УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Горелкіної Н.А.,
Завгородньої І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8
про визнання недійсними правочинів,
виселення з квартири зі зняттям з
реєстраційного обліку, за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 на
рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 9 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 10 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із даним позовом, посилаючись на
те, що згідно з договором
купівлі-продажу, посвідченим 23 червня
1994 року старшим державним нотаріусом
Другої рівненської державної
нотаріальної контори ОСОБА_10,
реєстровий № 1-1708, квартира АДРЕСА_1
належала її батькові ОСОБА_11, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1, не залишивши
заповіту. Спадкоємцями першої черги за
законом окрім неї є її брат ОСОБА_5, який
проживав разом з померлим.

15 грудня 2009 року державний нотаріус
Другої державної нотаріальної контори
Рева Л.Л. посвідчила та видала їй
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/2 частки квартири. Вказала,
що на даний час вона проживає за
кордоном, тому користувався спадковою
квартирою ОСОБА_5, який отримав
свідоцтво про право на спадщину 28
серпня 2010 року.

Так, 25 березня 2011 року приватним
нотаріусом Рівненського міського
нотаріального округу ОСОБА_13 був
посвідчений договір дарування за яким
ОСОБА_5 подарував належну йому 1/2 частки
квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_6., яка в свою
чергу подарувала Ѕ частки даної
квартири ОСОБА_7.

Вважає, що договори дарування є
удаваними правочинами, оскільки в
дійсності ці правочини приховують інші
правочини, а саме: купівлю-продаж 1/2
частки у праві власності на квартиру.

Рішенням Рівненського міського суду
Рівненської області від 9 квітня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Рівненської області
від 10 липня 2014 року, позов ОСОБА_4
задоволено частково. Виселено ОСОБА_8 з
квартири АДРЕСА_1 зі зняттям з
реєстраційного обліку. В іншій частині
позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_9 просила скасувати судові
рішення, ухвалити нове рішення про
задоволення позову повністю,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з огляду на
наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про відхилення касаційної скарги та
залишення без змін рішення
Рівненського міського суду
Рівненської області від 9 квітня 2014
року та ухвали апеляційного суду
Рівненської області від 10 липня 2014
року, оскільки вони законні та
обґрунтовані, так як при укладенні
договорів дарування вимоги ч. ч. 1-3, 5, 6
ст. 203 ЦК України дотримані. Посилання
на ч. 2 ст. 535 ЦК України судами
попередніх інстанцій не підтверджені
матеріалами справи, а ОСОБА_5 надав
пояснення про добровільне дарування
частини квартири дружині його друга.
Крім того, недотримання вимог ст. 362 ЦК
України про переважне право купівлі
частки у спільній частковій власності
у разі продажу учасником спільної
часткової власності своєї частки іншій
особі не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про порушення
норм процесуального та матеріального
права, яке призвело або могло призвести
до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду
Рівненської області від 9 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Рівненської області від 10 липня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. ІваненкоН.А. Горелкіна І.М.
Завгородня