У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів:
Закропивного О.В., Лесько А.О.,

Червинської М.Є., Черненко В.А.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди; за
позовом виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області до ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7,
про знесення самочинного будівництва;
за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про стягнення витрат та відшкодування
моральної шкоди, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 9 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до
суду із указаним позовом, у якому з
урахуванням уточнень просила стягнути
із ОСОБА_4 на свою користь матеріальну
шкоду у розмірі 10 454 грн 08 коп. та
моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн;
заборонити ОСОБА_4 здійснювати
будівельні роботи на даху
домоволодіння АДРЕСА_1, співвласником
якого вона є.

В обґрунтування позову зазначала, що у
2007 році ОСОБА_4 самовільно почала
будівництво надбудови на загальному
горищному приміщенні без згоди сусідів
та дозволу на будівництво. Внаслідок
проведення ремонтних робіт у її
приміщенні пошкодилася стеля, відійшла
стінка підсобного приміщення від
основної стіни, збільшилися тріщини
стін та стелі. Вона неодноразово
зверталася до виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради з
вимогою звернутися до суду з
відповідним позовом до ОСОБА_4, але
бездіяльність посадових осіб
Білгород-Дністровського
міськвиконкому призвела до того, що
ОСОБА_4 продовжувала незаконне
самовільне будівництво, що спричинило
їй матеріальну і моральну шкоду, у
зв'язку з чим вона звернулася до суду за
захистом.

У серпні 2008 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зустрічним позовом, у якому
просила стягнути з ОСОБА_3 на свою
користь витрати на ремонтні роботи та
моральну шкоду, посилаючись на те, що
вона у 2007 році запропонувала ОСОБА_3
здійснити частковий ремонт будівлі
АДРЕСА_1, але остання відмовила їй.
Незважаючи на відмову ОСОБА_3, вона
почала ремонтувати будівлю та понесла
матеріальні витрати. Вважає, що своєю
бездіяльністю та ненаданням допомоги і
підтримки в організації та проведенні
ремонтних робіт ОСОБА_3 завдано
матеріальної та моральної шкоди.

У серпні 2008 року виконавчий комітет
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області звернувся до суду із
позовом, у якому просив зобов'язати
ОСОБА_4 демонтувати самочинно
збудовану мансарду на домоволодінні
АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову зазначав, що при
здійсненні перевірки Державною
інспекцією архітектурно-будівельного
контролю у м. Білгород-Дністровському
Одеської області щодо дотримання
законодавства при будівництві було
виявлено в будівлі АДРЕСА_1 самочинно
збудовану мансарду, чим грубо
порушуються права ОСОБА_5 Дозвіл на
будівництво мансарди ОСОБА_4 не
видавався, припису від 27 серпня 2008 року
№ 135 про зупинення будівництва
мансарди та надання дозвільних
документів на будівництво прибудови
ОСОБА_4 не дотримується, тому
виконавчий комітет звернувся до суду
за захистом.

Рішенням Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 9 вересня 2013 року, залишеним без
змін ухвалою апеляційного суду
Одеської області від 25 червня 2014 року,
позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну
шкоду у розмірі 10 454 грн 08 коп. та
моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн.
Позов ОСОБА_3 в частині вимог про
стягнення моральної шкоди з
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області залишено без
розгляду. Позов виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області задоволено.
Зобов'язано ОСОБА_4 знести самочинно
збудовану мансарду шляхом
демонтування мансарди на
домоволодінні АДРЕСА_1. Заборонено
ОСОБА_4 здійснювати будь-які будівельні
роботи на горищі домоволодіння
АДРЕСА_1. У задоволенні зустрічного
позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати зазначені рішення та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився й суд апеляційної
інстанції, виходив із того, що ОСОБА_4
без проектної документації самовільно
збудувано мансарду на домоволодінні
АДРЕСА_1, що призвело до незручностей та
неможливості обслуговування будинку.
Внаслідок проведення будівництва без
відповідного дозволу ОСОБА_3 завдано
матеріальної шкоди у розмірі 10 454 грн 08
коп. та моральної шкоди у розмірі 5 тис.
грн. Оскільки відповідний дозвіл не
видавався, а зазначеним будівництвом
порушуються права третіх осіб, тому
наявні підстави для знесення
самочинного будівництва.

Проте повністю погодитися із такими
висновками не можна.

Судами установлено, що ОСОБА_3 є
власником 4/100 частин, а ОСОБА_4 є
власником 13/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1.

У 2007 році ОСОБА_4 почала будівництво
надбудови на загальному приміщенні без
згоди сусідів та без узгодження
проекту проведення будівництва. 18
вересня 2007 року стосовно ОСОБА_4
складено протокол про адміністративне
правопорушення за ст. 97 КУпАП та
постановою від 18 вересня 2007 року № 246
ОСОБА_4 за самовільне будівництво
притягнуто до адміністративної
відповідальності у вигляді штрафу у
розмірі 170 грн.

Також судами установлено, що дозвіл на
будівництво ОСОБА_4 не видавався.

Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України у
разі істотного відхилення від проекту,
що суперечить суспільним інтересам або
порушує права інших осіб, істотного
порушення будівельних норм і правил
суд за позовом відповідного органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування може постановити
рішення, яким зобов'язати особу, яка
здійснила (здійснює) будівництво,
провести відповідну перебудову. Якщо
проведення такої перебудови є
неможливим або особа, яка здійснила
(здійснює) будівництво, відмовляється
від ії проведення, таке нерухоме майно
за рішенням суду підлягає знесенню за
рахунок особи, яка здійснила (здійснює)
будівництво.

Таким чином, правильним є висновок суду
в частині задоволення позовних вимог
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області про знесення
самочинного будівництва, оскільки
ОСОБА_4 без проектної документації
самовільно збудувала мансарду на
домоволодінні АДРЕСА_1.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з висновком суду в
частині позовних вимог ОСОБА_3

Судами зазначено, що відповідно до
технічного висновку про стан несучих
конструкцій та інженерного обладнання,
виконаного товариством з обмеженою
відповідальністю «Істок», внаслідок
проведення ОСОБА_4 будівництва
відбувається процес деформації
будівлі, що є причиною проведення
будівельних робіт без комплексного
вирішення конструктивних заходів по
всій будівлі в цілому.

Разом з тим судами не звернуто уваги, що
такий технічний висновок складений з
метою визначення дійсного технічного
стану будівельних робіт будівлі,
оцінки фактичних показників якості
нежилих приміщень у житловому будинку.
У технічному висновку не зазначено, що
таке будівництво здійснюється саме
ОСОБА_4, а тому саме дії ОСОБА_4
спричинили деформацію будівлі. Судами
також не було звернуто уваги на акт
комісії з розгляду заяви ОСОБА_5 від 24
квітня 2008 року № 108, у якому зазначено,
що будівництво ламаної покрівлі ОСОБА_4
не порушує інтереси мешканців двору, у
матеріалах справи відсутня відповідна
експертиза, яка б підтверджувала або
спростовувала факт порушення
будівельних норм і правил ОСОБА_4

Висновок суду, що ОСОБА_3 внаслідок
неправомірних дій ОСОБА_4 було завдано
матеріальну шкоду у розмірі 10 454 грн 08
коп., про що свідчать квитанції та чеки,
є передчасним, оскільки не убачається
причинно-наслідкового зв'язку між
придбанням будівельних матеріалів
ОСОБА_3 та завданням їй шкоди саме
ОСОБА_4 Розмір спричиненої моральної
шкоди не обґрунтований та належним
чином не мотивований, оскільки не
зазначено, з яких міркувань суд
виходив, визначаючи розмір моральної
шкоди.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко-
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції у порушення
ст. ст. 212-214 ЦПК України на вказані
вимоги закону та обставини справи
уваги не звернув та не врахував їх.

За таких обставин ухвала апеляційного
суду не відповідає вимогам ст. 212-214
ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338
ЦПК України є підставою для його
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції
в частині позовних вимог ОСОБА_3 У решті
ухвала суду апеляційної інстанції
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської
області від 25 червня 2014 року в частині
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
скасувати, справу направити в цій
частині на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Рішення Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 9 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 червня 2014 року в частині позовних
вимог виконавчого комітету
Білгород-Дністровської міської ради
Одеської області до ОСОБА_4, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7,
про знесення самочинного будівництва
та позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про
стягнення витрат та відшкодування
моральної шкоди, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

М.Є. Червинська

В.А. Черненко