Справа № 2-3453/11 Головуючий у І
інстанції Сердинський В.С.Провадження
№ 22-ц/780/1097/14 Доповідач у 2 інстанції
ЯворськийКатегорія 36
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Київської області у складі :

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської
Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Токар Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Броварського міськрайонного суду
Київської області від 03 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Броварська
районна державна нотаріальна контора
Київської області про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування за законом

та за зустрічним позовом ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання
права власності на частину земельної
ділянки в порядку спадкування за
законом та поділ земельної ділянки в
натурі,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду із зазначеним позовом, в якому у
відповідності до норм ст. 377, 1225
Цивільного кодексу України просив
визнати за ним право власності на
земельну ділянку площею 0,20 га в порядку
спадкування за законом та зобов'язати
Броварське міськрайонне бюро
технічної інвентаризації
зареєструвати право власності на
земельну ділянку за державним актом
серії ЯЕ №581622 на його ім'я.

В обґрунтування своїх вимог посилався
на те, що 23 грудня 2008 року між його
матір'ю ОСОБА_5 та ним був укладений
договір дарування за умовами якого
мати подарувала йому належний їй на
праві приватної власності житловий
будинок АДРЕСА_1. Вказаний житловий
будинок належав на праві власності на
підставі свідоцтва про право
власності, що виданий 28 вересня 2007 року
виконкомом Літківської сільської ради
.

Зазначений договір дарування будинку у
відповідності до вимог ст. 719 ч.2 ЦК
України укладений в письмовій формі та
нотаріально посвідчений державним
нотаріусом Броварської міської ДНК
ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі №
1-4611. Крім того перехід права власності
на вказаний об'єкт нерухомого майна до
нього ним зареєстровано 22 січня 2009 року
в Реєстрі прав власності на нерухоме
майно .

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати
ОСОБА_5, після смерті якої відкрилася
спадщина на все належне їй майно, в тому
числі на земельну ділянку площею 0,20 га,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 на
якій розташований належний йому
житловий будинок .

Спадкоємцями після смерті померлої є
він - ОСОБА_1, онуки - відповідачі в
справі ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 Інших
спадкоємців немає.

В шестимісячний термін позивач
звернувся до Броварської районної
державної нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини.

Державним нотаріусом було роз'яснено,
що позивач має право звернутись до суду
про визнання права власності на
вищевказану земельну ділянку на
підставі ст. 377 ЦК України ст. 120 ЗК
України. Проте, зазначена земельна
ділянка не може бути розподілена між
спадкоємцями, виходячи з наступного.

Згідно рішення Літківської сільської
ради від 27.10.2006 року № 196 ОСОБА_5 було
виділено земельну ділянку з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель. Тому позивач
вважає, що саме він має право
успадкувати спірну земельну ділянку
відповідно до вимог ст.ст. 377, 1225 ч.2 ЦК
України та ст. 120 ЗК України як власник
житлового будинку на які останній
розміщений. Крім того з врахуванням
уточненої позовної заяви від 11 жовтня
2011 року просив суд зобов'язати
Броварський районний відділ
Державного земельного кадастру
зареєструвати право власності на
земельну ділянку за державним актом ЯЕ
№581622 за ОСОБА_1

В ході судового розгляду справи
відповідачі у справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 подали зустрічний позов про
визнання права власності в порядку
спадкування на земельну ділянку
площею 0,20 га, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 та належала
спадкодавцю ОСОБА_5 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯУ №581622
виданого Броварським РВЗР 26 квітня 2007
року. Просили визнати вказане право в
відповідних частках за ОСОБА_4, та
ОСОБА_3 по 1/5 частині спадкової
земельної ділянки за ОСОБА_2 на 2/5
частин на вказану земельну ділянку.

В подальшому відповідачі 09 липня 2012
року подали письмову заяву про
уточнення позовних вимог та просили
визнати за ОСОБА_4, та ОСОБА_3 по 1/6
частині спадкової земельної ділянки за
ОСОБА_2 на 1/3 частин на вказану земельну
ділянку. З врахуванням об'єднання
часток відповідачі просили виділити їм
єдиним масивом земельну ділянку
площею 2/3 частини від спадкової землі, а
позивачу передати решту 1/3 частини
земельної ділянки з урахуванням
розташування житлового будинку та
господарських споруд, що є власністю
відповідача.

Рішенням Броварського міськрайонного
суду Київської області від 03 грудня 2013
року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 і
ОСОБА_4, третя особа: Броварська районна
державна нотаріальна контора
Київської області про визнання права
власності на земельну ділянку в
порядку спадкування за законом
задоволено частково.

Зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на частину земельної ділянки
в порядку спадкування за законом та
поділ земельної ділянки в натурі
задоволено.

Поділено земельну ділянку згідно
варіанту №2 судової
будівельно-технічної експертизи від
31.10.2013 р. №10684/12-43 КНДІСЕ.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/3
частину земельної ділянки з цільовим
призначенням будівництво та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель, що має площу 2000
кв.м. та розташована в АДРЕСА_1 та має
форму неправильного прямокутника і
обмежена лінією розподілу:"3-4-5-7"
частково передньою межею земельної
ділянки і частково лівою межею
земельної ділянки, в порядку
спадкування за законом після смерті
ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Лінію розподілу "3-4-5-7" земельної
ділянки прокласти:

- від точки "3", яка розташована по лінії
лівої межі земельної ділянки на
відстані 21,99 м в точку "4";

- від точки "4", яка розташована в куті
сполучення правої та передньої межі
земельної ділянки на відстані 30,48 м в
точку "5";

- від точки "5" паралельно лівій межі
земельної ділянки на відстані 21,94 м в
точку "7";

- від точки "7" паралельно тильній межі
земельної ділянки на відстані 30,26 в
точку "3".

Визнано за ОСОБА_2 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 право
власності на 2/3 частини земельної
ділянки з цільовим призначенням:
"будівництво та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель", що
має площу 2000 кв.м. та розташована в
АДРЕСА_1, та має форму неправильного
прямокутника і обмежена лінією
розподілу:"1-2-3-7-5-6" повністю тильною
межею земельної ділянки, частково
передньою межею земельної ділянки,
частково лівою межею земельної ділянки
і частково правою межею земельної
ділянки в порядку спадкування за
законом після смерті ОСОБА_5, яка
померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Лінію розподілу "1-2-3-7-5-6" земельної
ділянки прокласти:

- від точки "1", яка розташована в куті
сполучення тильної та лівої межі
земельної ділянки на відстані 37,41 м в
точку "2";

- від точки "2", яка розташована в куті
сполучення тильної та правої межі
земельної ділянки на відстані 27,61 м в
точку "3";

- від точки "3", яка розташована по лінії
правої межі земельної ділянки на
відстані 30,26 м в точку "7";

- від точки "7" паралельно правій межі
земельної ділянки на відстані 21,94 м, в
точку "5";

- від точки "5", яка знаходиться на
передній межі земельної ділянки на
відстані 6,00 м в точку "6";

- від точки "6", яка розташована в куті
сполучення лівої та передньої межі
земельної ділянки на відстані 61,72 м в
точку "1".

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 компенсацію за
господарські споруди баню "Б" вартістю 6
123,54 грн та вбиральню "В", вартістю 271,73
грн., всього на загальну суму 6 395 грн.

Стягнуто за рахунок держави судовий
збір в розмірі 726 грн. 73 коп. на користь
ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4.

Не погоджуючись із вказаним рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить вказане рішення суду
скасувати, як незаконне і
необґрунтоване та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі, посилаючись на те, що суд своїм
рішенням позбавив апелянта власності
на господарські споруди, які є його
повноправною власністю, чим грубо
порушено його права, що призвело до
неправильного вирішення справи по
суті.

Представник відповідачів - ОСОБА_7
подав заперечення на апеляційну скаргу
в яких посилається на законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та безпідставність доводів
апеляційної скарги, просив апеляційну
скаргу відхилити, а рішення
Броварського міськрайонного суду від
03 грудня 2013 року у вказаній справі
залишити без змін.

При апеляційному розгляді представник
апелянта ОСОБА_8 апеляційну скаргу
підтримав та просив її задовольнити,
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове рішення про
повне задоволення позовних вимог
ОСОБА_1 При цьому зазначив, що
необхідності проведення судової
будівельно-технічної експертизи для
визначення розмірів земельної ділянки
необхідної для будівництва та
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд немає, оскільки
згідно до державного акту на право
власності на земельну ділянку
виданого на ім'я ОСОБА_5, вся земельна
ділянка має своїм цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку та
господарських споруд і її розмір
відповідає розмірам визначених ст.121
ч.1 п. «г» Земельного кодексу України, а
тому від проведення експертизи він
відмовився.

Відповідачка ОСОБА_2 та представник
відповідачів ОСОБА_3, та ОСОБА_4 - ОСОБА_7
при апеляційному розгляді заперечили
щодо доводів апелянта та просили
відхилити апеляційну скаргу позивачу
у справі, а рішення залишити без змін.

Колегія суддів заслухавши доповідь
судді доповідача, пояснення
представника апелянта, відповідачки
ОСОБА_2 та представника відповідачів
ОСОБА_7, перевіривши матеріали
цивільної справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, приходить до
висновку про необхідність часткового
задоволення апеляційної скарги та
скасування рішення суду виходячи з
наступного.

Так судом першої інстанції при
розгляді вказаної справи встановлені
наступні обставини справи.

23 грудня 2008 року між ОСОБА_5 та
позивачем у вказаній справі ОСОБА_1
укладений договір дарування за
умовами якого ОСОБА_5, як власник
житлового будинку АДРЕСА_1, що належав
їй на праві власності на підставі
свідоцтва про право власності, що
видане 28 вересня 2007 року виконкомом
Літківської сільської ради, подарувала
позивачу ОСОБА_1 вказаний житловий
будинок. Зазначений договір дарування
нерухомого майна у відповідності до
вимог ст. 719 ч.2 ЦК України укладений в
письмовій формі та нотаріально
посвідчений державним нотаріусом
Броварської міської ДНК ОСОБА_6 та
зареєстрований в реєстрі № 1-4611. Крім
того перехід права власності на
вказаний об'єкт нерухомого майна до
нього ним зареєстровано 22 січня 2009 року
в Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, що підтверджується відповідним
договором, та витягом з Реєстру права
власності на нерухоме майно (а.с. 7, 8, 12).

Крім того з матеріалів справи
вбачається, що 26 квітня 2007 року ОСОБА_5
як власником житлового будинку АДРЕСА_1
було отримано державний акт на право
власності на земельну ділянку площею
0.2000 га. за серією ЯЕ №581622 цільове
призначення якої для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель. (а.с. 9,10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_5, після
смерті якої відкрилася спадщина на все
належне їй майно, про що 15 липня 2010 року
Броварською районною державною
конторою було відкрито спадкову
справу № 449 за 2010 рік. ( а.с. 17). Згідно
повідомлення нотаріальної контори
спадщину прийняли позивач у справі
ОСОБА_1, та відповідачі у справі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Із всього встановленого обсягу
спадкового майна померлої ОСОБА_5 було
виявлено лише земельну ділянку площею
0,2000 га, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_5 26
квітня 2007 року відповідно до рішення
Літківської сільської ради №196 від 27
жовтня 2006 року, що підтверджується
державним актом на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ №581622
цільове призначення якої для
будівництва та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель.

Вирішуючи вказаний спір,
задовольняючи частково позов ОСОБА_1,
та повністю зустрічний позов ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції
мотивував свій висновок тим, що
позивач та відповідачі у справі є
спадкоємцями однієї черги, а тому
відповідно до вимог ст. 1218, 1225 ЦК
України мають право на спадкування
своїх часток у спадковому майні, яким є
спірна земельна ділянка, та з
врахуванням вказаних часток провів
поділ спірної земельної ділянки за 2
варіантом судової
будівельно-технічної експертизи від
31.10.2013 р. №10684/12-43 проведеної КНДІСЕ.

Однак визнати вказаний висновок суду
першої інстанції законним та
обґрунтованим колегія суддів не може
виходячи з наступних обставин.

Так, відповідно до положення ч.1 ст. 120 ЗК
України та ч.1 ст.377 ЦК України в
редакції, що діяла на час укладення
договору дарування ( станом на 23 грудня
2008 року ) до особи, яка придбала
житловий будинок, будівлю або споруду,
переходить право власності на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення, у
розмірах, встановлених договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не визначено,
до набувача переходить право власності
на ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Відповідно до п.п "ґ" п. 18 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
16 квітня 2004 року із змінами "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" при вирішенні спорів
про право власності на земельну
ділянку, суди мають виходити з того, що
до особи, яка придбала житловий
будинок, будівлю або споруду після 31
грудня 2003 року, згідно із ст. 377 ЦК
України переходило право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором; а якщо договором це не було
визначено, до набувача переходило
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для її
обслуговування.

Відповідно до п. 18-1 цієї ж постанови
Пленуму Верховного Суду України при
вирішенні вимог про визначення розміру
земельної ділянки, необхідної для
обслуговування житлового будинку,
будівлі або споруди, право власності на
які при їх відчуженні перейшло до
набувача без визначення у договорі
права на земельну ділянку, суд має
з'ясовувати, зокрема, чому це питання не
було визначено в договорі, можливість
укладення між відчужувачем і набувачем
додатку до цього договору щодо права
набувача на земельну ділянку та чи не
свідчить реальна можливість
використання всієї земельної ділянки
за цільовим призначенням саме про той
розмір земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку,
будівлі або споруди, який існував до їх
відчуження.

Розмір земельної ділянки, необхідної
для обслуговування житлового будинку,
будівлі або споруди, визначається
шляхом проведення за клопотанням
сторін експертизи з врахуванням чинних
нормативних документів у галузі
будівництва, санітарних норм та правил
тощо.

Колегія суддів з врахуванням
роз'яснень викладених в п. 18-1 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 7 від
16 квітня 2004 року із змінами "Про
практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ" та відповідно до ст.
ст. 10, 60 ЦПК України роз'яснила сторонам
їх право згідно із вимогами ч. 1 ст. 143
ЦПК України заявити клопотання про
необхідність призначення у справі
земельно-технічної експертизи для
визначення іншого можливого розміру
земельної ділянки необхідної для
обслуговування житлового будинку та
господарських споруд по АДРЕСА_1 для
чого була оголошена перерва з 25 лютого
по 11 березня 2014 року. Сторони
відмовилися від проведення вказаної
експертизи, тому колегія суддів
вирішує вказаний спір у межах наявних у
справі доказах.

Як встановлено судом першої інстанції
при укладенні договору дарування
житлового будинку від 23 грудня 2008 року
укладеного між ОСОБА_5 як
«дарувальником» та ОСОБА_1 як
«обдарованим» питання щодо переходу
до «обдарованого» прав на земельну
ділянку на якій розташований житловий
будинок та господарські споруди і
земельну ділянку необхідної для його
обслуговування, та яка на той час уже
знаходилася у власності
«дарувальника» ОСОБА_5 відповідно до
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯЕ №581622,
сторонами вказаного правочину не
вирішувалося, про що свідчить текст
даного договору . (а.с. 12,13). Вирішити
вказане питання шляхом доповнення чи
іншого виду додатку на вказаний час є
неможливим оскільки ОСОБА_5 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Разом з тим колегія суддів вирішуючи
вказаний спір між сторонами бере до
уваги положення що закріплені в ст. 120
ч.1 ЗК України та ч.1 ст.377 ЦК України в
редакції, що діяла на час укладення
договору дарування ( станом на 23 грудня
2008 року) якими передбачено, що якщо
договором про відчуження житлового
будинку, будівлі або споруди розмір
земельної ділянки не визначено, до
набувача переходить право власності на
ту частину земельної ділянки, яка
зайнята житловим будинком, будівлею
або спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

З тексту Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№581622, що виданий 26 квітня 2007 року
ОСОБА_5 вбачається, що відповідно до
рішення Літківської сільської ради
від 27 жовтня 2006 року №196 ОСОБА_5
передано у власність земельну ділянку
площею 0.2000 га по АДРЕСА_1 з цільовим
призначенням для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель. (а.с. 9,10).

Відповідно до положень ст. 121 ч.1 п. «г»
ЗК України громадяни України мають
право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для
будівництва і обслуговування жилого
будинку , господарських будівель і
споруд ( присадибна ділянка) у селах - не
більше 0.25 гектара, в селищах - не більше
0.15 гектара, в містах - не більше 0.10
гектара.

Таким чином колегія суддів приходить
до висновку, що позивач у справі ОСОБА_1
у встановленому законодавством
порядку, ст. ст.328 ч.1, 334 ЦК України,
набув права власності на житловий
будинок АДРЕСА_1 на підставі правочину (
договору дарування), отримавши вказане
нерухоме майно у дар та, здійснивши
реєстрацію цього права 22 січня 2009 року
в Реєстрі прав власності на нерухоме
майно, а тому відповідно до норм ст. 120
ч.1 ЗК України, та ст. 377 ч.1 ЦК України ( в
редакції станом на 23 грудня 2008 року) до
позивача перейшло право власності на
всю земельну ділянку та яка належала на
час укладення вказаного договору
ОСОБА_5 на підставі державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ №581622, що виданий 26 квітня 2007
року. Приходячи до вказаного висновку
колегія суддів бере до уваги саме той
факт, що цільове призначення всієї
земельної ділянки - для будівництва та
обслуговування жилого будинку і
господарських будівель, а тому позовні
вимоги ОСОБА_1 в частині визнання за ним
права власності на земельну ділянку
підлягають до задоволення, як такі що
ґрунтуються на вимогах ст. 120 ч.1 ЗК
України та 377 ч.1 ЦК України.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 в частині
зобов'язання Броварського районного
відділу Державного земельного
кадастру зареєструвати право
власності за позивачем на земельну
ділянку згідно до державного акту ЯЕ
№581622 то вказані вимоги не можуть бути
задоволені, оскільки згідно до ст. 19 ч.1
п. 5 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» рішення суду є
підставою для проведення вказаної
реєстрації. Одночасно з цим в
матеріалах справи відсутні докази про
відмову у вчиненні вказаних дій
відповідним державним органом, що
свідчить про необґрунтованість позову
в цій частині.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4
та ОСОБА_2 то колегія суддів вважає, що
він не підлягає до задоволення,
виходячи з наступного.

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Оскільки колегією суддів встановлено,
що спірна земельна ділянка у
відповідності до норм ст. 120 ч.1 ЗК
України та ст. 377 ч.1 ЦК України станом на
23 грудня 2008 року перейшла у власність
ОСОБА_1 як складова частина садиби,
згідно до ст. 381 ч.1 ЦК України, тому вона
не може вважатися власністю
спадкодавця ОСОБА_5 станом на час її
смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а отже і
спадкуватися.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313,314, 316,319 ЦПК
України, ст.ст. 120 ч.1, 377 ч.1, 381 ЦК України,
колегія суддів ,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Рішення Броварського міськрайонного
суду Київської області від 03 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
земельну ділянку площею 0,20 га, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1 за
кадастровим номером :01:039:0018.

В задоволенні іншої частини позовних
вимог ОСОБА_1 відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права
власності на частину земельної ділянки
в порядку спадкування за законом та
поділ земельної ділянки в натурі
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Яворський М.А..

Судді:
Кашперська Т.Ц.

Фінагєєв В.О.