РІШЕННЯ

Іменем України

30.04.2014 року Франківський районний суд
м.Львова

у складі: головуючого судді
Гулієвої М.І.

при секретарі
Матвієнко А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного
управління Міністерства Внутрішніх
справ України у Львівській області,
прокуратури Львівської
області,Головного управління
державної казначейської служби
України про відшкодування шкоди,
завданої незаконними діями органів
досудового слідства і прокуратури,-

в с
т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом
про відшкодування шкоди, завданої
незаконними діями органів досудового
слідства і прокуратури, посилаючись на
те, що 25.01.2000р. слідчим УБОЗ ГУМВСУ у
Львівській області щодо нього було
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину, передбаченого ч.2
ст.222, ч.2 ст.364,ч.2 ст.366 КК
України.Державне обвинувачення по
даній кримінальній справі
підтримувала прокуратура Львівської
області.Вироком Франківського
районного суду м.Львова від 26.12.2005р.його
визнано невинуватим та виправдано за
відсутністю в його діях складу
злочину.Ухвалою апеляційного суду
Львівської області від 23.05.06р.
відхилено апеляцію прокурора, а вирок
залишено без змін.Згідно ухвали
Верховного Суду України від
2.10.07р.частково задоволено касаційне
подання заступника прокурора
Львівської області,скасовано ухвалу
апеляційного суду Львівської області
від 23.05.06р.,а справу передано на новий
апеляційний розгляд.Ухвалою
апеляційного суду Львівської області
від 1.04.08р.апеляцію прокурора відхилено,
вирок суду залишено без змін.Таким
чином, він перебував під досудовим
слідством та судом з 25.01.2000р.по 1.04.2008р.-8
років,2 місяці і 5днів.Внаслідок
незаконних дій органів досудового
слідства і прокуратури йому заподіяно
матеріальну і моральну шкоду. Він
працював директором ТзОВ »Агрокооп».
30.05.2000р.постановою слідчого накладено
арешт на млин,чим було припинено
діяльність ТзОВ,основним видом
діяльності якого була борошномельна
діяльність з використанням млина.Дане
підприємство було визнано банкрутом, а
майно,в тому числі і млин,
відчужено.Його заробіток в місяць
становив 10000грн.,тому за період з
25.01.2000р.по 1.04.2008р.сума втраченого
заробітку становить 982 000грн.Крім
того,він був засновником і власником
ТзОВ»Агрокооп».Внаслідок незаконних
дій слідчого,які призвели до
припинення діяльності і банкрутства
підприємства,незаконного відчуження
майна він не отримав 15 млн.грн.доходів
за час перебування під слідством і
судом.Вартість втраченого ним
цілісного майнового комплексу ТзОВ
«Агрокооп» становить 20млн.грн.На
правову допомогу він витратив
38000грн.Крім того, йому заподіяно
моральну шкоду в розмірі 10млн.грн.,
оскільки, внаслідок незаконного
притягнення його до кримінальної
відповідальності ,арешту млина, він
втратив підприємство,яке мало давати
йому регулярний високий дохід, втратив
засоби до існування, більше 8 років був
вилучений із свого звичного
соціального ,бізнесового, родинного
оточення, змушений був весь час
присвячувати захисту від
безпідставного
обвинувачення.Перебування під
слідством і судом протягом тривалого
часу негативно вплинуло на стан його
здоров»я, на сімейні стосунки.Просить
стягнути в його користь з відповідачів
Головного управління МВСУ у Львівській
області, УБОЗ ГУМВСУ у Львівській
області,прокуратури Львівської
області солідарно за рахунок
державного бюджету 46020000грн.

03.07.13р.позивач подав заяву про
зменшення позовних вимог та просить
стягнути солідарно з ГУМВСУ у
Львівській області та прокуратури
Львівської області матеріальні збитки-
982000грн.втраченого заробітку,
15000000грн.втраченого доходу,20
000000грн.вартості втраченого
майна,77760грн.витрат на правову
допомогу, 8000000грн.моральної шкоди, а
всього 44059760грн.

26.12.13р.позивач уточнив позовні
вимоги та просить стягнути в його
користь за рахунок державного бюджету
15млн.втраченого доходу,20млн.вартості
втраченого майна та 8млн.моральної
шкоди, а всього 42989722,67грн.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав та додатково
пояснив, що дохід від товариства
втратив у зв»язку з незаконними діями
працівників міліції.Крім того,було
накладено арешт на млин та офісне
обладнання ТзОВ»Агрокооп»,аАТ»Індекс
банк»,в якому він брав кредит,
самовільно вивіз все майно товариства.
Банк підняв йому проценти за кредит до
100%,він не міг повернути кредитну
заборгованість, а відповідачі не
порушили за його заявами з цього
приводу кримінальну справу, з позовом
про визнання кредитного договору
недійсним він не звертався .В ході
визнання ТзОВ»Агрокооп» банкрутом
майно товариства було реалізовано. Він
будучи на підписці,не мав можливості
цього проконтролювати, а прокуратура і
міліція не відреагувала на дії банку та
не проводили перевірок його заяв .
Моральну шкоду обґрунтовує тим, що у
зв»язку з порушенням відносно нього
кримінальної справи, розпалась його
сім»я,була знищена його політична
кар»єра,так як на той час він
балотувався у Верховну Раду України,не
міг вести активне громадське
життя,втратив зв»язок з друзями, жив на
тимчасові заробітки.

Представники відповідачів проти
позову заперечили та пояснили, що
відсутній зв»язок між втратою доходу і
майна позивачем та порушеною щодо
нього кримінальною справою,оскільки
,як пояснив позивач, майно товариства
забране банком в погашення кредитної
заборгованості.Крім того,млин та інше
майно належало ТзОВ»Агрокооп»,а не
позивачу як фізичній особі.Відсутні
докази банкрутства товариства та
того,що воно мало місце з вини органів
досудового розслідування.Моральна
шкода позивачем не
обґрунтована.Просять у задоволенні
позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,матеріали
кримінальної справи №1-51/05
Франківського районного суду м.Львова,
суд вважає, що позов підлягає до
часткового задоволення.

Судом встановлено, що 25.01.2000р.
слідчим СПП «ОЗ» СУ УМВСУ у Львівській
області Гнідець М.Ф. порушено
кримінальну справу відносно посадових
осіб ТзОВ»Агрокооп» по факту
шахрайства з фінансовими ресурсами за
ознаками злочину, передбаченого ст.148-5
ч.2 КК України.

12.06.2000р.кримінальну справу
порушено відносно директора
ТзОВ»Агрокооп» ОСОБА_1 та бухгалтера
ОСОБА_5за ознаками злочину,
передбаченого ст. 148-5 ч.2,172 ч.2 КК
України.

23.06.2000р.ОСОБА_1пред»явлено
обвинувачення у скоєнні злочинів,
передбачених ст. 148-5 ч.2,172 ч.2 ,165 ч.2 КК
України.

Згідно постанови Франківського
районного суду м.Львова від
11.07.2000р.ОСОБА_1 відданий до суду за ст.
148-5 ч.2,172 ч.2 ,165 ч.2 КК України.

Постановою Франківського
районного суду м.Львова від
14.03.02р.справу надіслано прокурору
Львівської області на додаткове
розслідування.

10.06.03р. постановою слідчого
зупинено розслідування кримінальної
справи до встановлення
місцезнаходження обвинувачених
ОСОБА_1та ОСОБА_5,розслідування у справі
відновлено 26.06.03р.,27.06.03р.розслідування
зупинено з аналогічних підстав та
постановою слідчого від
22.12.03р.поновлено ,у зв»язку з
встановленням місця перебування
ОСОБА_5(т.3кримінальної справи №1-51/05
,а.с.228,229,244,245 )

Згідно постанови слідчого від
23.12.2003р.(т.3 кримінальної справи
а.с.246)розслідування по даній
кримінальній справі зупинено до
встановлення місця перебування
обвинуваченого, ОСОБА_1оголошено в
розшук.

23.12.03р. ОСОБА_1обрано запобіжний
захід у вигляді підписки про невиїзд.

23.02.04р.постановою слідчого
розслідування поновлено для допиту
ОСОБА_5(т.3 кримінальної
справи,а.с.260),після чого 24.02.04р.
розслідування призупинено до розшуку
обвинуваченого ОСОБА_1,що вбачається з
постанови слідчого ОВС СПП СУ УМВСУ у
Львівській області від 24.02.04р.(т.3
кримінальної справи №1/51/05,а.с.266)

02.03.04р. розслідування поновлено, а
5.03.04р.знову зупинено до встановлення
місцезнаходження ОСОБА_1 (т.3
кримінальної справи №1/51/05,а.с.267,283)

Постановою від 30.03.04р. розслідування
поновлено(т.3 кримінальної справи
№1/51/05,а.с.284)

Відповідно до постанови слідчого
від 30.03.04р. дії ОСОБА_1перекваліфіковано
на ст.222 ч.2,364 ч.2,366ч.2 КК України в
ред.2001р. (т.3 кримінальної справи
№1/51/05,а.с.285).

Постановою від 29.09.04р.
кримінальна справа прийнята до
провадження Франківського районного
суду м.Львова та згідно вироку
Франківського районного суду м.Львова
від 26.12.2005р. ОСОБА_1визнаний невинним у
пред»явленому йому обвинуваченні за
ст.222 ч.2,364 ч.2,366 ч.2 КК України та
виправданий за відсутністю в його діях
складу злочину.

Прокуратурою Львівської області
29.12.2005р. на вказаний вирок суду подано
апеляцію, яка ухвалою апеляційного
суду Львівської області від
23.05.2006р.залишена без задоволення, а
вирок-без змін.

26.06.06р. прокуратурою Львівської
області подано касаційне подання.

Згідно ухвали колегії суддів Судової
палати у кримінальних справах
Верховного Суду України від 2.10.2007р.
касаційне подання задоволено частково
та скасовано ухвалу колегії суддів
судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Львівської області
від 23.05.06р.,а справу направлено на новий
апеляційний розгляд.

Як вбачається з ухвали колегії
суддів судової палати у кримінальних
справах апеляційного суду Львівської
області від 01.04.2008р. вирок
Франківського районного суду м.Львова
від 26.12.2005р.залишено без змін,а апеляцію
заступника прокурора Львівської
області-без задоволення.

Відповідно до ст.1176 ЦК України,
шкода, завдана фізичній особі
внаслідок її незаконного засудження,
незаконного притягнення до
кримінальної відповідальності,
незаконного застосування запобіжного
заходу тримання під вартою або
підписки про невиїзд,незаконного
затримання, незаконного накладення
адміністративного стягнення у вигляді
арешту чи виправних робіт,
відшкодовується державою у повному
обсязі незалежно від вини посадових і
службових осіб органу дізнання,
досудового слідства,прокуратури або
суду.

Право на відшкодування шкоди,
завданої фізичній особі незаконними
діями органів дізнання, досудового
слідства,прокуратури або суду виникає
у випадках, передбачених законом.

Як вбачається з положень ст.1,2
Закону України»Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства,прокуратури і суду» право на
відшкодування шкоди в розмірах і
порядку, передбачених цим Законом,
виникає у випадках: 1) постановлення
виправдовувального вироку суду;
1-1)встановлення в обвинувальному
вироку суду чи іншому рішенні суду(крім
ухвали суду про призначення нового
розгляду) факту незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи та інших процесуальних дій,
що обмежують чи порушують права і
свободи громадян, незаконного
проведення оперативно-розшукових
заходів,2) закриття кримінального
провадження за відсутністю події чи
складу кримінального правопорушення
або не встановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у суді
і вичерпанням можливостей їх отримати;
3) закриття справи про адміністративне
правопорушення.

Згідно ст.3 вказаного Закону, у
наведених випадках відшкодовуються- 1)
заробіток та інші грошові доходи,які
він втратив внаслідок незаконних дій;2)
майно,(в тому числі гроші, грошові
вклади і відсотки по них, цінні папери
та відсотки по них, частка у статутному
фонді господарського товариства,
учасником якого був громадянин та
прибуток, який він не отримав
відповідно до цієї частки, інші
цінності); конфісковане або звернене в
доход держави судом, вилучене органами
досудового розслідування, органами,які
здійснюють оперативно-розшукову
діяльність, а також майно, на яке
накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на
виконання вироку суду, судові витрати
та інші витрати, сплачені громадянином;
4) суми, сплачені громадянином,у зв»язку
з наданням йому юридичної допомоги;
5)моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках,
передбачених п.1,3,4,5 проводиться за
рахунок коштів державного бюджету.

Розмір сум, які передбачені п.1
ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню,
визначається з урахуванням заробітку,
неодержаного громадянином за час
відсторонення від роботи, за час
відбування кримінального покарання чи
виправних робіт як адміністративного
стягнення.

Як встановлено судом, позивач
від роботи не відсторонювався,
кримінальне покарання не відбував.
Крім того, посилання позивача на
припинення діяльності ТзОВ»Агрокооп»
,визнання його банкрутом та відчуження
майна товариства внаслідок накладення
постановою слідчого арешту на млин,не
підтверджені жодними доказами в
порушення вимог ст.60 ЦПК України.

Натомість, з матеріалів
кримінальної справи №1-51/05 про
обвинувачення ОСОБА_1та ОСОБА_5за ст.222
ч.2,364ч.2,366 ч.2 КК України вбачається, що
мукомольний агрегат «Харківчанка-1200»
перебував у заставі АТ»Індекс-банк» на
підставі договору застави майна від
14.07.1997р.в забезпечення виконання
зобов»язань товариства за кредитним
договором (т.1 кримінальної справи,а.с.15)
та 11.03.02р.був проданий на аукціоні ВДВС
у Радехівському р-ні Львівської
області на виконання наказу
арбітражного суду Львівської області,
а кошти від його реалізації зараховані
в погашення заборгованості по
кредитному договору(т.4 кримінальної
справи №1/51/05,а.с.82-89).

У зв»язку з наведеним відсутні
підстави для задоволення позовних
вимог щодо стягнення втрачених доходів
.

Позовні вимоги про стягнення
вартості втраченого майна до
задоволення не підлягають ,оскільки,
майновий комплекс ТзОВ»Агрокооп» не
конфісковано , не звернено в дохід
держави та на нього в ході досудового
слідства не накладався арешт.

Окрім цього,як вбачається із
статуту ТзОВ"Агрокооп" (т.2 кримінальної
справи №1-51/05

а.с.92-107),учасниками даного товариства,
крім ОСОБА_1 були ще 7 осіб.Згідно
п.3.4.Статуту,

учасники товариства не мають
відокремлених прав на окремі об"єкти,
які входять в склад майна товариства, в
тому числі і на об"єкти,внесені як вклад
у статутни й фонд.

Із ст. 87 Господарського кодексу
України вбачається,що сума вкладів
засновників та учасників
господарського товариства становить
статутний фонд товариства, а згідно ст.
85 ГК України,ст.12

Закону України"Про господарські
товариства" та ст. 115 ЦК України, саме
товариство ,а не його учасники є
власником майна, переданого йому
учасниками у власність як вклад до
статутного капі

талу та іншого майна,набутого
товариством.

Згідно ст.4 Закону України»Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, попереднього
слідства,прокуратури і суду»,
відшкодування моральної шкоди
проводиться у разі, коли незаконні дії
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
досудове слідство, прокуратури і суду,
завдали моральної втрати громадянину,
призвели до порушення його нормальних
життєвих зв»язків, вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Моральною шкодою
визнаються страждання, заподіяні
внаслідок фізичного чи психічного
впливу, що призвело до погіршення або
позбавлення можливостей реалізації
особою своїх звичок і бажань,
погіршення відноси з оточуючими
людьми, інших негативних наслідків
морального характеру.

Як вбачається із ст.13 Закону,
розмір моральної шкоди визначається з
урахуванням обставин справи в межах,
встановлених цивільним
законодавством.

Статтею 23 ЦК України передбачено
право особи на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав.Моральна шкода полягає у душевних
стражданнях,яких особа зазнала у
зв"язку з протиправною поведінкою щодо
неї, членів її сім»ї чи близьких
родичів.

Відшкодування моральної шкоди за
час перебування під слідством чи судом
провадиться виходячи з розміру не
менше одного мінімального розміру
заробітної плати за кожен місяць
перебування під слідством чи судом.

Виходячи з роз»яснень п.9постанови
Пленуму Верховного Суду України №4
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної шкоди»,у
випадках коли межі відшкодування
моральної шкоди визначаються у
кратному співвідношенні з мінімальним
розміром зарплати, суд має виходити з
такого розміру мінімальної зарплати,
що діє на час розгляду справи.

Статтею 8 Закону України»Про
державний бюджет України на 2014рік»
встановлено розмір мінімальної
заробітної плати на період з 1 січня по 1
грудня 2014 р. в сумі 1218грн.

В судовому засіданні встановлено,
що позивач перебував під слідством і
судом з 12.06.2000р. по 01.04.2008р., тобто 7років 9
місяців 19 днів(93 місяці 19 днів).

Однак, як вбачається з матеріалів
кримінальної справи, ОСОБА_1 перебував
у розшуку у 2003-2004р.в загальному
протягом 9місяців,а тому вказаний
період слід виключити з часу
перебування під слідством.

При цьому суд не бере до уваги
пояснення позивача про те,що у розшуку
він не перебував,а постанови слідчим
сфальсифіковані, оскільки, вони не
підтверджені жодними належними та
допустимими доказами по справі .

Таким чином, сума моральної
шкоди в користь позивача не може бути
меншою ,ніж 102312 грн.(1218х 84міс. ).

Оцінюючи зібрані докази в їх
сукупності, суд приходить до висновку,
що в користь позивача слід стягнути 200
000грн.заподіяної моральної шкоди.

При цьому розмір відшкодування
визначається судом виходячи з
характеру порушення, глибини душевних
страждань позивача,у зв»язку з
незаконним порушенням кримінальної
справи та обранням запобіжного
заходу,тривалий час перебування
позивача під слідством та судом,
порушення у зв»язку з цим його звичного
способу життя,погіршення відносин з
оточуючими ,розпаду сім»ї, а також
вимог розумності ,поміркованості та
справедливості.

Керуючись ст.ст.10,11,60,208,209,212-215,218 ЦПК
України, суд,-

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного казначейства
України за рахунок Державного бюджету
України,шляхом списання коштів з
Єдиного казначейського рахунку в
користь ОСОБА_1 200 000(двісті тисяч) грн.
моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга протягом 10 днів з
дня його проголошення.

Суддя:
М.І.Гулієва