АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді:
Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б.,
Шиманського В.Й.

при секретарі:
Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування», поданою
через представника Товариство з
обмеженою відповідальністю «ДІКЕ», в
особі Директора - Макєєва Віталія
Миколайовича на рішення Оболонського
районного суду м. Києва від 28 липня 2014
року в справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» до ОСОБА_2,
третя особа: Приватне акціонерне
товариство страхова компанія «Лафорт»
про відшкодування матеріальної шкоди в
порядку регресу,

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2013 року ПрАТ «Страхова
компанія «АХА Страхування» звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому
просило стягнути з останнього
страхове відшкодування в порядку
регресу в розмірі 7 806,71 грн., яке було
виплачене страхувальнику за
наслідками дорожньо-транспортної
пригоди, що відбулась з вини
відповідача.

Ухвалою суду, занесеною до журналу
судового засідання від 19.05.2014 року до
участі у справі як третю особу залучено
ПрАТ «СК «Лафорт».

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 28.07.2014 року в позові
відмовлено.

Справа № 756/16472/13-ц Апеляційне
провадження № 22-ц-796/13056/2014 Головуючий
у суді першої інстанції: Луценко
О.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Махлай Л.Д.Не погоджуючись з
даним рішенням суду, позивач через
представника подав апеляційну скаргу,
у якій просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове про задовлення позову.
Посилається на неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. А саме, суд не
врахував, що у матеріалах справи
відсутнє письмове підтвердження
звернення відповідача до страхової
компанії з повідомленням про настання
страхового випадку. Суд також
неправильно зазначив про те, що позивач
не звертався до ПрАТ «СК «Лафорт» з
питання виплати страхового
відшкодування, оскільки така претензія
була заявлена, але залишилася без
відповіді. Крім того, суд неправомірно
відмовив у залученні до участі у справі
МТСБУ. Вважає, що у даних
правовідносинах позивач може
пред`являти вимоги за своїм вибором або
до страхової компанії або до винної у
ДТП особи.

У судовому засіданні представник
апелянта МакєєвВ.М. підтримав
апеляційну скаргу та просив її
задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_5
просили апеляційну скаргу відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, посилаючись на його
законність та обґрунтованість.

Третя особа в судове засідання не
з`явилася, про день та час розгляду
справи повідомлена у встановленому
законом порядку, у зв`язку з чим колегія
суддів вважає за можливе розгляд
справи у її відсутності, за правилами ч.
2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з`явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
12.07.2012 року на пр. Ватутіна, 2-Г сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля «Шевроле» д.н. НОМЕР_2, під
керуванням водія ОСОБА_6 та автомобіля
«КІА», д.н. НОМЕР_3, під керуванням
ОСОБА_2, внаслідок якої автомобілі
отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного
суду міста Києва від 17.08.2012 року ОСОБА_2
визнано винним у вчиненні ДТП та
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу.

Автомобіль «Шевроле», д.н. НОМЕР_2, на
момент дорожньо-транспортної пригоди
був застрахований у ПрАТ «СК «АХА
Страхування»» на підставі договору
добровільного страхування наземного
транспорт, № 3605844/05АВ від 12.04.2012 року
термін дії якого з 16.04.2012 року по 15.04.2013
року.

13.07.2012 року ОСОБА_6 звернулася до ПрАТ
«СК «АХА Страхування»» із заявою про
настання страхового випадку та виплату
страхового відшкодування.

Згідно калькуляції витрат № 536 від
19.07.2012 року матеріальний збиток,
завданий власнику автомобіля
«Шевроле», д.н. НОМЕР_2 складає 9 180,32
грн..

На підставі розрахунку суми страхового
відшкодування та страхового акту №
2012/и/МСЮ002838/ША5738 від 27.07.2012 року, рахунку
фактури № 536 від 19.07.2012 року ПрАТ «СК
«АХА Страхування»» прийнято рішення
про виплату на користь страхувальника
страхового відшкодування в розмірі 7
806,71 грн. та така виплата була здійснена
на підставі платіжного дорученням №
35780 від 31.07.2012 року.

Згідно полісу обов'язкового
страхування власників наземних
транспортних засобі № АВ/6308814 строком
дії з 13.03.2012 року по 12.03.2013 року,
цивільно-правова відповідальність
автомобіля «КІА», д.н. НОМЕР_3, на час
вчинення дорожньо-транспортної
пригоди була застрахована у ПрАТ «СК
«Лафорт», ліміт відповідальності за
шкоду, заподіяну майну згідно полісу
становить 50 000 грн., франшиза - 0,00 грн.

16.07.2012 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ
«СК «Лафорт» із письмовим
повідомленням про настання страхового
випадку, вчинення
дорожньо-транспортної пригоди за
участю забезпеченого ПрАТ «СК «Лафорт»
автомобіля «КІА», д.н. НОМЕР_3, та
автомобіля «Шевроле», д.н. НОМЕР_2.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позов пред`явлено до неналежного
відповідача, оскільки цивільно -
правова відповідальність останнього
на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК
«Лафорт», яку відповідач своєчасно та
відповідно до умов договору та закону
письмово повідомив про настання
страхового випадку.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції,
оскільки вони відповідають
встановленим у справі обставинам та
нормам матеріального і процесуального
права.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 993 ЦК України, до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідної за завдані
збитки.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа,
яка застрахувала свою цивільну
відповідальність, у разі недостатності
страхової виплати (страхового
відшкодування) для повного
відшкодування завданої нею шкоди
зобов`язана сплатити потерпілому
різницю між фактичним розміром шкоди і
страховою виплатою (страховим
відшкодуванням).

На час ДТП цивільна відповідальність
відповідача була застрахована з
лімітом страхової суми за шкоду,
заподіяну майну 50 000 грн. та нульовою
франшизою.

Суд першої інстанції керуючись
вимогами ст. 1194 ЦК України та виходячи з
умов договору страхування дійшов
правильних висновків про те, що розмір
відшкодування не перевищує ліміту
страхової суми, а відтак таке
відшкодування має сплачувати ПрАТ «СК
«Лафорт», а не відповідач.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_2 у день ДТП, а саме 12.07.2012 року
повідомив ПрАТ «СК «Лафорт» про
настання страхового випадку (а.с. 33).

У роз'ясненнях, викладених у п. 19
постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» зазначено, що з урахуванням
змісту ст. 979 ЦК та ст. 16 Закону України
«Про страхування» у разі настання
страхового випадку страховик
зобов`язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору
страхування є підставою для відмови у
виплаті лише у тому разі, якщо таке
порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатись, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
судом у кожному конкретному випадку.
Наприклад, несвоєчасне повідомлення
страхувальником страховика без
поважних на те причин про настання
страхового випадку (п. 5 ч. 1 ст. 989 ЦК, п. 5
ч. 1 ст. 991 ЦК) може бути підставою для
відмови у виплаті страхового
відшкодування у тому разі, якщо воно
позбавило страховика можливості
дізнатися, чи є ця подія страховим
випадком.

При цьому суди також повинні мати на
увазі, що порушення страхувальником
визначеного договором страхування
строку подання документів, що
стосуються страхового випадку, не є
порушенням визначеного договором
строку повідомлення про настання
страхового випадку.

Згідно з п. 38.1, п. 38.1.1 ст. 38 Закону
України «Про обов`язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників транспортних засобів»
страховик після виплати страхового
відшкодування має право подати
регресний позов до страхувальника або
водія забезпеченого транспортного
засобу, який спричинив
дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним
засобом у стані алкогольного,
наркотичного чи іншого сп'яніння або
під впливом лікарських препаратів, що
знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним
засобом без права на керування
транспортним засобом відповідної
категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної
пригоди за його участю самовільно
залишив місце пригоди чи відмовився
від проходження відповідно до
встановленого порядку огляду щодо
стану алкогольного, наркотичного чи
іншого сп'яніння або щодо вживання
лікарських препаратів, що знижують
увагу та швидкість реакції, або вжив
алкоголь, наркотики чи лікарські
препарати, виготовлені на їх основі
(крім тих, що входять до офіційно
затвердженого складу аптечки або
призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода
визначена в установленому порядку
безпосереднім наслідком
невідповідності технічного стану та
обладнання транспортного засобу
існуючим вимогам Правил дорожнього
руху ;

ґ) якщо він не повідомив страховика у
строки і за умов, визначених у
підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього
Закону;

д) якщо страховий випадок настав з
використанням забезпеченого
транспортного засобу в період, не
передбачений договором внутрішнього
страхування (при укладенні договору
страхування з умовою використання
транспортного засобу в період,
передбачений договором страхування).

Виходячи з положень даної норми з
особи, яка винна у вчиненні шкоди,
незважаючи на те, що на час вчинення
шкоди її цивільно - правова
відповідальність була застрахована,
може бути стягнуто розмір
відшкодування лише у тому випадку, коли
страхова компанія, з якою укладено
договір обов`язкового страхування
цивільно - правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів має право на стягнення
страхового відшкодування у порядку
регресу.

Оскільки за матеріалами справи
відповідач повідомив ПрАТ «СК «Лафорт»
про настання страхового випадку та
страховик не мав будь - яких перешкод
для встановлення обставин настання
страхового випадку, відсутні підстави
для стягнення страхового
відшкодування в порядку регресу з
відповідача на підставі п. 38.1, п. 38.1.1 ст.
38 Закону України «Про обов`язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників
транспортних засобів», а відтак
висновки суду першої інстанції про те,
що позов пред`явлено до неналежного
відповідача колегія суддів вважає
правильними.

За таких обставин колегія суддів
прийшла до висновку, що рішення суду
першої інстанції є законним і
обґрунтованим і не може бути скасоване
з підстав, викладених у апеляційній
скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л
и л а :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «АХА Страхування» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 28 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді