Справа № 161/6674/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Кихтюк Р.М. Провадження №
22-ц/773/457/14 Категорія: 37 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнкa А. А.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В.,
Веремчук Л.М.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання недійсним заповіту за
апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на
ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 лютого 2014
року,

встановила:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 лютого 2014 року
вищевказану позовну заяву ОСОБА_1
залишено без розгляду на підставі п.3 ч.1
ст.207 ЦПК України.

Не погоджуючись із даною ухвалою,
позивач ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу, у якій, покликаючись на
порушення судом норм процесуального
права, просить її скасувати, а справу
направити для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

У ході апеляційного розгляду даної
справи позивач та його представник
апеляційну скаргу підтримали із
зазначених у ній підстав.

Відповідач та його представник в
судове засідання не з'явились без
зазначення причин, хоча були належним
чином та своєчасно повідомлені про
дату, час та місце його проведення, що
підтверджується відповідними
поштовими повідомленнями. І оскільки
відповідачем подано письмову заяву про
розгляд справи без його участі, то
відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України
колегією суддів визнано за можливе
апеляційний розгляд даної справи
здійснювати за відсутності
відповідача та його представника.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, перевіривши
законність і обґрунтованість
оскаржуваної ухвали, а також доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга позивача підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Так, залишаючи без розгляду позовну
заяву ОСОБА_1 на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК
України, суд першої інстанції виходив
із того, що позивач двічі поспіль (30
січня та 13 лютого 2014 року) не з'явився в
судове засідання, не повідомивши суд
про причини неявки, хоча був обидва
рази належним чином повідомлений про
час, дату і місце розгляду справи.

Однак, такий висновок суду першої
інстанції суперечить дійсним
обставинам справи та нормам
процесуального права.

Відповідно до вимог ч.3 ст.169, п.3 ч.1 ст.207
ЦПК України суд постановляє ухвалу про
залишення позовної заяви без розгляду,
якщо належним чином повідомлений
позивач повторно не з'явився в судове
засідання і від нього не надійшла заява
про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з ч.ч.1, 5 ст.74 ЦПК України, судові
виклики здійснюються судовими
повістками про виклик, які разом із
розпискою надсилається поштою
рекомендованим листом із
повідомленням або через кур'єрів за
адресою, зазначено стороною у справі.

Крім того, згідно з ч.6 цієї ж статті,
особи, які беруть участь у справі, а
також свідки, експерти, спеціалісти і
перекладачі можуть бути повідомлені
або викликані в суд телеграмою, факсом
чи за допомогою інших засобів зв'язку,
які забезпечують фіксацію
повідомлення або виклику.

Відповідно до ч.1, 2 ст.76 ЦПК України
судові повістки, адресовані фізичним
особам, вручаються їм під розписку, яка
з поміткою про дату вручення в той
самий день особами, які її вручали,
повертається до суду.

За змістом наведених вище норм
процесуального закону належним чином
повідомленою про дату, час та місце
розгляду справи вважається особа, щодо
якої є документально підтверджені
відомості про вручення їй судової
повістки, телеграми чи факсу.

Встановлено, що ухвалою судді Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 18 квітня 2013 року відкрито
провадження у даній справі (а.с.30).

Ухвалою цього ж суду від 24 жовтня 2013
року зупинено провадження в справі на
підставі п.5 ч.1 ст.202 ЦПК України до
складення експертом висновку
посмертної судово-психіатричної
експертизи (а.с.178).

18 грудня 2013 року провадження в даній
справі відновлено, справу призначено
до розгляду на 30 січня 2014 року (а.с.192).

Згідно наявної у матеріалах справи
довідки 30 січня 2014 року розгляд справи
відкладено на 13 лютого 2014 року у зв'язку
з неявкою в судове засідання сторін
(а.с.202).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 лютого 2014 року
позовну заяву ОСОБА_1 залишено без
розгляду на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК
України у зв'язку з повторною
безпричинною неявкою законного
представника позивача в судове
засідання (а.с.209).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачу ОСОБА_1 дійсно надсилались
судові повістки про виклик в судові
засідання 30 січня 2014 року та 13 лютого 2014
року за вказаною в позовній заяві
адресою рекомендованим листом з
повідомленням про вручення.

Однак, обидва вищевказаних
рекомендованих листи повернулись до
суду без вручення адресату за
закінченням терміну їхнього
зберігання (а.с.200-201, 206-207), хоча, як
пояснив в ході апеляційного розгляду
справи позивач, і це об'єктивно
підтверджується відповідним штампом в
його паспорті, зареєстрованого та
фактичного місця проживання він не
змінював.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, в справі також бере участь
представник позивача - адвокат ОСОБА_2,
яка після відновлення провадження у
справі жодного разу не повідомлялася
про наступні судові засідання, як того
вимагає ч.3 ст.74 ЦПК України, хоча,
згідно з ч.5 ст.76 ЦПК України, вручення
судової повістки представникові особи,
яка бере участь у справі, вважається
врученням повістки і цій особі.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
безпідставно та передчасно дійшов
висновку про те, що законний
представник позивача ОСОБА_1 був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце розгляду справи, оскільки
повернення поштового відправлення без
вручення «за закінченням терміну
зберігання» не може слугувати належним
підтвердженням вручення судової
повістки адресату в розумінні ст.ст.74, 76
ЦПК України. А відтак - неявка позивача
в судові засідання 30 січня та 13 лютого
2014 року не давала суду підстав для
залишення позовної заяви без розгляду
на підставі п.3 ч.1 ст.207 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про те, що ухвала Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 13 лютого 2014 року
постановлена з порушенням наведених
вище норм процесуального права, яке
призвело до неправильного вирішення
питання, а тому у відповідності з п.4 ч.2
ст.307, п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України вона
підлягає скасуванню з направленням
справи до суду першої інстанції для
продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1
задовольнити.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 13 лютого 2014 року
в даній справі скасувати, а справу
направити для продовження розгляду до
Луцького міськрайонного суду
Волинської області.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і касаційному оскарженню
не підлягає.

Головуючий

Судді