Справа №591/8642/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Клименко А. Я.Номер
провадження 22-ц/788/365/14 Суддя-доповідач -
Хвостик С. Г. Категорія - 41
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Сумської області в
складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А., Таран С. А.,

з участю секретаря судового засідання -
Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області апеляційну
скаргу ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 13 січня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
Сумської міської ради, третя особа:
Комунальне підприємство «Сумижитло»
Сумської міської ради, про визнання
права користування жилим приміщенням, -

в с т а
н о в и л а:

У жовтні 2013 року позивач ОСОБА_4
звернулась до суду з даним позовом,
мотивуючи свої вимоги тим, що з вересня
2003 року проживає в кімнаті гуртожитку
АДРЕСА_1, який віднесений до державного
житлового фонду, сплачує надані
комунальні послуги, однак
зареєстрована в іншому місці. Протягом
всього часу її проживання у
зазначеному жилому приміщенні
наймачами кімнати були інші особи, які
і дозволили їй вселитись у цю кімнату
гуртожитку, хоча самі там не проживали.

18 листопада 2011 року позивачка отримала
ордер на відомчу житлову площу
гуртожитку від ВАТ «Сумбуд» за № 88-а на
вселення в цю кімнату, але не змогла
зареєструватись за місцем свого
фактичного проживання у зв'язку з
відсутністю письмової згоди тих
наймачів, які дозволили їй там мешкати
і були там зареєстровані. Восени 2012
року наймачі кімнати знялись з
реєстрації та вивезли свої речі. На
даний момент у кімнаті ніхто не
зареєстрований, у зв'язку з чим
позивачка просила визнати за нею право
користування цим жилим приміщенням та
дозволити їй зареєструватись за даною
адресою, так як проживаючи в ньому
довгий час, вона набула право
користування вказаним жилим
приміщенням, а іншого вона не має.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 13 січня 2014 року задоволено
позовні вимоги ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_4 право користування
житловим приміщенням - кімнатою
АДРЕСА_1.

Вказане рішення ОСОБА_3, як особа, яка не
приймала участі у розгляді даної
справи, однак щодо якого суд вирішив
питання про його права та обов'язки,
оскаржив в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

В доводах апеляційної скарги
зазначається, що виданий позивачу
ордер на відомчу житлову площу
гуртожитку за № 88-а від 18 листопада 2011
року від імені ПАТ «Сумбуд» є
недійсним, оскільки гуртожиток по
АДРЕСА_1 на момент видачі того ордеру
вже належав до житлового фонду
місцевої ради і перебував в
комунальній власності територіальної
громади. В той же час, заявник
стверджує, що оскаржуваним судовим
рішенням порушені його права, як
наймача спірної кімнати в гуртожитку,
оскільки 26 вересня 2013 року виконавчим
комітетом Сумської міської ради йому
та членам його сім'ї був виданий ордер
на дане житлове приміщення, на підставі
якого вони 08 жовтня 2013 року
зареєструвались за даною адресою,
однак не можуть там проживати, так як в
тому жилому приміщенні мешкає позивач.

Також заявник вказує, що позивач не
довела підстав для того, щоб визнати за
нею право користування спірною
кімнатою в гуртожитку, підтвердженням
чого не можуть виступати і ті
обставини, що вона певний період
сплачувала надані комунальні послуги
за час проживання в тому жилому
приміщенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_7
про задоволення апеляційної скарги,
пояснення позивача ОСОБА_4 та її
представника ОСОБА_8 про залишення
рішення суду без змін, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
позивач ОСОБА_4 довгий час проживає у
кімнаті АДРЕСА_1, хоча значиться
зареєстрованою за адресою знаходження
іншого гуртожитку по АДРЕСА_2 (а.с.16-17).

Гуртожиток за місцем її проживання з 02
серпня 2011 року прийнятий до
комунальної власності територіальної
громади м. Суми (а.с.49, 52, 53-55).

На підставі спільного рішення
адміністрації та профспілкового
комітету ВАТ «Сумбуд» від 18 листопада
2011 року позивачу ОСОБА_4 був виданий
ордер на відомчу житлову площу
гуртожитку за № 88-а на право зайняття
житлової площі в гуртожитку по АДРЕСА_1
(а.с.19).

Відповідно до свідоцтва про шлюб 22
листопада 2013 року позивач
зареєструвала свій шлюб з ОСОБА_9 і
змінила прізвище на ОСОБА_4, про що
також зазначено і в паспорті на її ім'я,
виданого 08 січня 2014 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач тривалий час мешкає у спірній
кімнаті гуртожитку, сплачує кошти за
отримані комунальні послуги, тобто
використовує жиле приміщення за
призначенням, дотримується правил
користування жилим приміщенням, іншого
житла не має, отже, є такою, що набула
право користування цим жилим
приміщенням, так як в противному разі
її гарантоване право на житло буде
вважатись порушеним.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погодитись не
може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Як передбачено ст.15 ЦК України, що
кореспондується з ч.1 ст.3 ЦПК України,
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Виходячи зі змісту ст.ст.214, 215 ЦПК
України, підставою для задоволення
позову в цивільному судочинстві є
доведеність факту порушення прав,
свобод чи інтересу особи, яка
звернулась до суду за їх захистом.

У ч.1 ст.16 ЦК України йдеться про те, що
кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Колегія суддів приходить до висновку,
що звернувшись до суду з позовом про
визнання права користування жилою
кімнатою в гуртожитку, позивач не
довела, а судом не встановлені
обставини того, що саме відповідач
Сумська міська рада порушила, не
визнала або оспорила вказане право
позивача, що на думку останньої,
потребує захисту.

Зокрема, аналізуючи повноваження
сільської, селищної, міської ради, про
що йдеться в ст.ст.25, 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування в
Україні», до компетенції відповідача
Сумської міської ради не віднесено
вирішення питань щодо надання житла і,
як наслідок цього, користування ним,
так як у ст.30 вказаного Закону
зазначено, що питання щодо обліку
громадян, які відповідно до
законодавства потребують поліпшення
житлових умов; розподіл та надання
відповідно до законодавства житла, що
належить до комунальної власності,
віднесено до повноважень саме
виконавчих органів сільських,
селищних, міських рад, який судом не
визнаний самостійною особою, яка бере
участь у даній справі.

Отже, ухвалюючи судове рішення на
користь позивача, судом першої
інстанції не встановлено, що саме за
рахунок Сумської міської ради підлягає
захисту порушене право позивача.

До того ж, позивач не довела факту
порушення свого права, за захистом
якого вона звернулась до суду.

Зокрема, з аналізу ст.ст.31, 58, 61 ЖК
України вбачається, що єдиною
підставою для вселення в надане жиле
приміщення є ордер, який може бути
виданий особі, яка потребує поліпшення
житлових умов і видається лише на
вільне жиле приміщення.

Користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення.

Однак, з матеріалів даної справи
вбачається, що позивач отримала ордер
на відомчу житлову площу гуртожитку в
той час (18 листопада 2011 року), коли
гуртожиток вже знаходився у
комунальній власності територіальної
громади міста Суми (02 серпня 2011 року), а
сама жила кімната не була вільною, так
як в ній ще були зареєстровані колишні
наймачі (сім'я ОСОБА_10), чого не
заперечує позивач, яка до того ж в
судовому засіданні суду апеляційної
інстанції уточнила, що вона не є і
ніколи не була працівником ПАТ
«Сумбуд», яке видало їй ордер на право
проживання в спірній жилій кімнаті
гуртожитку.

З цього приводу ПАТ «Сумбуд» у своєму
листі за № 43/01-2 від 29 січня 2014 року
визнало, що помилково видало ордер № 88
«а» на право проживання позивачки в
спірному жилому приміщенні (а.с.82).

За таких обставин, колегія суддів не
може погодитись з висновком суду
першої інстанції стосовно визнання за
позивачкою права користування спірним
жилим приміщенням в гуртожитку з
підстав, зокрема, того, що виданий на її
ім'я ордер на відомчу житлову площу
гуртожитку у встановленому законом
порядку визнаний недійсним не був,
оскільки на момент його видачі
гуртожиток, в якому знаходиться спірна
кімната, вже вибув з відання ПАТ
«Сумбуд», яке видало цей ордер, та
перебував у комунальній власності.

Крім того, на підставі рішення
виконавчого комітету Сумської міської
ради від 17 вересня 2013 року за № 459 право
на вселення до спірної кімнати АДРЕСА_1
відповідно до ордеру від 26 вересня 2013
року надано ОСОБА_3 разом із членами
його сім'ї, що підтверджується
відповідними документами (а.с.56, 57).

Також помилковим є висновок суду
першої інстанції і стосовно того, що,
проживаючи тривалий час у спірній
кімнаті гуртожитку, позивачка
сплачувала всі комунальні платежі і,
таким чином, набула право користування
цим жилим приміщенням, враховуючи
обставини того, що її проживання не
було підкріплено відповідною правовою
підставою.

За таких обставин, коли суд першої
інстанції постановив рішення з
порушенням норм матеріального права, а
його висновки не відповідають
обставинам справи, тому рішення суду
необхідно скасувати і ухвалити нове,
яким у задоволенні позову необхідно
відмовити, відповідно, задовольнивши
апеляційну скаргу.

Судові витрати необхідно розподілити
відповідно до ст.88 ЦПК України.

Оскільки вимоги апеляційної скарги
ОСОБА_3 задоволено повністю, йому
підлягає поверненню сплачений ним
судовий збір за апеляційний перегляд
рішення суду першої інстанції в сумі
121,80 грн., який необхідно стягнути з
позивача на його користь.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3, 4, 314
ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і
ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 13 січня 2014 року в даній справі
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
відмовити ОСОБА_4 у задоволенні
позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
судовий збір за апеляційний перегляд
рішення суду першої інстанції в сумі 121
грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, і з цього
часу може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -