Справа № 640/8384/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2014 року Київський
районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді
Зуб Г.А.,

за участю секретаря
Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
користування квартирою, усунення з її
боку перешкод в користуванні
квартирою, примусове виселення та
зняття з реєстраційного обліку та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання удаваним правочину
договору купівлі-продажу квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3
звернувся до суду з позовною заявою, в
якій просить визнати відповідача
такою, що втратила право користування
квартирою АДРЕСА_1, усунути позивачу
перешкоди в користуванні даною
квартирою шляхом виселення та зняття з
реєстраційного обліку відповідачки з
вказаної квартири за даною адресою та
стягнути судові витрати. В
обґрунтування своїх позовних вимог
посилався на наступне. 16.01.2009 року
позивач придбав у відповідачки вказану
вище квартиру. Продаж квартири був
здійснений за 25 000,00 грн., з яких 22 000,00
грн. відповідач отримала повністю ще до
підписання договору, а 3 000,00 грн.
позивач зобов'язувався передати
відповідачеві не пізніше 15.01.2010 року,
про що було зазначено в договорі
купівлі-продажу квартири. 24.04.2009 року
позивач передав відповідачеві 3 000,00
грн. в якості остаточного розрахунку за
придбану квартиру. Але, відповідач не
звільнила вказану квартиру і влітку 2010
року зажадала від позивача більшої
суми грошових коштів. 10.08.2010 року між
сторонами був укладений додатковий
договір, згідно якого ціна продажу
квартири збільшена до 120 000,00 грн. Однак,
позивач і на цей час не залишила
вказану квартиру. Позивачем
надсилались письмові вимоги
відповідачу про добровільне виселення,
але вони залишились без задоволення, у
зв'язку з чим позивач змушений
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав.

14.07.2014 року з зустрічною позовною
заявою до суду звернулась відповідачка
ОСОБА_2, у якій просить визнати договір
купівлі-продажу квартири від 16.01.2009
року удаваним правочином, який
вчинений з метою приховання іншого
правочину - договору застави
нерухомого майна (іпотеки). В
обґрунтування своїх вимог посилалась
на наступне. 07.04.2010 року між сторонами
було укладено договір позики, за яким
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
отримала від відповідача грошову суму 7
480 доларів США та зобов'язувалась
повернути до 07.04.2011 року, але дані
зобов'язання виконані не були. Рішенням
Київського районного суду м. Харкова
від 19.06.2009 року, позовні вимоги ОСОБА_1
було задоволено частково та стягнуто
на його користь суму заборгованості в
розмірі 10 296 доларів США. В момент
підписання договору купівлі-продажу
квартири та додаткового договору,
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 пояснював позивачці, що даний
договір укладається з метою застави
нерухомості та забезпечення
зобов'язання про повернення грошових
коштів за розпискою від 07.04.2010 року.
10.08.2010 року було сторонами підписано
додатковий договір відповідно до якого
ціна купівлі-продажу квартири
збільшена до 120 000,00 грн. Договір
купівлі-продажу квартири від 16.01.2009
року було укладено сторонами спору з
метою прикриття договору застави
(іпотеки) за вище вказаною розпискою
від 07.04.2010 року. Таким чином, в дійсності
між сторонами був укладений не договір
купівлі-продажу на підставі якого
відповідач за зустрічним позовом
передав у власність позивачу свою
квартиру, а останній прийняв її та
сплатив за нею грошову суму коштів
визначену сторонами як ціна договору, а
саме договір застави нерухомого майна
(іпотеки).

Представник позивача за первісним
позовом ОСОБА_4 в судове засідання не
з`явився, повідомлений належним чином,
надав заяву про розгляд справи за
відсутності представника позивача,
позов підтримав. В задоволенні
зустрічного позову просив відмовити в
повному обсязі. (а.с. 22,64).

Представник відповідача ОСОБА_5 та
відповідач ОСОБА_2 за первісним позовом
в судове засідання з`явились, проти
задоволення первісного заперечувала в
повному обсязі, зустрічний позов
підтримали, просили задовольнити.

Суд, вислухавши представника
відповідача та відповідача за
первісним позовом, дослідивши
матеріали справи, прийшов до
наступного.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

Судом встановлено, що 16.01.2009 року між
сторонами був укладений договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1
вартістю 25 000,00 грн.,з яких 22 000,00 грн.
відповідач за первісним позовом
отримала ще до підписання даного
договору, а 3 000,00 грн. позивач
зобов'язується передати не пізніше
15.01.2010 року, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_6
та підтверджується витягом з
державного реєстру правочинів. (а.с. 6-7).

24.04.2009 року, відповідач отримала
грошові кошти в сумі 3000,00 грн. в якості
кінцевої оплати за вказану квартиру, що
підтверджується розпискою. (а.с. 8).

10.08.2010 року між сторонами був
укладений Додатковий договір №1 до
вище вказаного договору
купівлі-продажу квартири від 16.01.2009
року, відповідно до якого відповідач до
підписання даного договору отримав 120
000,00 грн., посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_6 та
підтверджується витягом з державного
реєстру правочинів. (а.с. 9-10).

Тобто, позивач за первісним позовом
набув право власності на спірну
квартиру.

Ст. 328 ЦК України, встановлено, що право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України,
власник майна володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Судом встановлено, що позивач надсилав
вимогу відповідачу про добровільне
звільнення квартири, виселення і
зняття з реєстраційного обліку. (а.с.
11-17).

Відповідно до ст.. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає справу в межах позовних
вимог та на підставі доказів, наданих
сторонами.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку щодо задоволення
первісного позову в повному обсязі,
оскільки ст. 16 ЦК України визначено
один із способів захисту цивільних
прав як примусове виконання обов'язку в
натурі.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 19.06.2014 року, позов ОСОБА_1
про стягнення суми боргу за договором
позики задоволено частково та стягнуто
з ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі
82 295,93 грн. та судові витрати. (а.с. 38-39).

Відповідно до наданих квитанцій,
позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2
сплачує комунальні послуги в спірній
квартирі. (а.с. 46-57).

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за
договором купівлі-продажу одна сторона
(продавець) передає або зобов'язується
передати майно (товар) у власність
другій стороні (покупцеві), а покупець
приймає або зобов'язується прийняти
майно (товар) і сплатити за нього певну
грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 235 ЦК України,
удаваним є правочин, який вчинено
сторонами для приховання іншого
правочину, який вони насправді вчинили.
Якщо буде встановлено, що правочин був
вчинений сторонами для приховання
іншого правочину, який вони насправді
вчинили, відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 25 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", за удаваним
правочином сторони умисно оформляють
один правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. За
удаваним правочином права та обов'язки
сторін виникають, але не ті, що
випливають зі змісту правочину.

Отже, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України позивач, заявляючи вимогу про
визнання правочину удаваним, має
довести: 1) факт укладення правочину, що
за його думкою є удаваним, 2)
спрямованість волі сторін в удаваному
правочині на встановлення інших
цивільно-правових відносин, ніж ті, які
передбачені правочином, 3) настання між
сторонами інших прав та обов'язків, ніж
ті, що передбачені удаваним правочином.
Вказані обставини позивачкою за
зустрічним позовом не доведені,
оскільки нею не надано будь яких
доказів, які мають значення для
вирішення справи.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір
купівлі-продажу житлового будинку,
квартири або іншого нерухомого майна
укладається в письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню,
крім договорів купівлі-продажу майна,
що перебуває в податковій заставі.

Крім того, відповідно до Закону
України «Про нотаріат» та Інструкції
про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України, сторонам
правочинів роз'яснювались їх права та
обов'язки та попереджались про
наслідки нотаріальних дій, що
вчинялись.

Відповідно до п. 7 Договору
купівлі-продажу квартири від 16.01.2009
року, сторони підтверджують, що
однаково розуміють значення й умови
цього договору та його правові
наслідки, дійсність намірів при
укладанні цього договору, а також те, що
він, не носить характеру фіктивного або
удаваного, що підтверджується
підписами сторін на договорі. Також
нотаріусом при посвідчені договору
перевірені документи, що посвідчували
право власності позивача на спірну
квартиру, паспорти сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позивач за зустрічним позовом та
його представник не надали доказів
щодо удаваності укладеного договору
купівлі-продажу від 16.01.2009 року, згідно
якого позивач за зустрічним позовом
ОСОБА_2 продала спірну квартиру
відповідачеві ОСОБА_1 Крім того,
відсутні підстави для визнання даного
договору удаваним, оскільки відсутні
докази щодо умислу сторін договору на
укладання удаваного договору, а тому
даний договір не може бути визнаний
удаваним.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає
задоволенню, а в позові ОСОБА_2 слід
відмовити в повному обсязі.

Разом з цим, заява представника
позивача ОСОБА_1 щодо застосування
строків позовної давності до вимог
ОСОБА_2 є обґрунтованою, а посилання
ОСОБА_2 на застосування судом строків
позовної давності до вимог ОСОБА_1 є
надуманими, оскільки саме ОСОБА_2 на
момент розгляду судом даної справи
зареєстрована та мешкає у спірній
квартирі.

Керуючись ст. ст. 3, 10-11, 59, 60, 61, 212-215 ЦПК
України; ст. ст.16, 202, 203, 235, 319, 321, 328, 391, 655,
657 ЦК України, постановою Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9
"Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
особи такою, що втратила право
користування квартирою, усунення з її
боку перешкод в користуванні
квартирою, примусове виселення та
зняття з реєстраційного обліку -
задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1)
перешкоди у користуванні квартирою
АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_2 (і.н.
НОМЕР_2) такою, що витратила право
користування квартирою АДРЕСА_1 та
виселенням її без надання іншого
житлового приміщення з вказаної
квартири зі зняттям ОСОБА_2 з
реєстраційного обліку за даною
адресою.

Стягнути з ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_2) на
користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) судовий
збір в розмірі 243 (двісті сорок три)
гривні 60 коп.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання удаваним
правочину договору купівлі-продажу
квартири - відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківськоїобласті, через
Київський районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів після його
проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Головуючий -