Справа № 583/3091/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Охтирка

Охтирський міськрайонний суд Сумської
області в складі:

головуючого
Мовчан Н.В.,

за участю секретаря
Мороз О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Охтирського
міськрайонного суду Сумської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Карпилівської
сільської ради Охтирського району
Сумської області, виконавчого комітету
Карпилівської сільської ради
Охтирського району Сумської області
про скасування рішень, скасування
державного акту про право власності на
землю, визнання майна спільним
сумісним майном, визначення ідеальних
часток в майні,-

встановив:

20.08.2014р. ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просила
визнати будинковолодіння (садибу) по
АДРЕСА_1, будинковолодіння (садибу) по
АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,81
га за цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку за
адресою АДРЕСА_1, об'єктами спільного
сумісного майна подружжя ОСОБА_2 та
ОСОБА_1, визначити, що ідеальні частки
подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1, складають по
1/2 та визнати за ОСОБА_1 право власності
на 1/2 частину у зазначеному нерухомому
майні.

30.10.2014р. ОСОБА_1 подала до суду остаточну
редакцію заяви про збільшення позовних
вимог, змінивши підстави позову, та
збільшила коло відповідачів по справі,
вказавши ОСОБА_3, ОСОБА_4, Карпилівську
сільську раду Охтирського району
Сумської області, та виконавчий
комітет Карпилівської сільської ради
Охтирського району Сумської області, в
якій просила суд:

визнати незаконним та скасувати
рішення виконавчого комітету
Карпилівської сільської ради від
27.02.1992р. та від 20.10.1993р. «Про оформлення
прав власності на жилі будинки в
сільській місцевості» про визнання за
ОСОБА_2 право особистої власності на
жилі будинки за адресою АДРЕСА_1;

скасувати свідоцтва про право
особистої власності від 15.02.1999р., видані
виконавчим комітетом Карпилівської
сільської ради на імя ОСОБА_2 на жилі
будинки за адресами АДРЕСА_1;

визнати незаконним та скасувати
рішення Карпилівської сільської ради
від 22.12.1998р. про передачу у приватну
власність земельної ділянки площею 0,81
га за цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку,
ведення особистого підсобного
господарства 0,21 га та ведення
особистого підсобного господарства 0,60
га в межах згідно з планом за адресою
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2 ;

визнати недійсним та скасувати
Державний акт про право приватної
власності на землю серії ІІ-СМ № 014607
від 21.04.1999р. на земельну ділянку за
адресою по АДРЕСА_1 , виданого на ім'я
ОСОБА_2;

визнати будинковолодіння (садибу) по
АДРЕСА_1, зі складовими житлового
будинку «А» із сінями «а» із житловими
кімнатами і приміщеннями,
сараю-літньої кухні «Б» з прибудовою
«б», погребу «пг», огорожі №1 (хвіртка), 2
(ворота), 3 (паркан); будинковолодіння
(садибу) по АДРЕСА_2 зі складовими
житлового будинку «А-1ж» із житловими
кімнатами і приміщеннями, прибудови
«а» (веранда), прибудови «а1» (тамбур),
навіс «а11», земельну ділянку площею 0,81
га за цільовим призначенням для
обслуговування житлового будинку 0,21 га
та ведення особистого підсобного
господарства 0,60 га за адресою АДРЕСА_1,
об'єктами спільного сумісного майна
ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4;

визначити, що ідеальні частки
зазначеного майна складають по 1/4
рівних часток за кожним;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4
частини вказаних домоволодінь та
земельної ділянки.

Свої вимоги мотивує тим, що 05.11.1988р.
позивачка одружилась з ОСОБА_2 від
шлюбу мають дітей ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1,
та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1
належало бабусі ОСОБА_2 - ОСОБА_7, як
голові колгоспного двору на підставі
свідоцтва про право індивідуальної
власності від 20.09.1989р.

Рішенням виконавчого комітету
Карпилівської ради від 27.02.1992р.
проведена заміна голови колгоспного
двору на ОСОБА_2

За час спільного проживання у шлюбі
ОСОБА_2 отримав дозвіл на будівництво
індивідуального жилого дому та
господарчих будівель по АДРЕСА_2 та
дозвіл архітектора від 27.03.1992р. 09.06.1998р.
надані висновки про реєстрацію
житлового будинку по АДРЕСА_2 на ім'я
ОСОБА_2

15.02.1999р. на ім'я ОСОБА_2 видані свідоцтва
про право особистої власності на
будинковолодіння по АДРЕСА_1. Будинок,
які оформлені без зазначення, що ОСОБА_2
є головою колгоспного двору.

Рішенням Карпилівської сільської ради
від 22.12.1998р. земельна ділянка за адресою
по АДРЕСА_1 площею 0,81 га. також виділена
ОСОБА_2 без посилання на те, що він
голова колгоспного двору. 21.04.1999р.
виданий Державний акт про право
приватної власності на землю на ім'я
ОСОБА_2

Спільними зусиллями та за взаємною
погодженістю позивачка разом з
чоловіком вклали у розвиток
будинковолодіння значні зусилля та
власні кошти. Позивачка вважає, що
вказане нерухоме майно має статус
колгоспного двору, в якому вона з
чоловіком та їх діти мають рівні
частки, тому до правовідносин, які
виникли до введення в дію Закону
України «Про власність», тобто з
15.04.1994р, застосовується діюче на той час
законодавство, зокрема спори щодо
майна колгоспного двору, яке було
придбане до 15.04.1991р., мають вирішуватись
за нормами, що регулюють власність
цього двору. Тому вона просить
визначити за членами її сім'ї ідеальні
частки на спірне майно по 1/4 частці у
колгоспному дворі та на земельну
ділянку, та визнати за нею право
власності на 3/4 частки у спірному майні.

Представник позивачки ОСОБА_8, з думкою
якого погодилася позивачка ОСОБА_1, у
судовому засіданні позовні вимоги в
редакції 30.10.2014р. підтримав, просив
позов задовольнити. Пояснив, що
нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 має
статус колгоспного двору, в ньому
проживала позивачка, її чоловік і діти,
тому спірне майно є спільною сумісною
власністю, в якій кожен з членів сім'ї
мають право на 1/4 частку у цьому майні.
Визнання за нею 3/4 частини спірного
майна обумовлене тим, що діти, які є
відповідачами по справі, не
заперечують проти задоволення позову,
отже відмовляються від своїх часток на
її користь, а наявність рішення суду
спростить процедуру оформлення права
власності. Рішення Карпилівської
сільської ради про передачу земельної
ділянки в приватну власність ОСОБА_2
від 20.10.1993р. та виданий на підставі
рішення державний акт підлягають
скасуванню, оскільки в державному акті
мають бути вписані всі члени сім'ї.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явились, подали до суду
заяву про розгляд справи за їх
відсутності, в якій позов визнали
повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
збільшені позовні вимоги визнав, в
подальшому подав заяву про розгляд
справи за його відсутності.

Представники відповідача
Карпилівської сільської ради
Охтирського району Сумської області, в
судовому засіданні засідання при
вирішенні спору поклались на розсуд
суду.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, надавши оцінку
доказам по справі, дійшов наступних
висновків.

Судом встановлено, що 05.11.1988р. ОСОБА_1
уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 та
змінила прізвище на ОСОБА_2, що
підтверджується копією свідоцтва про
укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від
05.11.1988р.(а.с.5)

У шлюбі народилися діти: донька ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, та син ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується
копіями свідоцтв про народження. (а.с. 80,
83)

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні
пояснила, що після одруження вона з
чоловіком проживала в с. Миколаївка у
будинку батьків чоловіка. У 1989році у
них народилася донька ОСОБА_3, потім
вони переїхали на проживання у с.
В'язове. У 1991році, вона з сім'єю
повернулася проживати у с. Миколаївку
до батьків чоловіка. Перед переїздом з
с. В'язового продали земельну ділянку
її бабусі, а на виручені кошти вирішили
побудувати будинок в с. Миколаївка. У
цьому селі за адресою: АДРЕСА_1,
проживала бабуся ОСОБА_2 - ОСОБА_7.
Батьки чоловіка вирішили забрати
ОСОБА_7 проживати до себе, а в будинок
бабусі переселити сім'ю сина - ОСОБА_2.
01.09.1991року вона та чоловік ОСОБА_2 були
зареєстровані за адресою АДРЕСА_1.

Зазначені обставини підтверджуються
зібраними у справі доказами, а саме:
копіями паспортів позивачки та
відповідача ОСОБА_2, копією будинкової
книги та записами в погосподарських
книгах. (а.с. 4, 31, 88, 138-140 )

Представник Карпилівської сільської
ради Охтирського району в судовому
засіданні пояснила, що раніше,
здійснюючи реєстрацію осіб за місцем
проживання, зазначали с. Карпилівка без
посилання на вулицю та номер будинку,
однак сторонни не заперечували, що були
зареєстровані сааме АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що на ім'я ОСОБА_7 , як
на голову колгоспного двору, видане
свідоцтво про право власності на
житловий будинок за адресою АДРЕСА_1
від 10 жовтня 1989р.. (а.с. 167)

Рішенням Карпилівської сільської ради
Охтирського району від 27.02.1992р. за
результатами розгляду заяви ОСОБА_7
звільнено її від голови колгоспного
двору, який розміщений в с. Миколаївка
по АДРЕСА_1, та вирішено рахувати
головою колгоспного двору ОСОБА_2,
зобовязано секретаря сільради внести
відповідні записи в погосподарську
книгу, а БТІ зареєструвати
господарство по АДРЕСА_1 на ОСОБА_2 (а.с.
168)

Оглядаючи погосподарські книги
Карпилівської сільської ради за період
з 1986-2000 роки встановлено, що адреса
домогосподарств не зазначена, однак,
враховуючи встановлені вище обставини
та те, що особи, які брали участь у
справі, визнали факт, що ОСОБА_7
проживала в будинку за адресою АДРЕСА_1
Сумської області, суд вважає, що
відсутність адреси в погосподарських
книгах не спростовує встановлені судом
обставини.

З погосподарської книги Карпилівської
сільської ради за 1986-1990роки
вбачається, що станом на 01 січня 1991року
і за весь цей період господарство по
АДРЕСА_1 відносилося до суспільної
групи господарств-колгоспного двору,
главою якого була ОСОБА_7, яка проживала
одна.(а.с.87 ).

З погосподарської книги Карпилівської
сільської ради за 1991-1995роки
вбачається, що господарство по АДРЕСА_1
продовжувало рахуватись як колгоспний
двір, хоча такий статус воно втратило 15
квітня 1991року з моменту набрання
чинності Законом України «Про
власність». За цей період зі списку
членів господарства була викреслена
ОСОБА_7 та з 23.12.1992р. внесені ОСОБА_2, як
голова колгоспного двору, ОСОБА_1,
ОСОБА_3, а пізніше ОСОБА_4(а.с.88)

З погосподарської книги Карпилівської
сільської ради за 1996-2000роки
вбачається, що станом на 01.01.1996р.
господарство по АДРЕСА_1 продовжувало
рахуватись як колгоспний двір, хоча
такий статус воно втратило 15 квітня
1991року.У списку членів господарства
рахувались ОСОБА_2, як голова
господарства, ОСОБА_1, ОСОБА_3, та
ОСОБА_4(а.с.89)

Відповідно до технічного паспорту на
домоволодіння по АДРЕСА_1 від 10 квітня
1989року будинок побудовано у 1963р. (а.с. 10)

Судом встановлено, що ОСОБА_7 померла
01.11.1998року, на час смерті проживала у
доньки, що підтверджується довідкою
Карпилівської сільської ради № 281 від
28.10.2014р. та копією аркуша
погосподарської книги. (а.с. 102, 160-161)

Таким чином, вбачається, що
домогосподарство по АДРЕСА_1 з часу
його існування мало статус колгоспного
двору до часу його припинення у
законодавчому порядку. Головою
колгоспного двору на час його
припинення була бабуся відповідача
ОСОБА_7, а позивачка, її чоловік ОСОБА_2
та їх діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не були
членами колгоспного двору.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Карпилівської сільської ради
№ 14 від 27.03.1992р. ОСОБА_2 отримав дозвіл
на будівництво нового жилого будинку у
зв'язку з чим йому була виділена
частина земельної ділянки за адресою
АДРЕСА_1, що підтверджується копією
рішення та копією будівельного
паспорту від 18.12.1992р..(а.с.158, 163-166)

15.02.1999р. ОСОБА_2 видані свідоцтва про
право особистої власності на житлові
будинки АДРЕСА_1, що підтверджується
копіями свідоцтв. (а.с.7, 11)

Відповідно до роз'яснень, які містяться
в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 22 грудня 1995 року N 20 " Про
судову практику у справах за позовами
про захист права приватної власності"
положення статей 17, 18 Закону "Про
власність" щодо спільної сумісної
власності поширюються на
правовідносини, які виникли після
введення в дію цього Закону (з 15 квітня
1991 року). До правовідносин, що виникли
раніше, застосовується діюче на той час
законодавство. Зокрема, спори щодо
майна колишнього колгоспного двору,
яке було придбане до 15 квітня 1991 року,
мають вирішуватися за нормами, що
регулювали власність цього двору.

Таким чином, відповідно до ст.ст. 17, 18
Закону України "Про власність" право
власності на майно, яке належало
колгоспному двору і збереглося після
припинення його існування, мають ті
члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року
не втратили права на частку в його
майні.

З огляду на викладене, суд вважає, що
правовідносини сторін по справі щодо
спірного майна, а саме: житлових
будинків, виникли після 15 квітня
1991року, під час перебування ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 у шлюбі, поділ такого майна
здійснюється відповідно до Сімейного
кодексу України, тому підстави для
задоволення позовних вимог в цій
частині відсутні, що не позбавляє
позивачку права звернутися до суду з
іншим позовом щодо захисту свого права
власності на спірне майно, але з інших
правових підстав, ніж були зазначені у
позові від 30 жовтня 2014року.

Щодо позовних вимог про визнання
незаконними та скасування рішення про
передачу у приватні власність
земельної ділянки та державного акту
про право власності на землю, суд
зазначає наступне.

Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22 грудня 1995 року N 20 "
Про судову практику у справах за
позовами про захист права приватної
власності"- розгляд позову про право на
майно колишнього колгоспного двору не
залежить від вирішення питання
землекористування.

Згідно ст. 30 ЗК України від 18.12.1990 року (у
редакції, що була чинною на час
виникнення правовідносин) - при
переході права власності на будівлю і
споруду разом з цими об'єктами
переходить у розмірах, передбачених
статтею 67 цього Кодексу, і право
власності або право користування
земельною ділянкою без зміни її
цільового призначення і, якщо інше не
передбачено у договорі відчуження -
будівлі та споруди. У разі зміни
цільового призначення надання
земельної ділянки у власність або
користування здійснюється в порядку
відведення. При переході права
власності громадян на жилий будинок і
господарські будівлі та споруди до
кількох власників, а також при переході
права власності на частину будинку в
разі неможливості поділу земельної
ділянки між власниками без шкоди для її
раціонального використання земельна
ділянка переходить у спільне
користування власників цих об'єктів.

Як встановлено вище до відповідача
ОСОБА_2 відповідно до рішення
Карпилівської сільської ради народних
депутатів Охтирського району від
27.02.1992р. перейшло право власності на
житловий будинок з господарськими
спорудами по АДРЕСА_1, тому разом з цим
об'єктом до нього перейшло і право
користування земельною ділянкою.

Згідно ст. 17 ЗК України від 18.12.1990 року (у
редакції, що була чинною на час
виникнення правовідносин) - передача
земельних ділянок у колективну та
приватну власність провадиться Радами
народних депутатів, на території яких
розташовані земельні ділянки. Передача
у власність земельної ділянки, що була
раніше надана громадянину, провадиться
сільськими, селищними, міськими Радами
народних депутатів за місцем
розташування цієї ділянки для: ведення
селянського (фермерського)
господарства у розмірі згідно з
статтею 52 цього Кодексу; ведення
особистого підсобного господарства у
розмірі згідно з статтею 56 цього
Кодексу; будівництва та обслуговування
жилого будинку і господарських
будівель (присадибна ділянка),
садівництва, дачного і гаражного
будівництва у розмірах згідно із
статями 57 і 67 цьогоКодексу. Зазначені
земельні ділянки передаються у
власність на підставі заяви
громадянина і матеріалів, що
підтверджують її розмір
(земельно-кадастрова документація,
дані бюро технічної інвентаризації,
правлінь товариств і кооперативів
тощо).

Згідно ст. 22 ЗК України від 18.12.1990 року (у
редакції, що була чинною на час
виникнення правовідносин) - право
власності на землю або право
користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Згідно ст. 23 ЗК України від 18.12.1990 року (у
редакції, що була чинною на час
виникнення правовідносин) - право
власності або право постійного
користування землею посвідчується
державними актами, які видаються і
реєструються сільськими, селищними,
міськими, районними Радами народних
депутатів.

Судом встановлено, що на підставі
рішення Карпилівської сільської ради
народних депутатів №1 від 20.10.1993 року
про передачу на підставі ст. 56,57 ЗК
України і Декрета КМУ «Про
приватизацію земельних ділянок» у
приватну власність земельних ділянок,
якими громадяни користуються на даний
час, для будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель та ведення особистого
підсобного господарства з наступним
уточненням площ в натурі, ОСОБА_2
передана земельна ділянка по АДРЕСА_1,
площею 0,60. (а.с. 144-145) .

На підставі рішення сесії ХХІІІ
скликання Карпилівської сільської
ради від 22.12.1998р. ОСОБА_2 отримав у
приватну власність земельну ділянку
загальною площею 0,81 га: 0,21 га для
обслуговування житлового будинку та 0,60
га для ведення особистого підсобного
господарства, які знаходяться за
адресою АДРЕСА_1, що підтверджується
копією державного акту на право
приватної власності на землю серії
ІІ-СМ № 014607 від 21.04.1999р.(а.с.16)

Згідно зі ст. 126 ЗК України право
власності на земельну ділянку
посвідчується державним актом.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що
держава забезпечує громадянам та
юридичним особам рівні умови захисту
прав власності на землю. Власник
земельної ділянки або землекористувач
може вимагати усунення будь-яких
порушень його прав на землю, навіть
якщо ці порушення не пов'язані з
позбавленням права володіння
земельною ділянкою, і відшкодування
завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом: визнання прав, визнання угоди
недійсною, визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування тощо.

Визнання недійсним державного акту на
право власності на землю як
правовстановлюючого документа без
оспорення рішення, що надало право на
отримання цього акту та визнання дій
щодо цього факту незаконними не
передбачено законом.

Доказів про неправомірність прийняття
рішення органом місцевого врядування
про передачу земельної ділянки ОСОБА_2
та виготовлення Державного акту на
право приватної власності на землю
серії ІІ-СМ № 014607 від 21.04.1999р. на ім'я
ОСОБА_2, та доказів про порушення права
ОСОБА_1, позивачка та її представник в
судовому засіданні не надали, а тому
позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, відповідно не
підлягають задоволенню і позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права
власності на 3/4 частини земельної
ділянки площею 0,81 га, яка була передана
у приватну власність на підставі
вказаного вище державного акту ОСОБА_2

Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_1
відмовлено у зв'язку з відсутністю на
те законних підстав, то відповідно до п.
4 ст.174 ЦПК України суд не приймає заяви
відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4
про визнання позову.

Керуючись ст.ст. 126, 152 Земельного
кодексу України, ст.ст. 60, 213-215 ЦПК
України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Сумської області через Охтирський
міськрайонний суд Сумської області
протягом 10 днів з дня проголошення
рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом 10 днів з дня отримання копії
цього рішення.

Повний текст рішення складено 28
листопада 2014року.

Суддя

Охтирського міськрайонного суду

Сумської області
Н.В.Мовчан