Провадження №2/761/5273/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Беширові
О.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім»єю, визнання договору недійсним,
поділ майна,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом про встановлення факту
проживання однією сім»єю, визнання
договору недійсним, поділ майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2
перебували в зареєстрованому шлюбі з
21.07.2007 року. Також сторони проживали
разом однією сім»єю до укладання шлюбу
з 10.11.2006 року. За півтори місяці до
реєстрації шлюбу сторони придбали за
кредитні кошти транспортний засіб -
автомобіль DAEWOO-FSO. Право власності було
зареєстровано за відповідачем ОСОБА_2
Під час перебування в шлюбі була
повністю погашена заборгованість за
кредитним договором. 30.01.2014 року
відповідач ОСОБА_2 без відома позивача
зняв спірний автомобіль з обліку для
його реалізації. Цього ж дня цей
автомобіль на підставі довідки-рахунку
був зареєстрований за іншим власником
відповідачем ОСОБА_3

Позивач вважає, що відчуження
відповідачем ОСОБА_2 автомобіля, який
перебував у спільній власності без
згоди його дружини є грубим порушенням
норм СК України, що є підставою для
визнання правочину недійсним.

За таких обставин позивач просить
встановити факт проживання ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 однією сім»єю без реєстрації
шлюбу з листопада 2006 року; визнати
автомобіль об'єктом спільної сумісної
власності, відступити від принципу
рівності часток, визнавши за позивачем
право власності на 2/3 автомобіля, за
відповідачем ОСОБА_2 право власності на
1/3 автомобіля; стягнути з відповідача
ОСОБА_2 на користь позивача
компенсацію, що становить грошовий
вираз вартості 2/3 автомобіля в сумі
37895,33 грн; визнати договір щодо
відчуження автомобіля недійсним.

В судовому засіданні позивач та
представник позивача позовні вимоги
підтримали, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому
засіданні заперечував проти позову,
пояснивши, що вони з позивачем до
укладання шлюбу не проживали разом та
не вели спільне господарство, оскільки
відповідач з 17.01.2006 року до січня 2008
року, вже на момент перебування в
зареєстрованому шлюбі, прожив в
гуртожитку за адресою АДРЕСА_2, де
винаймав одне ліжко-місце за договором
оренди. 04.01.2008 року був укладений
договір оренди згідно якого
відповідачу було надано кімнату на два
ліжко-місця за адресою АДРЕСА_1. Таким
чином, відповідач вважає, що спірний
автомобіль є особистою приватною
власністю, оскільки був придбаний до
укладання шлюбу. У зв'язку з тим, що у
відповідача з'явилася сім»я, його
батьком було прийнято рішення надати
йому у тимчасове користування
автомобіль. Кошти, які сплачувалися за
кредитним договором, надав йому батько,
оскільки в період погашення кредиту
заробітна плата відповідача була
незначною і він мав утримувати свою
сім»ю, так як дружина перебувала в
декретній відпустці.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому
засіданні заперечував проти позову,
пояснивши, що спірний автомобіль був
придбаний за його кошти як і за його
кошти погашався кредит. Після того як
позивач припинила підтримувати
родинні зв'язки з його сином, він
вирішив повернути автомобіль з
тимчасового користування позивача та
відповідача ОСОБА_2

Вислухавши пояснення сторін,
перевіривши матеріали справи, суд
вважає, що позовні вимоги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21.07.2007 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений шлюб,
який був розірваний рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 02.06.2014 року, про що сторони
повідомили в судовому засіданні.

06.06.2007 року відповідач ОСОБА_2, тобто
до укладання шлюбу з позивачем, придбав
транспортний засіб автомобіль DAEWOO-FSO,
вартістю 56843 грн., що підтверджується
договором купівлі-продажу автомобіля,
який укладений 06.06.2007 року між ЗАТ
«Запорізький автомобілебудівний
завод» та ОСОБА_2 Даний автомобіль був
придбаний за кредитні кошти, які
відповідач ОСОБА_2 отримав, уклавши
15.06.2007 року з ВАТ КБ «Надра» кредитний
договір.

З 17.01.2006 року по січень 2008 року
відповідач ОСОБА_2 проживав в
гуртожитку за адресою АДРЕСА_2, що
підтверджується договорами оренди
житлового приміщення № 509 від 17.01.2006
року та № 87 від 09.01.2007 року, а також
квитанціями про сплату за
житлово-комунальні послуги.

Як пояснила в судовому засіданні
позивач, до укладання шлюбу з
відповідачем, а також після укладання
шлюбу до січня 2008 року, вона проживала у
родичів в с. Глеваха Київської області,
оскільки відповідач в гуртожитку
займав 1 місце-ліжко. Позивач
приїжджала до відповідача в
гуртожиток, де готувала йому їжу та
інколи залишалася на декілька днів в
разі відсутності сусіда по кімнаті.
Також позивач стверджувала, що для
придбання спірного автомобіля частину
грошей було надано її матір'ю.

Допитаний в судовому засіданні свідок
ОСОБА_4, яка є рідною сестрою позивача,
пояснила, що їхня з позивачем мати
передала відповідачу ОСОБА_2 гроші в
сумі 23000 грн. для придбання спірного
автомобіля.

Однак, суд не приймає до уваги покази
свідка, оскільки факт передачі коштів
відповідачу для придбання автомобіля
підтверджується лише показами свідка,
яка є близькою родичкою позивача, інших
доказів на підтвердження даного факту
суду надано не було.

Позивач просить встановити факт
проживання без реєстрації шлюбу з
відповідачем за період з листопада 2006
року по день укладання шлюбу з тих
підстав, що встановлення даного факту
породжує у неї право на поділ
придбаного під час сумісного
проживання спільного майна подружжя -
транспортного засобу.

Враховуючи те, що встановлення факту
проживання однією сім»єю ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 без шлюбу не створюють умов
здійснення для позивача особистих
майнових прав (із урахуванням того, що
відповідачем було придбано автомобіль
за власні кошти), не породжують
правових наслідків, тому суд не вбачає
підстав для його встановлення.

Частиною 2 ст. 21 СК України
передбачено, що проживання однією
сім»єю жінки та чоловіка без шлюбу не є
підставою для виникнення у них прав та
обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести суду ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК
України.

Позивач не надала суду належних
доказів на підтвердження своїх
позовних вимог, тобто не довела, що
вони з відповідачем ОСОБА_2, починаючи з
листопада 2006 року до 21.07.2007 року,
проживали однією сім»єю та відповідно
до ст. 74 СК України спірний автомобіль є
спільним сумісним майном.

Оскільки судом не встановлено факту
проживання позивача ОСОБА_1 та
відповідача ОСОБА_2 однією сім»єю без
реєстрації шлюбу, а отже інші заявлені
позовні вимоги, які є похідними від
даних позовних вимог, також не
підлягають задоволенню.

Виходячи із вищевикладеного, суд,
оцінивши докази, надані сторонами у
справі, їх належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, приходить до висновку, що
позивачем не надано належних доказів
на підтвердження позовних вимог, в
зв'язку з чим позовні вимоги є таким, що
не підлягають задоволенню.

Керуючись ст..ст. 21, 74 СК України,
ст..ст. 10, 59, 60, 212, 213, 215, 218 ЦПК України,
суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім»єю, визнання
договору недійсним, поділ майна
залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя