Справа № 155/2216/13-ц Провадження №
22-ц/773/1473/14 Головуючий у 1 інстанції:
Чонка В.В. Категорія: 43 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А.,

суддів Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

при секретарі Шугаловій О.І.,

з участю позивача ОСОБА_1 та її
представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
їх представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Горохівської міської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 про визнання
рішення, ордеру недійсними та
виселення осіб з житлового будинку та
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1
про визнання права власності за
апеляційною скаргою відповідача
ОСОБА_4 на рішення Горохівського
районного суду Волинської області від
30 липня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

10 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
покликаючись на те, що виконавчим
комітетом Горохівської міської ради
29.11.2006 року було прийнято рішення № 162
про виділення житлової площі, а саме
житлового будинку АДРЕСА_1 сім'ї ОСОБА_4
На підставі даного рішення 30.11.2006 року
виконавчим комітетом Горохівської
міської ради видано ордер № 5 на
вселення ОСОБА_4 та членів його сім'ї:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 у вищезазначений
житловий будинок.

Рішенням Апеляційного суду Волинської
області від 07.11.2012 року скасовано
рішення Горохівського районного суду
Волинської області від 06.10.2006 року про
визнання відумерлою спадщини, яка
складається з житлового будинку з
господарськими та побутовими
спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позову Горохівської
міської ради.

Рішенням Горохівського районного суду
від. 03.09.2013 року позовні вимоги ОСОБА_1
до Горохівської міської ради про
визнання за нею права власності в
порядку спадкування на житловий
будинок за адресою: АДРЕСА_1 було
задоволено.

Вважаючи, що її права як власника
житлового будинку порушені, ОСОБА_1
просила визнати недійсними рішення
виконавчого комітету Горохівської
міської ради від 29.11.2006 року та ордер на
зайняття житлового будинку з
господарсько-побутовими спорудами, за
адресою: АДРЕСА_1, виселити ОСОБА_4 та
членів його сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8
з даного житлового будинку.

24 жовтня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1
про визнання права власності на
спірний житловий будинок. При цьому
зазначає, що за час проживання у
спірному будинку ним для потреб своєї
сім'ї було здійснено його покращення,
проведено капітальний ремонт. Вважає,
що в результаті вчинення ним на
законних підставах невідокремлюваних
покращень будинковолодіння на суму 124877
грн. 51 коп. вартість переробки спірного
житла істотно перевищує його ринкову
вартість, що в розумінні ст. 332 ЦК
України дає йому підстави заявляти
вимоги про визнання права власності.

Рішенням Горохівського районного суду
Волинської області від 30 липня 2014 року
позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету
Горохівської міської ради, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та інших членів сім'ї
задоволено.

Визнано недійсним рішення виконкому
Горохівської міської ради від 29.11.2006
року за № 162 про виділення житла сім'ї
ОСОБА_4 та членам його сім'ї.

Визнано недійним ордер від 30.11.2006 року
на зайняття житлового приміщення,
виданий ОСОБА_4 та членам його сім'ї за
адресою: АДРЕСА_1.

Виселено ОСОБА_4 та членів його сім'ї з
займаного житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1.

У зустрічному позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1
про визнання права власності на
спірний будинок відмовлено за його
безпідставністю.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4
просить дане рішення скасувати і
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні первісного позову та
задовольнити його зустрічний позов,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими.

Заслухавши осіб, які беруть участь у
справі, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу відповідача ОСОБА_4 слід
задовольнити частково, а рішення суду
першої інстанції в частині задоволених
вимог скасувати та в цій частині
ухвалити нове рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення вказаним вимогам
не відповідає, оскільки суд першої
інстанції задовольняючи позовні
вимоги за первісним позовом не вказав,
які правовідносини склались між
сторонами та у зв'язку з цим, які норми
матеріального права, підлягали до
застосування.

Задовольнивши вимоги щодо виселення
відповідачів із спірного житла, не
зазначив осіб, що підлягали такому
виселенню. Відтак таке рішення не може
вважатись законним і обґрунтованим, а
тому підлягає до скасування.

З матеріалів справи вбачається,
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9, а
ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_10,
які проживали у будинку АДРЕСА_1

Даний будинок відповідно до свідоцтва
про право власності від 28 січня 2000 року,
виданого виконкомом Горохівської
міської ради, належав на праві
власності ОСОБА_10 (а. с. 28
інвентаризаційної справи № 825).

Єдиним спадкоємцем, що прийняла
спадщину, шляхом подачі у встановлені
законом строки заяви до нотаріальної
контори, була донька померлих ОСОБА_1

В суді апеляційної інстанції
встановлено, що після смерті батьків
ОСОБА_1 залишаючись бути
зареєстрованою, у будинку АДРЕСА_1, у
зв'язку із сімейними обставинами
переїхала на постійне місце проживання
до своїх дітей у м. Київ.

Не зважаючи на наявність спадкоємця та
прийняття ним спадщини, рішенням
Горохівського районного суду
Волинської області від 06 жовтня 2006 було
задоволено заяву Горохівської міської
ради та ухвалено рішення про визнання
спадкового майна, а саме: житлового
будинку з відповідними надвірними
будівлями та спорудами, що в АДРЕСА_1
відумерлим та передано його
територіальній громаді м. Горохова.
Дане рішення за апеляційною скаргою
ОСОБА_1 скасовано рішенням
Апеляційного суду Волинської області
від 07 листопада 2012 року та в
задоволенні заяви Горохівської
міської ради про визнання спадщини
відумерлою відмовлено (а. с. 5-7).

Рішенням Горохівського районного суду
Волинської області від 03 вересня 2013
року, яке набрало законної сили,
визнано за ОСОБА_1 в порядку
спадкування за законом право власності
на житловий будинок з відповідними
надвірними будівлями та спорудами, що
знаходиться в АДРЕСА_1 (а. с. 8-10).

Відповідно до витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
про реєстрацію права власності (а. с. 141)
04 листопада 2013 року в Державному
реєстрі здійснено реєстрацію права
власності ОСОБА_1 на житловий будинок,
що в АДРЕСА_1.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу (далі
- ЦК) України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
немайнового або майнового права та
інтересу.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України, ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу
Української РСР (далі - ЖК УРСР) кожен
громадянин має право на житло та ніхто
не може бути обмежений у праві
користування жилим приміщенням.

В силу ст. 321 ЦК України право власності
є непорушним. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений цього права чи
обмежений у його здійсненні. При цьому
відповідно до ст.391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Статтею 150 ЖК УРСР передбачено,
громадяни, які мають у приватній
власності будинок (частину будинку),
квартиру, користуються ним (нею) для
особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися цією власністю на свій
розсуд: продавати, дарувати,
заповідати, здавати в оренду,
обмінювати, закладати, укладати інші не
заборонені законом угоди.

Вважаючи своє право власності
порушеним, ОСОБА_1 просила визнати
незаконним рішення виконавчого
комітету Горохівської міської ради №
162 від 29 листопада 2006 року про виділення
сім'ї ОСОБА_4 будинку АДРЕСА_1 і такі її
вимоги є законними та обґрунтованими.

За змістом ст. 59 ЗУ «Про місцеве
самоврядування в Україні» акти органів
та посадових осіб місцевого
самоврядування повинні відповідати
Конституції та законам України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Вищезгадане рішення виконавчого
комітету Горохівської міської ради не
в повній мірі відповідає вимогам
Закону.

За змістом ст.ст. 1296, 1268 ЦК України
відсутність свідоцтва про право на
спадщину не позбавляє спадкоємця права
на спадщину, та належить йому з часу
відкриття спадщини, а відтак, у зв'язку
із вчасним поданням ОСОБА_1 до
нотаріальної контори заяви про
прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_9, у Горохівської міської ради
були відсутні правові підстави для
звернення з заявою про визнання
спадщини відумерлою, а в подальшому для
прийняття рішення про надання спірного
житлового будинку сім'ї ОСОБА_4 та
прийняття його до комунальної
власності, оскільки такий належав на
праві власності позивачу з 10 травня 1999
року.

Крім того, не можна вважати законним та
обґрунтованим рішення Горохівської
міської ради № 162 від 29 листопада 2006
року про виділення спірного житлового
будинку саме сім'ї ОСОБА_4, оскільки як
вбачається за його змістом дана сім'я
не перебувала першою на черзі, як сім'я,
що потребує поліпшення житлових умов.

Дане рішення фактично винесене лише по
заяві ОСОБА_4, які просили надати їм
саме будинок АДРЕСА_1, з покликанням на
клопотання жителів сусідніх вулиць та
настоятеля Храму.

Відтак рішення виконавчого комітету
Горохівської міської ради № 162 від
29.11.2006 року про виділення житлової
площі сім'ї ОСОБА_4 слід визнати
незаконним.

З врахуванням викладеного ордер, що
виданий на підставі незаконного
рішення виконавчого комітету не може
вважатись дійсним.

Разом з тим, відповідно до положень ст.
59 ЖК Української РСР ордер на жиле
приміщення може бути визнано недійсним
у судовому порядку у випадках
порушення прав інших громадян або
організацій на зазначене в ордері жиле
приміщення.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія
суддів приходить до висновку, що при
видачі ордера № 5 від 30.11.2006 року ОСОБА_6
та членам його сім'ї на будинок АДРЕСА_1
були порушені права власника даного
житлового будинку ОСОБА_1, що є
підставою для визнання його недійсним.

Виселення є категорією житлового
законодавства, тому при розгляді
цивільних справ за позовом про
усунення перешкод у користуванні
власністю шляхом виселення предметом
доказування є втрата права на житло,
або взагалі його відсутність, або інші
передбачені ЖК Української РСР
підстави для позбавлення права на
житло.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 9 ЖК
Української РСР ніхто не може бути
виселений із займаного жилого
приміщення або обмежений у праві
користування жилим приміщенням інакше
як з підстав і в порядку, передбачених
законом.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_8, щодо яких позивачем заявлено
вимоги, підлягають виселенню з будинку
АДРЕСА_1 з наданням іншого жилого
приміщення в силу ст. 117 ЖК Української
РСР.

Враховуючи те, що ордер визнано
недійсним через допущені порушення
Закону органом який надав таке житло та
видав на це житло ордер, відповідно
саме цей орган зобов'язаний надати інше
жиле приміщення особам, які підлягають
виселенню.

Разом з тим, позовні вимоги про
зобов'язання відповідача виконавчого
комітету Горохівської міської ради про
надання жилого приміщення
відповідачам, які підлягають
виселенню, не заявлялись. Виконавчий
комітет Горохівської міської ради
жодного разу не з'явився в судові
засідання, що позбавляло суд
можливості обговорити питання надання
відповідачам житла. Відповідачі
вказували, що будь-яких письмових заяв
до виконавчого комітету Горохівської
міської ради, щодо забезпечення їх
житлом, взамін того з якого можливе їх
виселення, вони не подавали, а відтак
таке питання і даним органом не
вирішувалось. На власнику, яким є
позивач ОСОБА_1, не лежить обов'язок по
наданню житла особам, які виселяються у
зв'язку з недійсністю ордера.

З врахуванням викладеного, суд не може
вирішити питання щодо надання сім'ї
ОСОБА_11 жилого приміщення, яке вони
раніше займали, або ж іншого, яке б за
змістом ч. 2 ст. 117 ЖК УРСР відповідало за
розміром і благоустроєм наданому за
ордером.

При цьому відповідачі не позбавлені
можливості звернутися до Горохівської
міської ради у передбачений законом
спосіб щодо забезпечення їх житлових
прав.

Рішення суду про відмову у задоволенні
зустрічного позову про визнання за
ОСОБА_4 права власності на спірний
будинок є законним і обґрунтованим.

Власником спірного будинку з моменту
відкриття спадщини, а саме з 10 травня
1999 року є ОСОБА_1, а тому відсутні
підстави для визнання за ОСОБА_4 права
власності на будинок АДРЕСА_1. Норма ст.
322 ЦК України не може бути застосована
до даних правовідносин, оскільки дана
норма передбачає створення нової речі,
в результаті переробки, що відсутнє в
даній ситуації.

Рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права (п. 2 Постанов, Пленуму Верховного
Суду України від 18.12.2009, № 14 "Про судове
рішення у цивільній справі").

З врахуванням викладеного задоволення
первісного позову та відмова у
задоволені зустрічного позову у повній
мірі забезпечить права власника
ОСОБА_1, гарантовані їй Конституцією
України, з врахуванням норм права, які
регулюють дані правовідносини.

Доводи апелянта про пропуск ОСОБА_1
трьохрічного строку для пред'явлення
позову про визнання ордера недійсним
не заслуговують на увагу, оскільки як
встановлено в судовому засіданні
ОСОБА_1 у зв'язку з віддаленим
проживанням від об'єкту нерухомого
майна, щодо якого виник даний спір,
дізналась про порушення свого права
лише у кінці 2012 року і відразу на захист
порушеного права звернулась до
апеляційного суду про скасування
рішення про визнання спадщини
відумерлою. Такі твердження позивача
відповідачами не спростовані. Відтак,
строки звернення з вимогами до суду
ОСОБА_1 не пропущені.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4
задовольнити частково.

Рішення Горохівського районного суду
від 30 липня 2014 року в даній справі в
частині задоволення первісного позову
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконним рішення
виконавчого комітету Горохівської
міської ради № 162 від 29.11.2006 року про
виділення житлової площі сім'ї
ОСОБА_4

Визнати недійсним ордер на житлове
приміщення № 5 від 30.11.2006 року, виданий
ОСОБА_4 з сім'єю із чотирьох чоловік на
зайняття житлового будинку АДРЕСА_1

Виселити ОСОБА_4 та членів його сім'ї:
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8 з житлового
будинку АДРЕСА_1 з наданням іншого
жилого приміщення.

Рішення суду в частині відмови у
задоволенні зустрічного позову
залишити без змін

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: