У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Рівненської області в складі:

головуючого судді -
Ковалевича С.П.

суддів: Шеремет А.М.,
Шимківа С.С.

секретар судового
засідання - Ковальчук Л.В.

розглянула у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на рішення Рівненського
міського суду Рівненської області від
14 лютого 2014 року у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості, за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про припинення договору
поруки та зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання недійсним пунктів кредитного
договору.

Перевіривши докази та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 14 лютого 2014
року позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3
солідарно на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» суму заборгованості в
розмірі 3668,44 доларів США 44 центи та
судові витрати по справі: судовий збір
в сумі 307,76 грн. В задоволенні решти
позовних вимог відмовлено за
недоведеністю.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
припинення договору поруки -
відмовлено за недоведеністю позовних
вимог.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання недійсним пунктів кредитного
договору - відмовлено за недоведеністю
позовних вимог.

Вважаючи дане рішення незаконним
через порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
ОСОБА_1 подала на нього апеляційну
скаргу.

В обґрунтування скарги вказує,
що заборгованість по кредиту виникла 16
листопада 2008 року, строк дії кредитного
договору закінчився 13.11.2009 року. Банк
звернувся з письмовою вимогою до
Поручителя 23.05.2013р., майже через 5 років
після виникнення права на звернення з
вимогою до Поручителя. За таких
обставин вважає, що порука припинена.
Натомість суд, в своєму рішенні в
обґрунтування того, що договір поруки
на даний час є чинним, безпідставно
послався на п.12 Договору поруки, яким
сторонами врегульовано строк позовної
давності для звернення до суду.

Вказує, що суд проігнорував
доводи ОСОБА_1 про те, що банк порушив
свої зобов'язання, передбачені в п.5
Договору поруки і не надіслав
Поручителю письмову вимогу із
зазначенням невиконаного обов'язку
позичальника за кредитним договором.

Крім того, суд залишив без
уваги клопотання ОСОБА_1 про виведення
її з числа поручителів в зв'язку з
істотною зміною обставин її життя.

Посилаючись на викладені
обставини, просить оскаржуване рішення
змінити, задовольнивши її зустрічний
позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про
визнання поруки припиненою.

Апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Матеріалами справи встановлено, що 24
липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»
та ОСОБА_2 був укладений кредитний
договір №240720-CRED, за умовами якого
ОСОБА_2 отримала від позивача кредит у
розмірі 3 000 доларів США на термін до 13
листопада 2009 року, зі сплатою процентів
у розмірі 24% річних, які зобов'язувалась
повернути зі сплатою відсотків за
користування кредитними коштами в
строки та в порядку, встановлених
кредитним договором.

Зобов'язання за вказаним
кредитним Договором забезпечено
порукою, відповідно до Договору поруки
№240720CRED/ДП/1 від 24 липня 2008 року
укладеного з поручителем ОСОБА_4, та
Договору поруки №240720CRED/ДП/2 від 24 липня
2008 року укладеного з поручителем
ОСОБА_3

Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Рішенням Рівненського міського
суду від 04 лютого 2010 року ухваленого по
справі №2-1487/10 за позовом ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
з відповідачів солідарно стягнуто
заборгованість за кредитним Договором
№240720-CRED від 24 липня 2008 року, у розмірі 2
224,76 доларів США, з яких - 1 984,13 доларів
США заборгованість за кредитом; 104,89
доларів США заборгованість по
процентам за користування кредитом; 31,29
доларів США - штраф (фіксована частина);
104,45 доларів США штраф (процентна
складова).

У зв'язку з порушенням
зобов'язань за кредитним Договором, на
даний час за ОСОБА_2 перед Банком існує
заборгованість.

Положення ч.1 ст.559 ЦК України
передбачають припинення поруки
внаслідок зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не надала
об'єктивних і переконливих доказів про
зміну зобов'язання та збільшення
обсягу її відповідальності.

За змістом ст.ст.10, 60 ЦПК України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_1 про
припинення договору поруки, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
встановлена сторонами
відповідальність за невиконання
зобов'язання визначена умовами
кредитного договору, який не
суперечить матеріальному праву, по
якому сторони приступили до виконання
зобов'язань і виконували їх.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів виходячи з наступного.

У п.12 Договору поруки встановлено, що
сторони прийшли до згоди про
можливість звернення до суду з вимогою
про захист свого порушеного права
протягом 5 років.

Підписавши даний договір ОСОБА_1
погодилася із усіма умовами, що
викладено в договорі, та взяла на себе
зобов'язання, які повинна виконувати
належним чином.

Відповідно до умов Договору поруки (п.5)
позивачем 23 травня 2013 року за №30.1.0.0/2-723
було направлено на адресу
відповідачів, в тому числі і
позичальнику, письмову вимогу із
зазначенням невиконаних зобов'язань за
кредитним Договором, проте дана вимога
була залишена без задоволення.

Оскільки відносини між
сторонами є договірними, будь-яких
доказів про односторонню зміну умов
правочину сторони не надали, а судом їх
не здобуто, тому вимоги ОСОБА_1 є
недоведеними.

Крім того, вимога про
припинення договору поруки суперечить
змісту ст.16 ЦК України, за якою особа,
права якої порушено, може скористатися
не будь-яким, а конкретним способом
захисту свого права. Під способом свого
захисту суб'єктивних цивільних прав
слід розуміти закріплені законом
матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника. Такого способу захисту
права як припинення договору поруки
законом не передбачено. Відсутні й
підстави для розірвання договору
поруки, як це передбачено ст.ст.651, 652 ЦК
України.

Таким чином, доводи апелянта,
які викладені в його апеляційній
скарзі не спростовують висновків суду,
з якими погоджується і колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції
повно та всебічно з'ясував дійсні
обставини по справі, дав належну оцінку
зібраним доказам і постановив рішення
без порушень норм матеріального та
процесуального права, підстав для його
скасування немає.

Керуючись ст.ст.307, 313-315 ЦПК
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського
суду Рівненської області від 14 лютого
2014 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної
сили з моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право
оскаржити рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
протягом двадцяти днів з дня
проголошення ухвали апеляційної
інстанції в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
С.П.
Ковалевич

Судді:

А.М.Шеремет

С.С.Шимків