Номер провадження: 22-ц/785/6394/14
Головуючий у першій інстанції Салтан
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича
В.А.

суддів - Варикаші
О.Д.

- Бабія А.П.

при секретарі - Стадніченко
А.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовною
заявою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Публічного
акціонерною товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» про визнання договору поруки
припиненим та визнання договору
іпотеки недійсним, за апеляційною
скаргою представника Товариства з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи» Борщенко Костянтина
Юрійовича на заочне рішення Київського
районного суду м. Одеси від 16 грудня 2013
року,-

встановила:

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до
Київського районного суду м. Одеси з
позовом до Публічного акціонерного
товариства «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк», в
якому просили визнати договір поруки №
58-02/20 від 10 вересня 2007 року припиненим,
визнати іпотечний договір № 58-02/19 від 10
вересня 2007 року, укладений між
Акціонерним комерційним
промислово-інвестиідійнйм банком,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстром № 2024 недійсним.

Позивачі посилалися на те, що ОСОБА_3
уклав кредитний договір № 58-02/18 від 10
вересня 2007 року з ЗАТ Акціонерним
комерційним промислово-інвестиційним
банком, відповідно до якого ОСОБА_3
отримав кредит в розмірі 7 070 000,00 грн. на
споживчі цілі, під 15,5 % річних, кінцевим
терміном повернення кредиту не пізніше
23 серпня 2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між Банком та
ОСОБА_4 було-укладено договір: поруки №
58-02/20 від 10 вересня 2007 року, відповідно
до якого ОСОБА_4, як поручитель, у
випадку невиконання або прострочення
виконання зобов'язань, що випливають із
кредитного договору, відповідає перед
ЗАТ Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком як
солідарний боржник втому ж обсязі, що й
боржник.

Договорами № 58-02/540-1 від 05 травня 2008
року та № 58-02/782 від 09 лютого 2009 року
були внесені зміни до договору поруки
щодо збільшення процентної ставки.

Також, в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
боржником та поручителем з ЗАТ
Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком було
укладено іпотечний договір № 58-02/19 від
10 вересня 2007 року, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим - № 2024. Предметом іпотеки
за даним договором є домоволодіння,
загальною площею 601,6 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
земельна ділянка, загальною площею 0,0492
га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
земельна ділянка, загальною площею, 0,0883
та, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_4
посилалась на те, що договори № 58-02/540-1
від 05 травня 2008 року та № 58-02/782 від 09
лютого 2009 року про внесення змін до
договору поруки нею підписані не були і
про збільшення розміру процентної
ставки їй було невідомо.

В процесі розгляду даної справи
відповідач подав клопотання про
призначення судової почеркознавчої
експертизи, на вирішення якої були
поставлені наступні питання: ким був
виконаний підпис в оригіналі договору
№ 58-02/540-1 від 05 травня 2008 року про
внесення змін до договору поруки №
58-02/20 від 05 травня 2008 року: ОСОБА_4 чи
іншою особою; ким був виконаний підпис
в оригіналі договору № 58-02/782 від 09
лютого 2009 року про внесення змін до
договору поруки № 58-02/20 від 05 травня 2008
року: ОСОБА_4 чи іншою особою?
Проведення вказаної експертизи
доручено Одеському науково-дослідному
інституту судових експертиз.

Однак, справа постійно, поверталася до
суду без експертного висновку,
оскільки на вимоги суду та OНДІСЕ ЗАТ
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»
витребуваних для проведення
експертизи оригіналів договорів №
58-02/540-1 від 5 травня 2008 року та № 58-02/782
від 09 лютого 2009 року до договору поруки
№ 58-02/20 від 05 травня 2008 року не надавав.

У судове засідання представник
позивачів не з'явився, надав до суду
заяву про розгляд справи за його
відсутності.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився.

Заочним рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 16 грудня 2013 року позов
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» про визнання договору поруки
припиненим та визнання договору
іпотеки недійсним- задоволений.

Визнано договір поруки № 58-02/20 від 10
вересня 2007 року припиненим.

Визнано іпотечний договір № 58-02/19 від 10
вересня 2007 року, укладений між

Закритим акціонерним товариством
«Акціонерним комерційним промислово -
інвестиційним банком», ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, посвідчений приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 за
реєстровим № 2024 - недійсним.

Зазначено, що це рішення є підставою
для виключення з реєстру іпотеки та
заборони відчуження зареєстрованого в
реєстрі за № 120 запис про іпотеку та
заборону відчуження нерухомого майна,
яке було передано у іпотеку за
договором іпотеки № 58-02/19 від 10 вересня
2007 року, укладеного між Закритим
акціонерним товариством ((Акціонерним
комерційним промислово інвестиційним
банком», ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме
нерухоме майно домоволодіння
загальною площею 601,6 кв.м., житловою
площею 99,1 кв.м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_1, яка належить
іпотекодавцям на підставі свідоцтва
про право власності, виданого
виконавчим комітетом Одеської міської
ради 01 лютою 2007 року, зареєстрованого в
реєстрі прав власності на нерухоме
майно за реєстраційним № 17730193, номер
запису 39986 в книзі 248-136. згідно витягу
про реєстрацію права власності на
нерухоме майно № 13463664, виданого КП
«ОМБТІ та РОН» 06 лютого 2007 року.

Копія рішення для виконання направлена
до Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції.

В апеляційній скарзі ставиться питання
про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення, яким у
позовних вимогах позивачів відмовити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах заявлених вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 уклав
кредитний договір № 58-02/18 від 10 вересня
2007 року з ЗАТ Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком,
відповідно до якого ОСОБА_3 отримав
кредит в розмірі 7070000,00 грн. На споживчі
цілі під 15,5 річних, кінцевим терміном
повернення кредиту не пізніше 23 серпня
2027 року.

В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між Банком та
ОСОБА_4 було укладено договір поруки №
58-02/20 від 10 вересня 2007 року, відповідно
до якого ОСОБА_4, як поручитель, у
випадку невиконання або прострочення
виконання зобов'язань, що випливають із
кредитного договору, відповідає перед
ЗАТ Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком як
солідарний боржник в тому ж обсязі, що й
боржник. Договорами № 58-02/540-1 від 5
травня 2008 року та № 58-02/782 від 9 лютого 2009
року були внесені зміни до договору
поруки щодо збільшення процентної
ставки. в забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором,
боржником та поручителем з ЗАТ
Акціонерним комерційним
промислово-інвестиційним банком було
укладено іпотечний договір № 58-02/19 від
10 вересня 2007 року, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_7
за реєстровим № 2024. Предметом іпотеки
за даним договором є домоволодіння,
загальною площею 601,6 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1;
земельна ділянка, загальною площею, 0,0492
га. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2;
земельна ділянка, загальною площею, 0,0883
га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

26 квітня 2013 року Київським районним
судом м. Одеси проголошено ухвалу про
призначення почеркознавчої
експертизи, на вирішення якої
поставлено наступні питання: 1. Ким був
виконаний підпис в оригіналі договору
№ 58-02/540-1 про внесення змін до договору
поруки №-58-02/20 від 5 травня 2008 року?;

2. Ким був виконаний підпис в оригіналі
договору № 58-02/782 про внесення змін до
договору поруки № 58-02/20 від 9 лютого 2009
року?.

16 жовтня 2013-року до Київського
районного суду м. Одеси матеріали
справи повернені без надання висновку,
посилаючись на те, що йому не надано
оригінали зазначених договорів.

Відповідно до ч. І. ст. 146 ЦПК України у
разі ухилення особи, яка бере участь у
справі, від подання експертам
необхідних матеріалів, документів або
від іншої участі в експертизі, якщо без
цього провести експертизу неможливо,
суд залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні.

На підставі наведеного, суд першої
інстанції вважав, що договір № 58-02/540-1
про внесення зміни до договору поруки
№ 58-02/20 від 5 травня 2008 року та договір №
58-02/782 про внесення змін до договору
поруки № 58-02/20 від 9 лютого 2009 року не
підписані ОСОБА_4.

Згідно зі ст. 215 ЦК Кодексу підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
вимог, які встановлені частинами
першою -третьою, п'ятою та шостою етапі
203 Цивільного кодексу України. Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 215 вказаного Кодексу
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами першою - третьою,
п'ятою та шостою статті 203 Цивільного
кодексу України. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Відповідно до частин 1-3, 5, 6 статті 203
Цивільного кодексу України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 241 ЦК України
правочин, вчинений представником з
перевищенням повноважень, створює,
змінює, припиняє цивільні права та
обов'язки особи, яку він представляє,
лише у разі наступного схвалення
правочину цією особою. Правочин
вважається схваленим зокрема у разі,
якщо особа, яку він представляє,
вчинила дії. що свідчать про прийняття
його до виконання. Наступне схвалення
правочину особою, яку представляють,
створює, змінює і припиняє цивільні
права та обов'язки з моменту вчинення
нього правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України
порука припиняється з припиненням
забезпеченого нею зобов'язання, а також
у разі зміни зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких
беруть участь поручителі, збільшення
кредитної процентної ставки навіть за
згодою банку та боржника, але без згоди
поручителя або відповідної умови в
договорі поруки, не дає підстав
покладення на останнього
відповідальності за невиконання або
неналежне виконання позичальником
своїх зобов'язань перед банком.

У п. 22 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
вказано, що якщо в договорі поруки такі
умови сторонами не узгоджені, а з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень частини першої статті 559 ЦК
України порука припиняється у разі
зміни основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

На підставі наведеного суд першої
інстанції вважав, що позовну вимогу
щодо визнання договору поруки № 58-02/19
від 10 вересня 2007 року слід
задовольнити.

Крім того суд першої інстанції також,
послався на те, що відповідно до п. 1.5
зазначеного договору, сторони оцінюють
предмет іпотеки у 1 464 000 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 35 Закону
України «Про іпотеку», у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилається іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця.
письмову Вимогу про усунення
порушення. Якщо протягом встановленого
строку вимога іпотекодержателя
залишається без задоволення,
іпотекодержатель вправі прийняти
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки шляхом позасудового
урегулювання на підставі договору.

В ч.ч. 2, 3 вказаної статті зазначено, що
положення частини першої цієї стані не
є перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду у встановленому
законом порядку. Проте, вимога,
встановлена частиною першою цієї
статті, не перешкоджає
іпотекодержателю здійснювати свої
права, визначені статтею 12 цього
Закону, без попереднього повідомлення
іпотекодавця, якщо викликана таким
повідомленням затримка може
спричинити знищення, пошкодження чи
втрату предмета іпотеки

Згідно ч. І ст. 12 Закону України «Про
іпотеку», у разі порушення
іпотекодавцем обов'язків,
встановлених, іпотечним договором,
іпотекодержатель має право вимагати
Дострокового виконання основною
зобов'язання, а в разі його невиконання
- звернути стягнення на предмет
іпотеки:

В своїй позовній заяві Банк
посилається на те, що відповідач
отримав вимогу про усунення порушень
кредитного договору за можливості
звернення стягнення на майно.

Суд першої інстанції вважав, що такі
обставини не відповідають дійсності,
відтак оскільки банк не вимагав від
відповідача, який є одночасно і
заставодавцем, усунення порушень
обов'язків за кредитними договорами, не
пред'являв вимогу про дострокове
виконання основного зобов'язання й не
повідомляв про наміри звернути
стягнення на предмет застави, що є
обмеженням прав відповідача вжити
необхідних і залежних від нього
заходів до виконання договорів в
позасудовому порядку, та є порушенням
положень ст.ст. 12, 35 Закону України «Про
іпотеку», тому позовні вимоги банку
заявлено передчасно.

Крім того суд першої інстанції
зазначив, що зміст договору іпотеки не
відповідає вимогам ст. 11 Закону України
«Про іпотеку», оскільки п. 1.5 договору
іпотеки встановлена відповідальність
іпотекодавця, яка значно більша ніж
вартість предмета кредитного договору.

Спірним іпотечним договором сторони
погодили, що предметом іпотеки

забезпечується виконання зобов'язання
позичальника у розмірах, зазначених у

кредитному договорі.

Отже пункт 1.7 договору іпотеки не
відповідає вимогам ст. 11 Закону України
«Про іпотеку», оскільки предметом
іпотеки забезпечується виконання
зобов'язання позичальника у розмірах,
зазначених у кредитному договорі;
загальна сума грошового зобов'язання
за кредитним договором становить 7 070 000
грн., а відповідно до п. 1.5 договору
іпотеки загальна вартість предмету
іпотеки становить 10 464 000 грн.

На підставі наведеного суд першої
інстанції дійшов висновку, що позовні
вимоги відносно визнання іпотечного
договору № 58-02/19 від 10 вересня 2007 року,
укладений між Закритим акціонерним
товариством «Акціонерним комерційним
промислово - інвестиційним банком»,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним також
підлягає задоволенню.

Колегія суддів не може погодитись з
такими висновками суду першої
інстанції.

Статтею 573 Цивільного кодексу України
передбачено, що заставою може бути
забезпечена вимога, яка може виникнути
в майбутньому.

Згідно ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є
застава нерухомого майна, що
залишається у володінні заставодавця
або третьої особи.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
передбачено, що іпотекою є вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця.
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки; переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника.

Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України у
разі невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Згідно ч. 1, 2 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачене
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

Суд першої інстанції не врахував
вимоги визначені у п. 23 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 березня 2012
року № 5 «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин», що при вирішенні
спорів за участю майнових поручителів
суди мають виходити з того, що
відповідно до статті 11 закону України
«Про заставу», статей 1, 11 Закону
України «Про іпотеку» майновий
поручитель є заставодавцем або
іпотекодавцем. Відповідно до статті 546
ЦК застава (іпотека) та порука є різними
видами забезпечення, тому норми, що
регулюють поруку (статті 553-559), не
застосовуються до правовідносин
кредитора з майновим поручителем,
оскільки він відповідає перед
заставо/іпотеко держателем за
виконання боржником основного
зобов'язання винятково в межах
вартості предмета застави/іпотеки.

При таких даних у суду першої інстанції
не було законних підстав для
задоволення позовних вимог в частині
визнання договору поруки № 58-02/19 від 10
вересня 2007 року недійсним.

Що стосується не надання відповідних
оригіналів документів для проведення
експертизи, то з матеріалів справи
вбачається, що по справі ухвалене
заочне рішення. тобто у відсутність
відповідача.

Крім того з наданих суду апеляційної
інстанції Товариством з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» документів видно, що
Публічне акціонерне товариство
«Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк» 17
грудня 2012 року уклав договір про
відступлення прав вимоги Товариству з
обмеженою відповідальністю «Кредитні
ініціативи», а також передав права за
договорами забезпечення.

Клопотання про призначення експертизи
було надано суду у лютому 2013 року. Таким
чином оригінали документів не могли
знаходиться у Публічному акціонерному
товаристві «Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк»

В суді апеляційної інстанції сторонами
таке клопотання не заявлялось.

Що стосується позовних вимог про
визнання іпотечного договору
недійсним.

Згідно ст. З «Закону України», іпотека
виникає на підставі договору, закону
або рішенні суду.

Згідно вимогам ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною вимог, які
встановлені частинами 1-3, 5-6 ст.203 ЦК
України .

Згідно положенням ст. 203 ЦК України
зміст правочину не може суперечити
нормам Цивільного кодексу, актам
цивільного законодавства, моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним та відповідати його
внутрішній волі, правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 627 ЦК України встановлено
принцип свободи договору, згідно якому
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначеності умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Крім цього, відповідно до ст. 6 ЦК
України сторони мають право укласти
договір, який не передбачений актами
цивільного законодавства, але
відповідає загальним засадам
цивільного законодавства, сторони
мають право врегулювати у договорі,
який передбачений актами цивільного
законодавства, свої відносини, які не
врегульовані цими актами, відступити
від положень цих актів і врегулювати
свої відносини на власний розсуд, і не
можуть відступити від положень цих
актів, якщо в цих актах прямо вказано
про це, а також у разі, якщо
обов'язковість для сторін положень цих
актів відносин між сторонами.

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент
його укладення договору не
заперечували свого вільного
волевиявлення та своєї вільної згоди
щодо всіх умов даного Іпотечного
договору.

Відповідно до ст. 525 ЦК України не
допускається одностороння відмова від
виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов, крім
випадків, передбачених законом або
договором.

Ст. 526 ЦК України встановлює, що
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання.

Таким чином у суду першої інстанції не
було законних підстав вважати, що
зазначений іпотечний договір не
відповідає вимогам законодавства та
визнавати його недійсним

На підставі наведеного, судова колегія
вважає, необхідним рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення. яким в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Публічного
акціонерною товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» про визнання договору поруки
припиненим та визнання договору
іпотеки недійсним - відмовити.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, судова колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Кредитні
ініціативи» Борщенко Костянтина
Юрійовича - задовольнити.

Заочне рішення Київського районного
суду м. Одеси від 16 грудня 2013 року
-скасувати та ухвалити нове рішення,
яким в задоволенні позовної заяви
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Публічного
акціонерною товариства «Акціонерний
комерційний промислово-інвестиційний
банк» про визнання договору поруки
припиненим та визнання договору
іпотеки недійсним - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржено шляхом подачі касаційної
скарги протягом 20 днів з дня набрання
законної сили до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.А. Станкевич

Судді:
О.Д.
Варикаша

А.П. Бабій