Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1280/14 Головуючий у 1
інстанції: Баруліна Т.Є.
Суддя-доповідач: Пільщик Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 12» березня 2014 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

Краснокутської О.М.

при секретарі: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на заочне рішення Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 11
грудня 2013 року по справі

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»
звернулось до суду з позовною заявою до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Зазначило, що відповідно до укладеного
договору № б/н від 28 листопада 2007 року
ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 1200,00
грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на
те, що підписана заява разом з Умовами
надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою
складає між нею та банком договір, що
підтверджується підписом у заяві.

У порушення вимог ст.509, 526, 1054 ЦК України
та умов договору відповідач
зобов'язання за вказаним договором не
виконала, у зв'язку з чим станом на 31
серпня 2013 року має заборгованість 31887,51
грн., яка складається з:

- 10020,73 грн. - заборгованість за кредитом;

- 15407,14 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом;

- 4703,09 грн. - заборгованість по комісії
за користування кредитом;

а також штрафи відповідно до умов
кредитного договору:

- 250,00 грн. (фіксована частина),

- 1506,55 грн. (процентна складова).

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 549, 1050, 1054 ЦК
України просило стягнути з відповідача
на його користь заборгованість у
розмірі 31887,51 грн. за кредитним
договором № б/н від 28 листопада 2007 року
та судові витрати.

Заочним рішенням Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 11
грудня 2013 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» заборгованість за
кредитним договором № б/н від 28
листопада 2007 року в сумі 31887,51 грн. та
судовий збір в сумі 318,88 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 23 січня 2014 року заяву
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Апеляційне провадження відкрито за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на пропуск банком строку
позовної давності, просить скасувати
заочне рішення суду та ухвалити нове
про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог п.4 ст. 309 ЦПК
України підставою для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Згідно з вимогами ст.ст. 213, 214 ЦПК
України рішення повинно бути законним
і обґрунтованим та відповідати на
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються ; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як передбачено ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Висновок суду про наявність між
сторонами кредитних правовідносин та
порушення ОСОБА_3 зобов'язання по
поверненню кредиту є обґрунтованим та
таким, що узгоджується з обставинами
справи та вимогами норм матеріального
права.

Факт отримання кредиту, його розмір,
неповернення коштів відповідачка не
оспорює. Заперечуючи проти позову,
відповідачка, зокрема, посилалася на
те, що позивач пропустив позовну
давність і просила відмовити у
задоволенні позовних вимог з цих
підстав (а.с. 26-28,31).

Однак заперечення відповідача судом
належним чином не перевірені.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах.

З матеріалів справи вбачається, що 28
листопада 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, згідно з умовами
якого банк надав відповідачці кредит
зі сплатою 36 % річних на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії карти.

Сторонами погоджено, що договір
складається з заяви позичальника, Умов
надання банківських послуг, Правил
користування платіжною карткою і
тарифів. На виконання договору
позивачем на ім'я відповідача був
відкритий картковий рахунок.

Відповідно до пункту 3.1. Умов і правил
надання банківських послуг (далі - Умов)
для надання послуг банк відкриває
клієнту картрахунки, видає клієнту
карти, їх вид і строк дії визначений у
заяві і в пам'ятці клієнта, підписанням
якої клієнт і банк укладають договір
про надання банківських послуг. Датою
укладення договору є дата відкриття
рахунку, указаного в розділі «Відмітки
банку» заяви.

Відповідно до пункту 9.12. цих же Умов
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку ні одна зі сторін не
попередить другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такий же
строк.

У п.3.1.3 Правил користування платіжною
картою по закінченню строку дії
відповідної карти карта продовжується
банком з новим строком(шляхом надання
клієнту карти з новим строком дії), якщо
раніше (до початку місяця закінчення
строку дії) не надійшла письмова заява
держателя про закриття картрахунку, а
також за умови наявності грошових
коштів на картрахунку для сплати
послуг по виконанню розрахункових
операцій по картрахунку (в
передостанній день місяця закінчення
строку дії) і при дотриманні інших умов
продовження, передбачених договором.

У примітці до п. 3.5. Умов передбачено, що
пам'ятка клієнта оформляється і є
невід'ємною частиною договору тільки у
разі оформлення і видачі карти за
кредитною схемою.

Зазначені положення свідчать про те, що
строк дії договору визначається
Умовами, Правилами користування
платіжною картою та строком дії
кредитної карти.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір
є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін)
( ч.1 ст.530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати повернення дострокового
повернення частини позики, що
залишилася, та сплати процентів,
належних йому відповідно до ст. 1048
цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно зі ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

Перебіг позовної давності починається
від дня, коли особа довідалася або
могла довідатися про порушення свого
права або про особу, яка його порушила
(ч. 1 ст. 267 ЦК України).

Згідно з ч. 5 ст. 261 ЦК України за
зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Відповідно до частин третьої і
четвертої статті 267 ЦК України позовна
давність застосовується лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
рішення.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до п.2 Умов і правил надання
банківських послуг встановлено, що
мінімальний обов'язковий платіж - це
розмір боргових зобов'язань, які
щомісячно підлягають оплаті протягом
строку дії картки і він складає
відповідно до узгоджених сторонами
тарифів 7% від заборгованості, але не
менше 50 грн. і не більше залишку
заборгованості (а.с. 40 зв.).

Таким чином, оскільки за умовами
договору погашення кредиту повинно
здійснюватись позичальником частинами
платежів, початок позовної давності
для стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Такий правовий аналіз зазначених норм
та обставин відповідає викладеним у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року у справі № 6-116цс13
висновкам. Вказане судове рішення
згідно із положеннями ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковим для всіх судів,
які зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність із цим
рішенням.

Термін дії кредитної картки, яка видана
ОСОБА_3 28 листопада 2007 року, визначений
до листопада 2011 року (а.с. 131).

Факт здійснення операцій, а саме зняття
кредитних коштів, погашення кредиту
підтверджується рухом коштів по
особистому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_3
допустила прострочку платежів з 01.02.2009
року, що підтверджується рухом коштів
на картковому рахунку (а.с.94-116). З
вимогами про стягнення заборгованості
за кредитом банк звернувся 16 жовтні 2013
року, включивши до позовних вимог всю
заборговану суму.

Відповідачкою заява про застосування
позовної давності подана під час
розгляду справи у суді першої
інстанції (а.с.31)

Таким чином, станом на 31.08.2013 року, як
просив банк, та в межах позовної
давності, яка складає три роки, з
відповідачки на користь банку підлягає
стягненню заборгованість за кредитом в
сумі 2557 грн. 07 коп., заборгованість за
відсотками в сумі 10090 грн. 98 коп.,
заборгованість з комісії в сумі 3405 грн.
29 коп., штраф в сумі 1052 грн. 67 коп.
(фіксована частина 250 грн. і процентна
складова - 802,67 грн.) ( а.с.4-6).

Доводи апеляційної скарги про відмову
у позові у повному обсязі ґрунтується
на помилковому обчисленні позовної
давності до всіх позовних вимог з дати
отримання листа від банку про
наявність заборгованості.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України
однією із загальних засад цивільного
законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що
відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Із матеріалів справи вбачається, що
комісія нарахована відповідно до умов,
узгодженими сторонами у відповідності
до вимог ст.ст.3,627 ЦК України ( а.с.40 зв.).
Комісія не відноситься до неустойки,
тому доводи апеляційної скарги про
подвійну відповідальність є
неприйнятними.

З огляду на викладене позов підлягає
частковому задоволенню, рішення - зміні
на підставі ч.4 ст.309 ЦПК України

Відповідно до ст.88 ЦПК України розподіл
судових витрат має бути здійснений
пропорційно до часткового задоволення
позову банку та часткового задоволення
апеляційної скарги. Банку за рахунок
відповідачки необхідно компенсувати
судовий збір у сумі 229 грн. 40 коп., а банк
ОСОБА_3 - 39 грн. 22 коп. Зараховуючи
зобов'язання по компенсації судового
збору, з ОСОБА_3О підлягає стягненню
судовий збір у сумі 190 грн. 18 коп.

Керуючись ст. ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Заочне рішення Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 11 грудня 2013 року
змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»
заборгованість за кредитом в сумі 2557
грн. 07 коп., заборгованість за
відсотками в сумі 10090 грн. 98 коп.,
заборгованість з комісії в сумі 3405 грн.
29 коп., штраф в сумі 1052 грн.67 коп.,
судовий збір в сумі 190 грн. 18 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: