
сільської ради Вільнянського району
Запорізької області, ОСОБА_2 про
скасування рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зазначеним позовом, який в
процесі розгляду уточнювала шляхом
заміни відповідача, про скасування
рішень виконавчого комітету
Михайлівської сільської.

В обґрунтування позову зазначала, що
згідно договору купівлі-продажу від
23.04.2002 року вона придбала у ОСОБА_4
присадибну земельну ділянку площею 0,095
га в с.Михайлівка Вільнянського району
Запорізької області.

У 2013 році їй стало відомо про те, що
рішеннями виконкому Михайлівської
сільради № 125 та № 126 від 21.11.2001 року у
ОСОБА_4 була вилучена частина
зазначеної земельної ділянки площею
0,0053 га, та передана ОСОБА_2

Рішенням виконкому Михайлівської
сільради своїм рішенням № 144 від 14.08.2012
року земельній ділянці площею 0,0053 га
для будівництва і обслуговування
гаражу , який знаходиться в АДРЕСА_1 -
присвоєно адресу АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог,
позивач наводить один лише довід, що
припинення права власності на землю
здійснюється на підставі ст. 28 ЗК
України, а в рішенні виконком
Михайлівської сільської посилається
на ст. 27 цього Кодексу, яка передбачає
припинення право користування
земельною ділянкою, отже оскільки
ОСОБА_4 була власником земельної
ділянки рішення виконкому
Михайлівської сільради є незаконним, а
тому тягне за собою скасування цього
рішення. (а.с.1,59)

Вважаючи вказані рішення незаконними,
просила суд скасувати як незаконні
рішення виконкому № 125 від 21.11.2001 року
щодо вилучення земельної ділянки
ОСОБА_4; № 126 від 21.11.2001 року щодо
виділення земельної ділянки ОСОБА_2 та
№ 144 від 14.08.2012 року про присвоєння
земельній ділянці поштової адреси.

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24 грудня 2013
року позов задоволено. Скасовані як
незаконні: рішення виконавчого
комітету Михайлівської сільської
Ради Вільнянського району
Запорізької області № 125 від 21
листопада 2001 року щодо вилучення
земельної ділянки ОСОБА_4; рішення
виконавчого комітету Михайлівської
сільської Ради Вільнянського району
Запорізької області № 126 від 21
листопада 2001 року щодо виділення
земельної ділянку ОСОБА_2; рішення
виконавчого комітету Михайлівської
сільської Ради Вільнянського району
Запорізької області № 144 від 14 серпня
2012 року про присвоєння поштової адреси
земельній ділянці за заявою ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає,
що рішення ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
тому просить його скасувати та закрити
провадження у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши
матеріали справи, доводи апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню.

За вимогами ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на основу своїх
вимог і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону
судове рішення не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, що
за Державним актом на право приватної
власності на землю І-ЗП № 026495 від 26.04.1997
року ОСОБА_4 (а.с.39-40), мала право
власності на присадибну ділянку в с.
Михайлівка Вільнянського району
Запорізької області площею 0,095 га.

09.11.2001 року ОСОБА_4 подала заяву до
голови Михалівського сільської Ради в
якій зазначила, що добровільно
відмовляється від земельної ділянки
площею, 0,005 га, яка зайнята під гараж, що
належить ОСОБА_2 (а.с.4, оборутка)

На підставі цієї заяви, виконком
Михайлівської сільради своїм рішенням
№ 125 від 21.11.2001 року з посиланням на ст.
27 п.1 Земельного Кодексу України
прийняв рішення та вилучив земельну
ділянку розміром 0,0053 га із присадибної
ділянки ОСОБА_4 (а.с.4), та наступним
рішенням № 126 від 21.11.2001 року (а.с.5)
виділив її ОСОБА_2 (а.с.5)

Проте, 23.04.2002 року ОСОБА_4 за
нотаріально посвідченим договором
купівлі-продажу продала присадибну
ділянку в с.Михайлівка Вільнянського
району Запорізької області площею 0,095
га. ОСОБА_3 (а.с.43)

Рішенням виконкому Михайлівської
сільради своїм рішенням № 144 від 14.08.2012
року земельній ділянці площею 0,0053 га
для будівництва і обслуговування
гаражу , який знаходиться в АДРЕСА_1 -
присвоєно адресу АДРЕСА_1. (а.с. 6)

Вирішуючи спір, суд виходив з
того, що про своє порушене право
позивачу стало відомо в 2013 році, коли,
вона отримала копію позовної заяви
ОСОБА_2 про визнання частково
незаконним договору купівлі продажу
від 23.04.2002 року, за яким вона отримала
право власності на цю земельну ділянку.

Задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_3 про скасування рішень виконкому
Михайлівської сільради № 125 та № 126 від
21.11.2001 року суд першої інстанції
зазначив, що вказані рішення є
незаконними, оскільки ст. 27 п.1
Земельного Кодексу України право
користування земельною ділянкою чи її
частиною припиняється , ані
вилучається та не у власника, яким була
ОСОБА_4, а у користувача. Заява ОСОБА_4
про відмову від частини земельної
ділянки фактично є договором
дарування, а тому повинна була
нотаріально посвідчена. За державним
актом на право приватної власності на
землю ОСОБА_4 не має відміток про
вилучення частини земельної ділянки,
при укладені договору вона виступала
як власник земельної ділянки , площею
0,095 га, отже здійснювала права власника.

Проте такі висновки суду не
відповідають вимогам закону та доказам
по справі.

Колегія судів погоджується з
доводами апеляційної скарги в частині
проте, що суд безпідставно дійшов
висновку про безоплатну передачу
ОСОБА_4 земельної ділянки у власність
Михайлівської сільської Ради з
порушенням нотаріального посвідчення ,
оскільки ніякого дарування не було, а
відповідно до вимог ст. 29 ЗК України та
листа Державного комітету України по
земельних ресурсах від 28.09.2001 року №
14-13-11/4702, сама заява ОСОБА_4 про відмову
від частини земельної ділянки не
потребувала нотаріального
посвідчення, отже є хибним висновок
суду щодо нікчемності заяви ОСОБА_4
про відмову від земельної частки
ділянки.

Висновки суду про те, що у жодному
з екземплярів Державного акту на право
приватної власності ОСОБА_4 не має
відміток про вилучення частини її
земельної ділянки суперечить
матеріалам справи, так на аркуші справи
40 є копія Державного акту на ім'я
ОСОБА_4 , в якому у графі зміни у межах і
розмірах земельної ділянки є відмітка
про зміни на плані зовнішньої межи
земельної ділянки 2 з посиланням на
рішення № 125 від 21.11.2001 року і вказана
площа 0,0053 га , як і є такі зміни на плані
меж земельної ділянки (а.с.40 оборутка)

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК
України, цивільне судочинство
здійснюється на засадах змагальності
сторін. Згідно ст.11, 60 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог і на підставі наданих
сторонами та іншими учасниками процесу
доказів. Кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

За вимогами ст. 29 ЗК України
припинення права власності на землю
або права користування земельною
ділянкою у разі добровільної відмови
власника землі або землекористувача
провадиться за його заявою на підставі
рішення відповідної Ради народних
депутатів. Згідно частини 3 статті 3
Земельного кодексу Української РСР (в
редакції від 18.12.1990 року) повноваження
щодо передачі, надання та вилучення
земельних ділянок місцеві Ради
народних депутатів можуть передавати
відповідно органам державної
виконавчої влади або виконавчим
органам місцевого самоврядування.

Рішенням сесії Михайлівської
сільради від 28.10.1993 року у порядку ч.3 ст.
3 ЗК УРСР були надані повноваження
виконкому Михайлівської сільради
розглядати питання про передачу
земельних ділянок у власність або
надання у користування.

В обґрунтування своїх вимог, які
були уточненні 02.12.2013 року шляхом
заміни відповідача з Михайлівської
сільради на виконком Михайлівської
сільради позивач наводить один лише
довід, що припинення права власності на
землю здійснюється на підставі ст. 28 ЗК
України, а ніяк не ст. 27 цього Кодексу,
про що зазначено у рішенні виконкому,
та оскільки ОСОБА_4 була власником
земельної ділянки рішення виконкому
Михайлівської сільради є незаконним та
тягне за собою скасування рішення.
(а.с.1,59)

Повноваження виконкому щодо
надання, вилучення, припинення
земельних ділянок у позові ОСОБА_3 не
оспорюються.

Відповідно до ст. 16 ЦК України
способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 10) визнання
незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб.

Вирішуючи спір, суд першої
інстанції на порушення вимог ст. ст.
212-215, не звернув увагу доводів
відповідачів про те, що його ОСОБА_4 ст.
29 ЗК України у встановленому законом
порядку відмовилася від частини
належної їй земельної ділянки на
користь ОСОБА_2, а виконком прийняв з
цього приводу рішення.

На переконання колегії судів
описка з посиланням на ч.1 ст. 27 ЗК
України ( яка передбачає припинення
права користування земельною
ділянкою, замість на ч.1 ст. 28 ЗК
України) у рішенні виконкому
Михайлівської сільради № 125 від 21.11.2001
року про задоволення заяви ОСОБА_4 , яка
добровільно відмовилася від частки
своєї земельної ділянки на користь
ОСОБА_2, виклавши своє волевиявлення у
письмовій формі, що відповідає вимогам
ст. 28,29 ЗК України , та обґрунтування
доводів вимог ОСОБА_3 не є підставою
для скасування рішення виконкому як
незаконного.

Крім того, сама ОСОБА_4, яка
відмовилася від частки земельної
ділянки, та як наслідок чого була
вилучена у неї рішення виконкому
Михайлівської сільради № 125 від 21.11.2001
року, а отже права які вирішувалися цим
рішенням, до участі у справі
відповідно до вимог ст. 30 ЦПК України
позивачем не залучена.

Інших доводів незаконності рішень
виконкому Михайлівської сільради № 125
від 21.11.2001 року та № 144 від 14.08.2012 року
позовні вимоги не містять (а.с.1, 59).

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги проте,
що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відсутні
цивільні справа та обов'язки, отже
судом не вірно визначено юридичний
статус ОСОБА_2 є хибними, бо між
сторонами існую спір щодо земельної
ділянки , яка виділена виконкомом
ОСОБА_2 та була придбана ОСОБА_3 за
нотаріально посвідченим договором
купівлі - продажу, отже вона є
заінтересованою особою, яка відповідно
до вимог ст. 3 ЦПК України має право на
звернення до суду на захист своїх прав
на спірну земельну ділянку (а.с.53).

Посилання в апеляційній скарзі
проте, що суд вийшов до нарадчої
кімнати , а потім порушивши ч.2-3 ст.195 ЦПК
України поновив розгляд справи у
зв'язку з вирішенням питання про заміну
відповідача з Сільської ради на
виконком Сільської ради, не містять в
собі доводів як таке порушення
призвело до неправильного вирішення
справи, виконком Михайлівської
сільради щодо порушення своїх
процесуальних прав як відповідача
апеляційної скарги не подавав, а тому
за правилами ч.3 ст. 309 ЦПК України не
можуть бути підставою для скасування
по суті правильного вирішення справи
та підставою для відмови у задоволені
позову.

Оскільки крім того, що
припинення права власності на землю
здійснюється на підставі ст. 28 ЗК
України, а ні ст. 27 цього Кодексу, про що
зазначено у рішенні виконкому, інших
доводів незаконності рішень виконкому
Михайлівської сільради № 125 від 21.11.2001
року та № 144 від 14.08.2012 року позовні
вимоги не містять, колегія судів
вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 не
підлягають задоволенню, а тому рішення
суду першої інстанції як таке , що
суперечить фактичним обставинам
справи, вимогам матеріального та
процесуального права підлягає
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволені позову.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 24 грудня 2013
року у цій справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволені позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
понесені судові витрати у сумі 121
гривня 80 копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: