Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрспецторг груп»,
Другого Приморського відділу
Державної виконавчої служби Одеського
міського управління юстиції, третя
особа - ОСОБА_3, про визнання прилюдних
торгів недійсними, за касаційною
скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського
районного суду м. Одеси від 28 листопада
2013 року та ухвалу апеляційного суду
Одеської області від 26 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Укрспецторг груп»
(далі - ТОВ «Укрспецторг груп»), Другого
Приморського відділу Державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції (далі - ВДВС
Одеського МУЮ) про визнання прилюдних
торгів недійсними.

Зазначали, що 18 березня 2013 року з
прилюдних торгів було реалізовано
належне на праві власності ОСОБА_1
нерухоме майно, яке є предметом
іпотеки, а саме нежиле приміщення офісу
АДРЕСА_1, загальною площею 94,6 кв. м.

Посилаючись на те, що прилюдні торги
проведено з порушенням вимог чинного
законодавства, зокрема їх не було
належним чином повідомлено про час і
місце проведення торгів, стартову ціну
продажу, крім того, звіт про оцінку
майна втратив свою чинність на час
проведення торгів, що призвело до
порушення їх прав, ОСОБА_1, ОСОБА_2
просили позов задовольнити та визнати
прилюдні торги недійсними.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 28 листопада 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
26 червня 2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не
відповідають.

Судом установлено, що 31 жовтня 2006 року
між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було
укладено договір споживчого кредиту №
00, за умовами якого позивач
отримав кредит в сумі 160 083 швейцарських
франків строком до 31 жовтня 2017 року зі
сплатою процентів і комісії у порядку
та на умовах, визначених цим договором.

У забезпечення належного виконання
зобов'язань за вказаним договором того
ж дня між банком та ОСОБА_2 було
укладено договір поруки, а з ОСОБА_1 -
договір іпотеки, предметом якого є
нежитлове приміщення загальною площею
94,6 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1, яке
належить на праві власності боржнику
ОСОБА_1

Через неналежне виконання ОСОБА_1
взятих на себе зобов'язань щодо повного
й своєчасного погашення кредиту
виникла кредитна заборгованість, яка
була стягнута в судовому порядку з
боржника та поручителя.

18 липня 2012 року головним державним
виконавцем Другого Приморського ВДВС
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 334551148 на
підставі виконавчого листа № 2-4713/10,
виданого 30 липня 2010 року Приморським
районним судом м. Одеси, про стягнення з
боржника ОСОБА_1 на користь стягувача
АТ «УкрСиббанк» суми боргу в розмірі 1
091 599 грн 25 коп.

Згідно з актом опису та арешту майна
від 31 липня 2012 року у порядку
примусового виконання виконавчого
листа № 2-4713/10 було накладено арешт на
нежитлове приміщення загальною площею
94,6 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_1, яке
належить на праві власності боржнику
ОСОБА_1

У рамках виконавчого провадження
суб'єктом оціночної діяльності ТОВ
«Росла» 29 серпня 2012 року проведено
оцінку арештованого майна й складено
звіт про оцінку такого майна.

18 березня 2013 року відбулися прилюдні
торги з реалізації вказаного майна.
Переможцем торгів визнано ОСОБА_3, ціна
продажу згідно зі звітом про оцінку
становила 481 658 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_1, ОСОБА_2, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив із того,
що при проведенні прилюдних торгів не
було допущено порушень вимог чинного
законодавства, оскільки позивачами не
надано належних та допустимих доказів
суттєвого порушення процедури
проведення прилюдних торгів, що
вплинуло б на результат їх проведення;
також позивачами не доведено, чим саме
результати прилюдних торгів порушують
їх права та інтереси.

Проте погодитись із такими висновками
судів не можна, виходячи з наступного.

Порядок реалізації арештованого майна
передбачено Законом України «Про
виконавче провадження», Інструкцією
про проведення виконавчих дій,
затвердженою наказом Міністерства
юстиції України від 21 квітня 2005 року №
74/5 (далі - Інструкція), та Тимчасовим
положенням про порядок проведення
прилюдних торгів з реалізації
арештованого нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції від 27 жовтня 1999 року № 68/5 (далі -
Тимчасове положення). Питання
реалізації іпотечного майна
регулюється також нормами Закону
України «Про іпотеку».

За змістом ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» виконавче
провадження як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, визначених у
цьому Законі, що спрямовані на
примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що згідно з цим Законом
підлягають примусовому виконанню.

Примусова реалізація заставленого
майна як стадія виконавчого
провадження є сукупністю
правовідносин (урегульованих Законом
України «Про виконавче провадження»,
ЦК України та іншими
нормативно-правовими актами), які в
процесі примусового виконання
виникають і реалізуються між органами
й посадовими особами, які здійснюють
примусову реалізацію судових рішень,
та особами, які беруть участь у
виконавчому провадженні чи
залучаються до проведення виконавчих
дій відповідно до Закону.

Частиною 3 ст. 62 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
майно передається на реалізацію за
ціною та в порядку, визначеними ст. 58
цього Закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України
«Про виконавче провадження»
визначення вартості майна боржника
проводиться державним виконавцем за
ринковими цінами, що діють на день
визначення вартості майна. Для оцінки
за регульованими цінами, оцінки
нерухомого майна, транспортних
засобів, повітряних, морських та
річкових суден державний виконавець
залучає суб'єкта оціночної діяльності -
суб'єкта господарювання, який
провадить свою діяльність відповідно
до Закону України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні».

Частинами 2, 3, 4 ст. 58 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено
право сторін виконавчого провадження
оскаржити результати оцінки майна та
порядок їх оскарження до передачі
майна на реалізацію.

У разі коли сторона виконавчого
провадження не реалізувала своє право
оскарження звіту суб'єкта оціночної
діяльності в передбачений законом
строк, цей звіт про оцінку майна
набуває чинності та є підставою для
реалізації майна з прилюдних торгів за
початковою ціною, визначеною у звіті (ч.
5 ст. 58, ч. 3 ст. 62 Закону України «Про
виконавче провадження», ч. 2 ст. 43
Закону України «Про іпотеку).

Пунктом 3.2 Тимчасового положення
передбачено, що спеціалізована
організація проводить прилюдні торги
за заявкою державного виконавця, в якій
зазначається початкова вартість майна,
що виставляється на торги, за
експертною оцінкою, та інші відомості,
передбачені Інструкцією.

Разом із тим відповідно до ч. 5 ст. 58
Закону України «Про виконавче
провадження» звіт про оцінку майна у
виконавчому провадженні вважається
чинним протягом шести місяців з дня
його підписання суб'єктом оціночної
діяльності - суб'єктом господарювання.
Після закінчення цього строку звіт
втрачає чинність і оцінка майна
проводиться повторно.

Виходячи з результатів аналізу ч. 5 ст. 58
Закону України «Про виконавче
провадження», пункту 3.2 Тимчасового
положення, слід дійти висновку, що звіт
про оцінку майна є чинним, якщо від дня
його підписання до дня проведення
прилюдних торгів пройшло не більше
шести місяців. Після збігу цього строку
обов'язковою умовою призначення і
проведення прилюдних торгів є
отримання нового звіту про оцінку
майна.

Проведення прилюдних торгів з
реалізації майна за ціною, визначеною
звітом про оцінку майна, який втратив
чинність, є порушенням ч. 5
ст. 58 Закону України «Про виконавче
провадження» та підставою для визнання
таких торгів недійсними.

Такого висновку дійшов Верховний Суд
України та свою правову позицію з цього
питання виклав у постанові від 01 жовтня
2014 року у справі № 6-147цс14, яка в силу
вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою
для всіх суб'єктів владних повноважень,
які застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України; суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність із рішенням Верховного
Суду України.

На порушення вимог ст. ст. 212 - 214 ЦПК
України суди попередніх інстанцій на
зазначені положення закону уваги не
звернули й не дали належної оцінки
доводам позивачів щодо допущення
порушень під час підготовки та
проведення прилюдних торгів, зокрема
про те, що звіт про оцінку майна втратив
свою чинність на час проведення торгів,
що суттєво вплинуло на їх результати.

Крім того, згідно з п. 4.2 Тимчасового
положення лот встановлюється на торги
за наявності не меш двох покупців.

Відповідно до 7.1 розділу 7 «Прикінцеві
положення» Тимчасового положення
прилюдні торги вважаються такими що не
відбулися, зокрема, у разі відсутності
покупців або наявності лише одного
покупця.

Згідно з ч. 3 ст. 45 Закону України «Про
іпотеку», яка регулює порядок
реалізації предмета іпотеки і
передбачає, що прилюдні торги
проводяться принаймні за умови
присутності одного учасника і у разі
участі у прилюдних торгах одного
покупця, майно може бути придбане ним
за початковою ціною, застосовується
справі, якщо виконавче провадження
було відкрито на підставі судового
рішення про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

При цьому судом достовірно
встановлено, й це вбачається з
матеріалів справи, що прилюдні торги
проводилися на виконання рішення суду
про стягнення з позивачів кредитної
заборгованості, шляхом продажу
арештованого майна.

Також судом встановлено відсутність
будь-якого виконавчого документа про
звернення стягнення на предмет іпотеки
- нежитлове приміщення загальною
площею 94,6 кв. м, що розташоване по
вулиці Буніна, 21, офіс № 550 у місті
Одесі.

Отже до зазначених правовідносин не
підлягає застосуванню вказана норма
Закону України «Про іпотеку», яка з
урахуванням змісту ст. 41 цього Закону
застосовується лише до прилюдних
торгів, проведених на виконання
рішення суду чи виконавчого напису
нотаріуса про звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Проте суди на зазначене уваги також не
звернули, безпідставно застосували до
спірних правовідносин положення ст. 45
Закону України «Про іпотеку» й
помилково вважали, що проведення
прилюдних торгів з продажу
арештованого майна, на виконання
судового рішення про стягнення суми
кредитної заборгованості й за
відсутності виконавчого документу про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, можуть бути проведені за
наявності лише одного покупця.

Також судами обох інстанцій, з
урахуванням доводів позивачів про те,
що повідомлення на ім'я боржника
надіслано за невірною адресою і з
помилкою у прізвищі, а також оголошення
розміщено в додатку до газети, який
виходить лише раз на місяць, не
перевірили дотримання вимог п. п. 3.5, 3.11
Тимчасового положення щодо належного
повідомлення сторін виконавчого
провадження про проведення прилюдних і
стартову ціну продажу.

Зазначаючи про належне повідомлення
ОСОБА_1 про дату, час, місце проведення
прилюдних торгів, а також стартову ціну
реалізації майна, суди у порушення ст.
ст. 59, 62 ЦПК України не навели на
підтвердження цього належних й
допустимих доказів, не містять таких
доказів й матеріали справи.

З огляду на вищезазначене не є
обґрунтованим висновок суду першої
інстанції, з яким помилково погодився
апеляційний суд, про відмову в
задоволенні позову.

Ураховуючи, що ухвалені у справі судові
рішення не відповідають вимогам ст. 213
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, судами попередніх
інстанцій не встановлено, які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин, порушені норми
матеріального права, а саме
застосовані норми, які не підлягали
застосуванню та не застосовані норми,
які підлягали застосуванню, рішення
суду підлягають скасуванню з передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції з підстав, передбачених ст. 338
ЦПК України.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Приморського районного суду м.
Одеси від 28 листопада 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 26 червня 2014 року
скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко