УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого

спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Остапчука
Д.О.,

Савченко
В.О., -

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
договором позики та за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання
правочину недійсним, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного
суду м. Києва від 24 липня 2014 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, в
обґрунтування вимог посилаючись на те,
що ОСОБА_4 взяв у нього в борг кошти в
розмірі 93 500 дол. США, які зобов'язався
повернути за першою вимогою, про що
склав письмову розписку від 01 серпня 2008
року. 31 січня 2011 року позивач направив
відповідачу письмову вимогу про
повернення боргу протягом місяця та
про сплату відсотків відповідно до
положень ст. 1048 ЦК України.
Відповідач вказану вимогу отримав,
однак у зазначений термін борг не
повернув. Враховуючи викладене та
уточнивши вимоги, позивач провис
стягнути з відповідача заборгованості
за договором позики в розмірі 93 500 дол.
США, відсотки за період з 02 серпня 2008
року по 31 березня 2014 року в
розмірі 45 922,596 дол. США, 3 % річних від
простроченої суми за період з 01 квітня
2011 року по 31 березня 2014 року в розмірі 8
415 дол. США.

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з зустрічним позовом та просив
визнати договір позики недійсним, як
такий, що вчинення під впливом обману,
мотивуючи вимоги тим, що у 2010 році
ОСОБА_3 попросив його написати розпису
про отримання в борг 93 500 дол. США в
рахунок поруки за інших боржників
ОСОБА_3, яка була датована 01 серпня 2008
року. ОСОБА_4 зазначав, що ОСОБА_5, за
якого він начебто поручився, вже
повернув борг ОСОБА_3 Кошти в розмірі 93
500 дол. США від ОСОБА_3 він ніколи не
отримував та взагалі не збирався
позичати такі кошти, оскільки 10 липня
2008 року отримав кредит у ПАТ
«Альфа-Банк». Посилаючись на викладені
обставини, а також на те, що позивач
навмисно ввів його в оману щодо
обставин, які мали істотне значення для
вчиненим оспорюваного правочину,
просив задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 27 травня 2014 року в
позові ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний
позов задоволено. Визнано недійсним
правочин, укладений 01 серпня 2008 року
між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, вчиненим під
впливом обману. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
24 липня 2014 року рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 27 травня 2014
року скасовано та ухвалено нове
рішення про часткове задоволення
позову ОСОБА_3 стягнуто з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_3 заборгованість за
договором позики в розмірі 1 653 549 грн 39
коп. В решті позову ОСОБА_3 відмовлено. В
зустрічному позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати вказане рішення
апеляційного суду та залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення суду
апеляційного суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
24 липня 2014 року залишити без змін.

Судді:

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко