УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Євграфової Є.П., Журавель
В.І.,розглянувши у попередньому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом прокурора м. Ірпеня Київської
області до Коцюбинської селищної ради
Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
третя особа - Комунальне підприємство
«Святошинське лісопаркове
господарство», про визнання недійсним
рішення, державного акта на право
власності на землю, визнання права
власності на земельну ділянку, за
касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 20 серпня 2014 року

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року прокурор м. Ірпеня
Київської області звернувся до суду з
позовом, посилаючись на те, що на
підставі рішення Коцюбинської
селищної ради від 25 грудня 2008 року №
2227/25-5 ОСОБА_4 був виданий державний акт
серії ЯЗ № 449649 на право власності на
земельну ділянку площею 0,15 га для
будівництва і обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. На підставі договору
купівлі-продажу зазначена земельна
ділянка була відчужена ОСОБА_5 На
державному акті на право власності
зроблено відмітку про перехід права
власності до покупця.

Прийняття рішення ради та видання
державного акта суперечить чинному
законодавству, а саме: земельна ділянка
знаходиться за межами смт Коцюбинське,
що підтверджується висновком
судово-землевпорядної експертизи та
перебуває у постійному користуванні
Комунального підприємства
«Святошинське лісопаркове
господарство» (далі - КП «Святошинське
лісопаркове господарство»). Крім того,
було змінено цільове призначення
спірної земельної ділянки, державна
експертиза проекту землеустрою щодо
відведення спірної земельної ділянки
не проводилася.

Рішенням Ірпінського міського суду
Київської області від 6 червня 2014 року
позовні вимоги прокурора м. Ірпеня
Київської області задоволено частково.
Визнано недійсним рішення
Коцюбинської селищної ради від 25
грудня 2008 року № 2227/25-5 «Про
затвердження проекту землеустрою щодо
відведення та передачі у приватну
власність земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по АДРЕСА_1» . У решті
позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 20 серпня 2014 року рішення
Ірпінського міського суду Київської
області від 6 червня 2014 року у частині
відмови у задоволенні позову про
визнання недійсним державного акта
скасовано, ухвалено у цій частині нове
рішення. Визнано недійсним державний
акт серії ЯЗ № 449649 на право власності
на земельну ділянку, кадастровий №
:01:042:0052, виданий на ім'я ОСОБА_4 з
відміткою про перехід права власності
до ОСОБА_5 та скасовано його державну
реєстрацію. У решті рішення суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просив
скасувати рішення апеляційного суду,
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
апеляційного суду Київської області
від 20 серпня 2014 року, оскільки воно
законне та обґрунтоване, так як
статтями 116, 118 ЗК України визначено
підстави й порядок набуття громадянами
і юридичними особами права власності
та права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності.

Установивши факт відсутності на час
прийняття селищною радою рішення про
надання громадянину земельної ділянки
затвердженої в установленому законом
порядку документації, яка б
встановлювала межі селища, суд на
підставі статей 116, 122, частини першої
статті 155, пункту 12 розділу Х «Перехідні
положення» ЗК України (який був чинним
на час прийняття селищною радою
рішення) дійшов обґрунтованого
висновку про перевищення селищною
радою повноважень щодо розпорядження
землями, які розташовані за межами
населеного пункту, та недійсність
такого рішення селищної ради.

Державний акт на право власності на
земельну ділянку видається на підставі
рішення органу місцевого
самоврядування або органу виконавчої
влади, тому вирішення питання про
правомірність видачі державного акта
безпосередньо залежить від законності
рішення, на підставі якого такий акт
виданий, і дотримання вимог,
передбачених земельним
законодавством, зокрема статтями 116, 118
ЗК України.

Відповідно до статті 19 Закону України
від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» (у редакції, яка
була чинною на час укладення договору
купівлі-продажу) підставою для
державної реєстрації права власності
на земельну ділянку є саме нотаріально
посвідчений договір купівлі-продажу
нерухомого майна, а не державний акт
(частина друга статті 126 ЗК України (у
редакції, яка була чинною на час
укладення договору купівлі-продажу).

Вчинення в такому разі на державному
акті (визнаному судом недійсним)
відмітки про відчуження земельної
ділянки на підставі договору
купівлі-продажу не змінює суті такого
державного акта, як недійсного.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального та матеріального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської
області від 20 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. ІваненкоЄ.П. Євграфова В.І.
Журавель