АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/7168/14
Справа № 638/7129/13-ц
Категорія: стягнення заборгованості
Доповідач: Даниленко В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2014 року
м. Харків

Судова колегія судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М.,
Бровченка І.О.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в приміщенні суду цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 03 квітня 2014 року у
цивільній справі за позовом
Комунального підприємства «Харківські
теплові мережі» до ОСОБА_2 про
стягнення вартості спожитої теплової
енергії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року позивач - Комунальне
підприємство «Харківські теплові
мережі» (далі: КП «ХТМ») звернувся до
суду з позовом, у якому вказував на те,
що відповідачці по справі ОСОБА_2 на
праві приватної власності належать
нежитлові приміщення підвалу в
житловому будинку АДРЕСА_1 з
централізованою системою
теплопостачання, яке здійснює КП «ХТМ».
Відповідачка ОСОБА_2, не уклавши
відповідного договору на постачання
теплової енергії, отримує теплову
енергію за рахунок позивача, яку
останній подає у централізовану
систему опалення житлового будинку, де
розташовані приміщення відповідачки.
Постачання теплової енергії у житловий
фонд на потреби опалення здійснюється
позивачем на підставі розпоряджень
місцевих органів влади про початок та
закінчення опалювального сезону, а на
потреби гарячого водопостачання -
протягом року.

За період користування тепловою
енергією з 01.01.2013 року по 30.04.2013 року
включно, відповідачкою ОСОБА_2 спожито
теплової енергії на суму 8 181,53 грн. За
кожен розрахунковий період ОСОБА_2
направлялися платіжні
вимоги-доручення про оплату вартості
спожитої теплової енергії, які
залишилися без задоволення.

Постачання теплової енергії
відповідачці підтверджується актами
про підключення та відключення
опалення житлового будинку АДРЕСА_1, що
складені представниками позивача та
житлово-експлуатаційної організації.

У зв'язку з тим, що належні відповідачці
ОСОБА_2 приміщення не обладнані
приладами обліку теплової енергії,
розрахунок спожитої нею теплової
енергії здійснюється згідно «Норм та
вказівок по нормуванню витрат палива
та теплової енергії на опалення
житлових та громадських споруд, а також
на господарсько-побутові потреби в
Україні» КТМ 204 України 244-94 з
урахуванням теплового навантаження.

Посилаючись на вказані обставини, а
також на те, що в добровільному порядку
погашати існуючу заборгованість
відповідачка ОСОБА_2 не бажає, позивач
просив суд на підставі Закону України
«Про теплопостачання» в примусовому
порядку стягнути з останньої на його
користь вартість спожитої теплової
енергії за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013
року у вищезазначеному розмірі та 3%
річних від простроченої суми боргу, що
разом складає 8 201,99 грн.

Заочним рішенням Дзержинського
районного суду м. Харкова від 03 квітня
2014 року позовні вимоги КП «ХТМ» були
задоволені.

Стягнуто з відповідачки ОСОБА_2 на
користь позивача вартість спожитої
теплової енергії за період з 01 січня 2013
року по 30 квітня 2013 року у сумі 8 181,53
грн., 3% річних у розмірі 20,46 грн., а
всього 8 201,99 грн.

При цьому судом першої інстанції
вирішено й питання судових витрат по
справі, стягнуто з відповідачки ОСОБА_2
на користь КП «ХТМ» 229,40 грн. сплаченого
ним судового збору.

Ухвалою Дзержинського районного суду
м. Харкова від 02 вересня 2014 року заяву
представника відповідачки ОСОБА_2 про
перегляд вказаного заочного рішення,
ухваленого по справі, залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі представника
відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування зазначеного
заочного рішення районного суду та
ухвалення по справі нового рішення про
відмову в задоволенні заявлених КП
«ХТМ» позовних вимог.

В обґрунтування своєї скарги апелянт
посилається на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи, та порушення
судом норм матеріального й
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення
цивільно-правового спору по суті.

Зокрема апелянт вказує на те, що з
моменту купівлі відповідачкою ОСОБА_2
нежитлових приміщень у житловому
будинку АДРЕСА_1, між нею та позивачем
КП «ХТМ» договір про надання
житлово-комунальних послуг з
теплопостачання не укладався і позивач
ніколи не пропонував відповідачці
погодити та підписати проект такого
договору.

Крім того, з часу купівлі зазначених
нежитлових приміщень, а саме з 04.11.2004
року, відповідачка не здійснювала
оплати за послуги теплопостачання ані
КП «ХТМ», ані будь-кому іншому, оскільки
опалення у підвалі житлового будинку
зовсім відсутнє.

При цьому жодних доказів на
підтвердження того, що придбаний
відповідачкою підвал є опалювальним
підвалом, тобто таким, який у
відповідності до проектної або типової
проектної документації приєднаний до
централізованої системи
теплопостачання та встановлена
система теплопостачання в підвалі
відповідає державним стандартам і
технічним умовам, позивач до суду не
представив.

Більш того, з розрахунку сум
заборгованості відповідачки ОСОБА_2 за
поставлену теплову енергію не
зрозуміло, чи враховано в цьому
розрахунку вартості спожитої теплової
енергії вимоги п. 2.2.7 КТМ 204 Україна 244-94
та п. 6.1.7. наказу Державного комітету
України з енергозбереження № 91 від
25.10.1999 року, згідно яких у разі, якщо
підвал є опалювальним, то для
розрахунку береться його площа з
коефіцієнтом 0,4.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи
рішення у справі, на зазначені
обставини належної уваги не звернув, у
зв'язку з чим безпідставно задовольнив
заявлені КП «ХТМ» вимоги.

Представник позивача - КП «ХТМ» у своїх
письмових запереченнях на подану
апеляційну скаргу просить її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції, ухвалене по справі, залишити
без змін, вважаючи його законним і
обґрунтованим.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення районного
суду у відповідності до ст. 303 ЦПК
України в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, судова колегія не
вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється
виключно на засадах змагальності
сторін.

Суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, користуються рівними
правами щодо надання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості.

Особи, які беруть участь у справі,
розпоряджаються своїми правами щодо
предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема, звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. ст. 59, 60 того ж Кодексу
доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

При цьому, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, надавши до суду належні
та допустимі докази на їх
підтвердження.

Обставини, які мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Доказування по цивільній справі, як і
судове рішення не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має
право на захист свого цивільного права
у разі його порушення, невизнання або
оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства,
якими, зокрема є: справедливість,
добросовісність та розумність.

Під способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на правопорушника.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язаний вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку

Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права
та обов'язки виникають із дій осіб, що
передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогією породжують цивільні права та
обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема є договори та
інші правочини, а також інші юридичні
факти.

Основні правові, економічні та
організаційні засади діяльності на
об'єктах сфери теплопостачання
визначаються Законом України «Про
теплопостачання» від 2 червня 2005 року №
2633-IV (далі: Закон № 2633-IV), який регулює
відносини, пов'язані з виробництвом,
транспортуванням, постачанням та
використанням теплової енергії з метою
забезпечення енергетичної безпеки
України, підвищення
енергоефективності функціонування
систем теплопостачання, створення і
удосконалення ринку теплової енергії
та захисту прав споживачів та
працівників сфери теплопостачання.

Відповідно до ст. 1 Закону № 2633-IV:

постачання теплової енергії
(теплопостачання) - господарська
діяльність, пов'язана з наданням
теплової енергії (теплоносія)
споживачам за допомогою технічних
засобів транспортування та розподілом
теплової енергії на підставі договору;

споживач теплової енергії - фізична або
юридична особа, яка використовує
теплову енергію на підставі договору;

суб'єкти відносин у сфері
теплопостачання - фізичні та юридичні
особи незалежно від
організаційно-правових форм та форми
власності, які здійснюють виробництво,
транспортування, постачання теплової
енергії, теплосервісні організації,
споживачі, органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування;

теплова енергія - товарна продукція, що
виробляється на об'єктах сфери
теплопостачання для опалення,
підігріву питної води, інших
господарських і технологічних потреб
споживачів, призначена для
купівлі-продажу;

теплопостачальна організація - суб'єкт
господарської діяльності з постачання
споживачам теплової енергії.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2633-IV
відносини між суб'єктами діяльності у
сфері теплопостачання регулюються цим
Законом та іншими нормативно-правовими
актами.

Статтями 19, 24, 25 Закону № 2633-IV
передбачено, що споживач або суб'єкт
теплоспоживання має право вибирати
(змінювати) теплопостачальну
організацію, якщо це технічно можливо.

Споживач повинен щомісячно
здійснювати оплату теплопостачальній
організації за фактично отриману
теплову енергію.

У разі відмови споживача оплачувати
споживання теплової енергії
заборгованість стягується в судовому
порядку.

Відповідно до ст. 24 Закону № 2633-IV
споживач теплової енергії зокрема має
право на:

вибір одного або декількох джерел
теплової енергії чи теплопостачальних
організацій, якщо це можливо за
існуючими технічними умовами;

отримання інформації щодо якості
теплопостачання, тарифів, цін, порядку
оплати, режимів споживання
теплової енергії;

отримання обсягів теплової енергії
згідно з параметрами відповідно до
договорів та стандартів.

Основними обов'язками споживача
теплової енергії є:

своєчасне укладання договору з
теплопостачальною організацією на
постачання теплової енергії;

додержання вимог договору та
нормативно-правових актів.

Взаємовідносини між
теплопостачальними організаціями та
споживачами теплової енергії
безпосередньо регулюються Правилами
користування тепловою енергією,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. №
1198 (далі: Правила), які є обов'язковими
для виконання усіма
теплопостачальними організаціями
незалежно від форми власності,
споживачами, організаціями, що
виконують проектування, пуск,
налагодження та експлуатацію
обладнання для виробництва,
транспортування, постачання та
використання теплової енергії.

Відповідно до п. 3 Правил наведені нижче
терміни вживаються в такому значенні:

межа балансової належності
(відповідальності) - межа розподілу
теплової мережі між теплопостачальною
організацією і споживачем;

межа продажу теплової енергії -
сукупність точок теплової мережі,
обладнаних вузлом обліку, на основі
показів якого проводяться розрахунки
за спожиту теплову енергію, або точка
розподілу, визначена в договорі у разі
відсутності такого вузла;

споживач теплової енергії - фізична
особа, яка є власником будівлі або
суб'єктом підприємницької діяльності,
чи юридична особа, яка використовує
теплову енергію відповідно до
договору;

тепловикористальне обладнання -
комплекс пристроїв, які використовують
теплову енергію для опалення,
вентиляції, гарячого водопостачання і
технологічних потреб;

Згідно п. 4 Правил користування
тепловою енергією допускається лише на
підставі договору купівлі - продажу
теплової енергії між споживачем і
теплопостачальною організацією (далі -
договір), крім підприємств, що
виробляють та використовують теплову
енергію для цілей власного
виробництва. Договори укладаються
відповідно до типових договорів. Форми
типових договорів затверджуються
центральним органом виконавчої влади у
сфері теплопостачання.

У разі викупу частини приміщень в
окремо розташованому будинку
теплопостачальна організація укладає
договір з кожним власником (п. 5 Правил).

Відповідно до п. 14 Правил споживач
зобов'язаний укласти з
теплопостачальною організацією
договір до початку подачі теплоносія
до системи теплоспоживання.

Згідно з приписами п. 23 Правил
розрахунки за спожиту теплову енергію
здійснюються на межі продажу, яка є
межою балансової належності
(відповідальності), відповідно до
договору на підставі показів вузла
обліку згідно з діючими тарифами
(цінами), затвердженими в установленому
порядку.

У споживачів, що не мають приладів
комерційного обліку, обсяг фактично
спожитої теплової енергії
розраховується відповідно до
теплового навантаження, визначеного у
договорі, з урахуванням
середньомісячної фактичної
температури теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячної
температури зовнішнього повітря та
кількості годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді.

Згідно п. 40 Правил споживач теплової
енергії зобов'язаний вчасно проводити
розрахунки за спожиту теплову енергію
та здійснювати інші платежі відповідно
до умов договору та цих Правил.

Як встановлено по справі й ця
обставина сторонами спору не
заперечується, відповідачка ОСОБА_2 на
підставі договору купівлі-продажу від
04 листопада 2004 року є власницею
нежитлових приміщень підвалу № 230б-1,
230б-3-:230б-9, 238б-10, 238б-12, 239б-13 в літ. «В-6»,
загальною площею 147,4 кв.м., розташованих
у житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11).

Як вбачається з акту обстеження
системи теплоспоживання об'єкту,
складеного представниками
теплопостачальника - КП «ХТМ» в порядку
здійснення контролю за режимами
споживання теплової енергії 05.06.2012
року, система опалення належних
відповідачці ОСОБА_2 нежитлових
приміщень загальною площею 147,4 кв.м., що
розташовані в напівпідвалі житлового
будинку АДРЕСА_1, є єдиною та
неподільною з системою опалення цього
житлового будинку. Зазначені
приміщення мають два окремі входи та
використовуються в комерційних цілях,
частина приміщень використовується
під перукарню, інша частина планується
використовуватися під кафе.

В указаних приміщеннях встановлені
опалювальні прилади типу «Аккорд»
(двохрядний, К2А-2,21К) в кількості 9 штук.

Раніше договір на постачання теплової
енергії в зазначені приміщення,
загальною площею 147,4 кв.м., був
укладений з ТОВ «Немо-ЛТД», яке
орендувало ці приміщення в ОСОБА_2 та
передало їх орендодавцю згідно акту
приймання-передачі від 01.03.2011 року.

Однак, з того часу споживач ОСОБА_2
користується тепловою енергією без
договору, не оплачуючи її вартість, в
зв'язку з чим останній було предписано
укласти з теплопостачальною
організацією договір на постачання
теплової енергії, оплатити вартість
спожитої без договору теплової енергії
та надати теплопостачальнику
узгоджений в установленому порядку
розрахунок теплового навантаження (а.с.
8).

Як свідчить опис поштового вкладення з
оголошеною цінністю від 07.09.2012 року,
теплопостачальником на адресу
відповідачки ОСОБА_2 було направлено
вимогу про оплату вартості спожитої
теплової енергії, відповідне платіжне
доручення та два екземпляри договору
на постачання теплової енергії для їх
узгодження та підписання (а.с. 9), які за
твердженнями представника позивача
залишилися без будь-якого реагування з
боку споживачки ОСОБА_2

Згідно акту обстеження системи
теплоспоживання об'єкту від 07
листопада 2012 року, складеного
представниками теплопостачальника - КП
«ХТМ» в порядку здійснення контролю за
режимами споживання теплової енергії,
система опалення належних
відповідачці ОСОБА_2 напівпідвальних
нежитлових приміщень, загальною площею
147,4 кв.м., розташованих у житловому
будинку АДРЕСА_1, складає єдине ціле з
системою опалення цього житлового
будинку та обладнана опалювальними
приладами типу «Аккорд» (двохрядний,
К2А-2,21К) в кількості 9 штук.

Зазначені нежитлові приміщення, що
належать відповідачці ОСОБА_2,
використовуються в комерційних цілях:
частина приміщень використовується
під перукарню, інша частина - під кафе.

При цьому споживач ОСОБА_2 продовжує
користуватися тепловою енергією без
договору з теплопостачальною
організацією на її придбання та без
оплати її вартості (а.с. 7).

Як вбачається з акту № 173/21445 від 23
жовтня 2012 року, підписаного
представниками тепло постачальника -
КП «ХТМ» та КП «Жилкомсервіс», цього
дня на підставі розпорядження
Харківського міськвиконкому в зв'язку
з початком опалювального сезону було
здійснено підключення житлового
будинку АДРЕСА_1 до місцевої
(розподільчої) теплової мережі (а.с. 12).

Як свідчить акт № 173/20179 від 10 квітня 2013
року, підписаний представниками тепло
постачальника - КП «ХТМ» та КП
«Жилкомсервіс», цього дня на підставі
розпорядження Харківського
міськвиконкому в зв'язку з закінченням
опалювального сезону було здійснено
відключення житлового будинку АДРЕСА_1
від місцевої (розподільчої) теплової
мережі (а.с. 12).

Згідно даних обліку КП «ХТМ»
дебіторська заборгованість абонента
ОСОБА_2 (особистий рахунок НОМЕР_1) з
оплати вартості спожитої теплової
енергії за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013
року становить 8 181,53 грн. (а.с. 5).

За таких обставин, враховуючи наведене
вище, судова колегія вважає, що суд
першої інстанції, приймаючи рішення у
справі, обґрунтовано задовольнив
заявлені КП «ХТМ» вимоги та стягнув з
відповідачки ОСОБА_2 як власниці
нежитлових приміщень з
внутрішньобудинковою централізованою
системою опалення на користь
останнього вартість спожитої теплової
енергії за період з 01.01.2013 року по 30.04.2013
року у вищезазначеному розмірі з
урахуванням 3 % річних від простроченої
суми.

Однак, правильно вирішивши справу по
суті заявленого цивільно-правового
спору, суд першої інстанції в
мотивувальній частині ухваленого по
справі рішення безпідставно послався
на Закон України «Про
житлово-комунальні послуги» та Правила
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення,
затверджені постановою Кабінету
Міністрів України від 21.07.2005 року № 630,
оскільки в даному випадку
правовідносини, що виникли між
сторонами спору регулюються Законом
України «Про теплопостачання» та
Правилами користування тепловою
енергією, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 3 жовтня
2007 р. № 1198, що розглядають теплову
енергію як товар, в зв'язку з чим судова
колегія вважає за необхідне виключити
з мотивувальної частини рішення суду
першої інстанції посилання на
зазначені вище нормативно-правові
акти.

Що ж стосується доводів апеляційної
скарги представника відповідачки
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про відсутність між
сторонами спору будь-яких договірних
відносин з постачання теплової
енергії, то ці доводи апелянта судова
колегія оцінює критично та відхиляє,
оскільки як зазначалося вище,
укладення договору на користування
тепловою енергією є обов'язком саме
споживача, а направлений
теплопостачальником на адресу
відповідачки проект такого договору
для його узгодження та підписання
останньою був нею проігнорований з
подальшим фактичним споживанням
теплової енергії без оплати її
вартості.

Безпідставними є й доводи апелянта про
те, що належні відповідачці ОСОБА_2
нежитлові приміщення, розташовані в
неопалювальному підвалі житлового
будинку АДРЕСА_1, оскільки зазначені
доводи апелянта будь-якими належними
та допустимими, в розумінні ст.ст. 58, 59
ЦПК України, доказами не підтверджені
та спростовуються наявними в
матеріалах справи актами обстеження
системи теплоспоживання об'єкту,
складеними офіційними представниками
теплопостачальника - КП «ХТМ» в порядку
здійснення контролю за режимами
споживання теплової енергії від 05.06.2012
року та 07.11.2012 року, згідно яких система
опалення належних відповідачці ОСОБА_2
нежитлових приміщень загальною площею
147,4 кв.м., які використовуються в
комерційних цілях, є єдиною й
неподільною з системою опалення всього
житлового будинку та обладнана
конкретними опалювальними приладами.

Те ж саме, стосується й посилання
апелянта на те, що при розрахунку сум
заборгованості відповідачки ОСОБА_2 за
поставлену теплову енергію, тобто її
вартості повинні враховуватися вимоги
п. 2.2.7 КТМ 204 Україна 244-94 та п. 6.1.7. наказу
Державного комітету України з
енергозбереження № 91 від 25.10.1999 року,
згідно яких у разі, якщо підвал є
опалювальним, то для розрахунку
береться його площа з коефіцієнтом 0,4,
оскільки вищезазначеним наказом
Державного комітету України з
енергозбереження затверджені
Міжгалузеві норми споживання
електричної та теплової енергії
виключно для установ і організацій
бюджетної сфери України, а п. 2.2.7 КТМ 204
Україна 244-94 застосовується при
визначенні - нормуванні витрат теплоти
на потреби опалення житлових та
громадських споруд при розрахунку
загального будівельного їх об'єму, а не
для визначення витрат теплоти окремих,
у тому числі й підвальних приміщень цих
споруд.

У даному ж випадку розрахунок вартості
спожитої відповідачкою ОСОБА_2
теплової енергії здійснений позивачем
- КП «ХТМ» з урахуванням приписів п. 23
Правил користування тепловою енергією,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. №
1198, виходячи з теплового навантаження
конкретних опалювальних приладів,
розташованих у належних відповідачці
ОСОБА_2 нежитлових приміщеннях,
враховуючи середньомісячну фактичну
температуру теплоносія в теплових
мережах теплопостачальної
організації, середньомісячну
температуру зовнішнього повітря та
кількість годин (діб) роботи
тепловикористального обладнання в
розрахунковому періоді згідно з
діючими тарифами, затвердженими
постановою Національної комісії
регулювання ринку комунальних послуг
України № 140 від 30.09.2011 року.

Інші доводи апеляційної скарги
представника відповідачки ОСОБА_2 -
ОСОБА_3, що наведені на її обґрунтування
та які фактично зводяться до незгоди з
ухваленим районним судом по справі
рішенням та його суб'єктивної
переоцінки, є несуттєвими, рішення
суду, прийняте по суті розглянутого
цивільно-правового спору не
спростовують і не дають підстав для
висновку| про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи| процесуального|
права, які призвели| або| могли
призвести| до неправильного вирішення
справи.

Таким чином, приймаючи до уваги
наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308,
313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,
-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
- ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Дзержинського
районного суду м. Харкова від 03 квітня
2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно, але може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів із дня її
проголошення.

Головуючий: Судді: