Справа 206/9107/13-ц
Провадження 2/206/163/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" лютого 2014 р. Самарський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя Сухоруков
А.О.,

при секретарі Віткалов
А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровськ цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Самарський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, про
стягнення 3% річних та інфляційних
збитків,

ВСТАНОВИВ:

13 вересня 2013 року позивач звернувся до
суду з вказаним позовом, який
обґрунтував тим, що 26 грудня 2005 року між
позивачем та відповідачем був
укладений договір поруки, за умовами
якого позивач був вимушений сплатити
ПАТ «УкрСиббанк» борг відповідача в
розмірі 9720,83 доларів США. 5 березня 2010
року Самарським районний суд
постановив рішення про стягнення з
відповідача на користь позивача 83572,52
гривень. Однак весь час відповідач борг
позивачу не повертає, у зв'язку з чим
позивач звернувся до суду з даним
позовом, в якому просить стягнути з
відповідача 3% річних за користування
грошими у розмірі 8330,5 гривень та
інфляційні збитків у розмірі 10666,02
гривень (а.с.2-5).

Заочним рішенням від 10 грудня 2013 року
позовні вимоги були задоволені.

Стягнуто із ОСОБА_2 (і.н. НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2) 3% річних у
розмірі 8330 грн. 50 коп. та 10666 грн. 02 коп.
встановленого індексу інфляції за
прострочення виконання зобов'язання, а
також судові витрати зі сплати
судового збору в розмірі 229 грн. 40 коп,
загалом 19225 (дев'ятнадцять тисяч двісті
двадцять п'ять) гривень 92 коп. (а.с. 36).

За заявою відповідача ОСОБА_2 ухвалою
суду від 30 грудня 2013 року заочне
рішення скасовано, справу призначено
до розгляду в загальному порядку (а.с.
60).

Представник позивача адвокат ОСОБА_3 в
судовому засіданні позов підтримав у
повному обсязі з підстав, викладених у
позовній заяві. При цьому наголосив, що
грошове зобов'язання виникло у
відповідача за рішенням суду від 05
березня 2010 року, не виконено ним до
теперішнього часу. Вважає, що незалежно
від наявності чи вісутності вини
відповідача, причин тривалого
невиконання рішення суду органами
державної виконавчої служби,
відповідач ОСОБА_2 повинен сплатити
позивачу ОСОБА_1 відповідно до ст. 625
Цивільного кодексу України 3% річних та
суму індексу інфляції за прострочення
виконання грошового зобов'язання.

Позивач ОСОБА_1, особисту участь якого
було визначено судом обов'язковою, не
з'явився внаслідок незадовільного
стану здоров'я, про що направив до суду
медичну довідку (а.с. 146).

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
адвокат ОСОБА_4 проти позовних вимог
заперечували. Відповідач пояснив, що
ОСОБА_1 - його колишній тесть, який
дійсно як поручитель виконав грошове
зобов'язання ОСОБА_2 Разом з тим, ОСОБА_2
має право власності на ? частину
квартири АДРЕСА_1, але його колишня
дружина, яка є власницею іншої ? частини
цієї квартири за сприяння її батька,
позивача ОСОБА_1, не пускають його туди,
внаслідок чого він змушений винаймати
житло і сплачувати за це кошти, тому і
не має грошових коштів, щоб сплачувати
борг. Проте ОСОБА_2 також має у
власності однокімнатну квартиру в
м.Орджонікідзе Дніпропетровської
області, на яку ОСОБА_1 не побажав
звертати стягнення внаслідок її
невеликої вартості, яка могла би на
третину покрити борг. Також ОСОБА_2
неодноразово пропонував ОСОБА_1
прийняти в рахунок погашення боргу ?
частину квартири АДРЕСА_1, але крім
наявності арешту на це нерухоме майно,
і сам ОСОБА_1 перешкоджав виконанню
судового рішення. Тому відповідач
вважає, що саме позивач ОСОБА_1 створив
умови, які унеможливили виконання
рішення, своєї вини в тому не вбачає і
просить відмовити у задоволенні
позову.

Представник відповідача адвокат
ОСОБА_4 також пояснила, що квартира
АДРЕСА_1 була придбана відповідачем та
його дружиною (донькою позивача)
наполовину за власні кошти, наполовину
- за кредит банку, тепер там мешкає вже
колишня дружина відповідача з іншим
чоловіком. Крім того позивач ОСОБА_1 не
побажав звертати стягнення ні на
квартиру у м. Орджонікідзе, ні на ?
частину квартири по вул. Світанковій у
м.Дніпропетровську, які належать
ОСОБА_2 Також з останнього стягуються
аліменти на користь його колишньої
дружини (доньки ОСОБА_1), він винаймає
житло, тому відповідач не мав коштів,
щоб поступово у добровільному порядку
віддавати заборгованість.

Також відповідачем надані письмові
заперечення проти позову, у яких
зазначено, що відповідач має ще одну
малолітню дитину, його теперішня
дружина не працює. Також він викликав
техніка БТІ для інвентеризації
квартири по вул. Світанковій у
м.Дніпропетровську, але попри
попередню домовленість, ОСОБА_5
(колишня дружина) не була вдома, при
повторному виході техніка не пустила
до квартири, навіть шляхом усунення
перешкод судовим рішенням після
передачі ключів на квартирі виявився
додатковий замок, і ні він, ні технік до
квартири не потрапили, і до
теперішнього часу ОСОБА_2 не може
зареєструвати за собою право власності
на ? частину цієї квартири (а.с. 42-44).

Самарський ВДВС Дніпропетровського
МУЮ надав до суду копії необхідних
виконавчих проваджень, їх представник
просив вирішити справу згідно вимог
закону, надалі просили розглядати
справу без участі їх представника
згідно письмової заяви (а.с. 91).

Вислухавши представника позивача,
відповідача та його представника,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Судом встановлено, що 5 березня 2010 року
Самарським районним судом міста
Дніпропетровська було ухвалено
рішення про стягнення із ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 сплачені за договором
поруки кошти в сумі 82497,55 гривень,
судовий збір в сумі 824,97, витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 250 гривень, разом
83572,52 гривень, яке набрало законної сили
16 березня 2010 року (а.с.6-8).

Відповідно до довідки Самарського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції станом на 10 вересня
2013 року №12110 заборгованість ОСОБА_2
перед ОСОБА_6 складає - 83572,52 гривень
(а.с.9).

Згідно наданих матеріалів виконавчих
проваджень виконавчий лист подавався
двічі.

Виконавче провадження №27781209, яке було
розпочате у 2010 році, було завершене на
підставі заяви ОСОБА_1, у якій стягувач
посилається на те, що вартість квартири
у м.Орджонікідзе (оцінка - 29950,00 грн.) не
погашає у повному обсязі всього боргу
та посилається на необхідність
звернення стягнення на ? частину
квартири по вул. світанковій у
м.Дніпропетровську (а.с. 131).

Натомість згодом було відкрито інше
виконавче провадження №39930956 про
стягнення тих же коштів постановою від
19.09.2013 року (а.с.69-74).

Статтею 11 Цивільного кодексу України
визначено підстави виникнення
цивільних прав та обов'язків:

1. Цивільні права та обов'язки виникають
із дій осіб, що передбачені актами
цивільного законодавства, а також із
дій осіб, що не передбачені цими актами,
але за аналогією породжують цивільні
права та обов'язки.

2. Підставами виникнення цивільних прав
та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх
творів, винаходів та інших результатів
інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

3. Цивільні права та обов'язки можуть
виникати безпосередньо з актів
цивільного законодавства.

4. У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки виникають
безпосередньо з актів органів
державної влади, органів влади
Автономної Республіки Крим або органів
місцевого самоврядування.

5. У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства, цивільні
права та обов'язки можуть виникати з
рішення суду.

6. У випадках, встановлених актами
цивільного законодавства або
договором, підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків може бути
настання або ненастання певної події.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

2. Зобов'язання виникають з підстав,
встановлених статтею 11 цього Кодексу.

3. Зобов'язання має грунтуватися на
засадах добросовісності, розумності та
справедливості.

За приписом ст. 510 ЦК України сторонами
у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Таким чином можливо вважати, що на
підставі рішення суду у відповідача
ОСОБА_2 виникло зобов'язання зі сплати
грошових коштів ОСОБА_1

Дійсно відповідно до ст. 536 ЦК України
за користування чужими грошовими
коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами.

Розмір процентів за користування
чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Проте у даному випадку відповідач
безпосередньо не користувався
грошовими коштами позивача.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Таким чином даною прямо не визначено
обов'язку відповідача сплати
додаткових сум на користь позивача
ОСОБА_1

Лише статтею 625 ЦК України встановлено,
що боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлено
договором або законом.

Проте відповідно до ст. 530 ЦК України
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події.

2. Якщо строк (термін) виконання
боржником обов'язку не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги, кредитор має право вимагати
його виконання у будь-який час. Боржник
повинен виконати такий обов'язок у
семиденний строк від дня пред'явлення
вимоги, якщо обов'язок негайного
виконання не випливає із договору або
актів цивільного законодавства.

Отже ні законом, ні договором не
визначено строк для виконання
зобов'язання зі сплати індексу
інфляції та трьох відсотків річних.

Формально ОСОБА_2 добровільно
зобов'язання зі сплати коштів за
рішенням суду не виконував, проте не
відмовлявся від його виконання іншим
чином - шляхом примусового виконання
органом державної виконавчої служби та
зверненням стягнення на його нерухоме
майно, чому сам сприяв.

Відповідно до ст. 614 ЦК України:

1. Особа, яка порушила зобов'язання, несе
відповідальність за наявності її вини
(умислу або необережності), якщо інше не
встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе,
що вжила всіх залежних від неї заходів
щодо належного виконання зобов'язання.

2. Відсутність своєї вини доводить
особа, яка порушила зобов'язання.

3. Правочин, яким скасовується чи
обмежується відповідальність за
умисне порушення зобов'язання, є
нікчемним.

Суд вважає відсутньою вину ОСОБА_2 у
тривалому невиконанні рішення суду і
вважає, що він довів вжиття всіх
залежних від нього заходів щодо
належного виконання зобов'язання.

Посилання у позовній заяві на правові
висновки Верховного Суду України про
стягнення сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК
України незалежно від вини боржника,
суд вважає недоречними, оскільки такі
рішення у справах № 3-57гс10, 3-65гс11, 3-73гс11
та інші аналогічні рішення стосуються
не цивільних, а господарських справ,
спори у яких виникають не між
фізичними, а юридичними особами та
суб'єктами підприємницької діяльності.

Отже у даному випадку відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 11, 509, 510, 526, 530, 536, 611, 614, 625
Цивільного кодексу України, ст.ст.4-8, 10,
11, 18, 57-61, 88, 131, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до Апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Самарський районний суд
м.Дніпропетровська протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
оголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
А.О. Сухоруков