АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/1743/13-ц
Номер провадження 22-ц/786/3625/14
Головуючий у 1-й інстанції Личковаха
Доповідач Винниченко Ю. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Корнієнка В.І.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Хорольського районного
суду Полтавської області від 21 жовтня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення факту
укладення договору купівлі-продажу та
розподіл майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
факту укладення договору
купівлі-продажу та розподіл майна
подружжя, вказавши, що 12 липня 1986 року
було укладено шлюб між ним та ОСОБА_2.
Шлюб зареєстровано у відділі
державної реєстрації актів цивільного
стану Хорольського районного
управління юстиції.

26 грудня 2012 року рішенням Хорольського
районного суду Полтавської області
вищевказаний шлюб розірвано.

10.09.2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_1 про поділ майна,
вказавши, що під час шлюбу сторонами
було придбане майно, а саме вантажний
автомобіль «ЗИЛ - 130», 1991 року випуску,
державний номерний знак НОМЕР_1, який
просила визнати спільним майном
подружжя та стягнути з відповідача на
її користь грошову компенсацію
вартості ? частини вказаного
автомобіля.

04.11.2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду із
зустрічним позовом до ОСОБА_2 про
встановлення факту укладення договору
купівлі-продажу та розподіл майна
подружжя, вказавши, що сторони на
спільні кошти також придбали і
вантажний автомобіль, номер державної
реєстрації НОМЕР_2, який належав ОСОБА_3
та ОСОБА_4

Позивач вважає, що договір
купівлі-продажу автомобіля було
здійснено 24 травня 2011 року, посилаючись
на те, що він оформлений не був, так як
для цього у сторін не вистачало коштів.
Між сторонами було досягнуто
домовленість про те, що тимчасово буде
оформлена довіреність, а при наявності
коштів належним чином буде оформлено
договір купівлі-продажу. Довіреність
була оформлена приватним нотаріусом
ОСОБА_5 24.05.2011 року, і кошти за
автомобіль були передані ОСОБА_3

ОСОБА_1 стверджує, що вантажний
автомобіль, номер державної реєстрації
НОМЕР_2, який зараз знаходиться у його
бувшої дружини ОСОБА_2 належить їм на
праві спільної сумісної власності, а
тому просив суд: 1) встановити факт
укладення договору купівлі продажу
вантажного автомобіля, номер державної
реєстрації НОМЕР_2; 2) визнати право
власності на вантажний автомобіль,
номер державної реєстрації НОМЕР_2, за
ним та ОСОБА_2 в рівних частках.

Ухвалою Хорольського районного
суду Полтавської області від 27 травня
2014 року первісний позов ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про поділ майна залишено без
розгляду.

Рішенням Хорольського районного
суду Полтавської області від 21 жовтня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення
факту укладення договору
купівлі-продажу та розподіл майна
подружжя відмовлено за
безпідставністю позовних вимог.

З рішенням суду першої інстанції
не погодився ОСОБА_1 та подав на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Хорольського районного суду
Полтавської області від 21 жовтня 2014
року скасувати та ухвалити нове, яким
визнати факт укладення договору
купівлі-продажу автомобіля марки Форд
Транзит НОМЕР_2 між ОСОБА_3, ОСОБА_4 і
ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Визнати право власності на
автомобіль марки Форд Транзит НОМЕР_2
за ОСОБА_1 і ОСОБА_2.

Посилається на те, що при ухваленні
рішення судом порушені норми
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Справа розглядається судом
апеляційної інстанції за участю
апелянта ОСОБА_1 та його представника
за довіреністю ОСОБА_6, які підтримали
апеляційну скаргу, а також
представника відповідача адвоката
ОСОБА_7, який заперечив проти її
задоволення.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про її
відхилення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

У відповідності з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11
ЦПК України, суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть учать у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим, ухваленим на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

Кожна сторона зобов'язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і заперечень
та добросовісно здійснювати свої
процесуальні права і виконувати
процесуальні обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено судом першої
інстанції, що за час шлюбу ОСОБА_4
видала довіреність на вантажний
автомобіль д.н.з. НОМЕР_2 на трьох осіб:
ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_8, що слідує з
Витягу про реєстрацію в Єдиному
реєстрі довіреностей №18766744 від 24.05.2011
року ( а.с.40 т.1).

Договору купівлі-продажу сторони не
оформляли.

Згідно з ч.1 ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема, із
правочинів. Згідно зі ст. ст. 238, 244 ЦК
України, довіреність не є правовим
оформленням переходу права власності
на автомобіль.

Статтею 249 ЦК України
передбачено, що особа, яка видала
довіреність, може в будь-який час її
скасувати. Припинення повноважень
представника відбувається в наслідок
одностороннього волевиявлення особи,
яку він представляв.

Як вбачається з системного
аналізу норм чинного законодавства,
зокрема, положень ст. 1003 та ст. 655 ЦК
України, договір доручення та договір
купівлі-продажу за своєю правовою
природою не є тотожними.

За правилами ст. 656 ч. 5 ЦК України на
окремі види майна може бути
встановлено особливий порядок набуття
права власності.

Зокрема, ст. 208 ч. 1 п. 3 ЦК України,
Законом України «Про дорожній рух» (ст.
34) та Правилами державної реєстрації та
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин на шасі, автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок і моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затвердженими постановою
Кабінету Міністрів України від 7
вересня 1998 року № 1388, які є
обов'язковими для всіх юридичних і
фізичних осіб (п.п. 2, 7, 8), встановлено
обов'язкову письмову форму договору
купівлі-продажу автомобілю та
реєстрацію власниками належних їм
транспортних засобів протягом 10 діб
після придбання або митного
оформлення, чи тимчасового ввезення на
територію України, або виникнення
обставин, що є підставою для внесення
змін до реєстраційних документів.

У відповідності до ст. 334 ч. 4 ЦК України,
якщо договір про відчуження майна
підлягає державній реєстрації, право
власності у набувача виникає з моменту
такої реєстрації.

Відповідно до п. 8 зазначених Правил
правомірність придбання транспортного
засобу підтверджується зазначеними в
них документами, зокрема: договорами та
угодами, укладеними на товарних біржах
на зареєстрованих у Департаменті
Державтоінспекції бланках, договорами
купівлі-продажу транспортних засобів,
оформленими в Державтоінспекції,
іншими засвідченими в установленому
порядку документами, що встановлюють
право власності на транспортні засоби.

Доказ, на який посилається апелянт -
довіреність на вантажний автомобіль
д.н.з. НОМЕР_2 на трьох осіб: ОСОБА_1,
ОСОБА_2 та ОСОБА_8, що слідує з Витягу про
реєстрацію в Єдиному реєстрі
довіреностей №18766744 від 24.05.2011 року (
а.с.40 т.1) - вказаним вимогам закону щодо
форми та змісту договору
купівлі-продажу транспортного засобу
не відповідає та не є доказом набуття
позивачем права власності на спірний
автомобіль.

Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України суд
не бере до уваги докази, які не
стосуються предмета доказування та які
одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Фактичне володіння транспортним
засобом на підставі наданого йому
доручення не свідчить про перехід до
позивача права власності на спірний
автомобіль.

Сукупність зібраних судом доказів
свідчить про те, що в установленому
порядку договір купівлі-продажу
спірного автомобіля між його власником
ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
укладався, а з огляду на викладене
посилання апелянта, як на підставу
набуття права власності на автомобіль,
на довіреність є безпідставним, тому що
суперечить вищезазначеним вимогам
закону.

Відсутні і підстави набуття позивачем
права власності на автомобіль, що
передбачені ст. 336 ЦК України, не
вчинено юридично значимих дій, що
свідчать про його відмову від права
власності, та не внесено за його заявою
відповідного запису до державного
реєстру.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає, що висновок
місцевого суду зроблений на підставі
повного, всебічного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів,
доводів та заперечень сторін, яким
судом дана відповідна правова оцінка, а
розгляд справи проведений з
дотриманням принципу змагальності та
диспозитивності.

Апеляційна скарга не містить нових
фактів чи засобів доказування, які б
спростували висновки суду першої
інстанції.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів приходить до висновку,
що при вирішенні спору по суті місцевим
судом було вірно враховані та
застосовані норми матеріального права,
а також правильно встановлені фактичні
обставини по справі та їм дано належну
правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1,
313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Хорольського районного суду
Полтавської області від 21 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : (підпис)Ю.М.
Винниченко

Судді: (підпис) Карпушин Г.Л.
(підпис) Корнієнко В.І.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя апеляційного суду

Полтавської області
_______ Ю.М. Винниченко