Ухвала

іменем україни

15 жовтня 2014 року м. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5 про виділення частки зі
спільної часткової власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Апеляційного суду Закарпатської
області від 10 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, в якому просив
виділити йому в натурі ѕ частини
будинковолодіння АДРЕСА_1, яке
перебуває у спільній частковій
власності сторін.

Рішенням Свалявського районного суду
Закарпатської області від 20 серпня 2013
року позов задоволено.

Рішенням Апеляційного суду
Закарпатської області від 10 липня
2014 року рішення суду першої інстанції
скасовано і ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати і передати справу на новий
розгляд до цього ж суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не
дають підстав для висновку про
порушення судом норм процесуального та
матеріального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Судами встановлено, що позивачу на
підставі договору дарування
від 18 лютого 2008 року належить на праві
приватної власності ѕ частки
домоволодіння АДРЕСА_1, а відповідачу
на підставі свідоцтва про право на
спадщину від 20 вересня 2005 року належить
- ј частка цього домоволодіння.

Загальна площа будинку складає 63,20 кв.
м, житлова площа 38,00 кв. м, підсобна
площа 25,20 кв. м.

Згідно з висновком судово-будівельної
експертизи від 14 квітня 2014 року № 01-04/14
поділ домоволодіння АДРЕСА_1 у
відповідності до вимог будівельних
норм та часток співвласників технічно
неможливий. При цьому було
запропоновано варіанти поділу з
відступленням від розміру часток.

Оскільки сторони заперечували проти
запропонованих варіантів поділу,
апеляційний суд обґрунтовано відмовив
у задоволенні позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Таким чином, оскаржуване рішення
апеляційного суду ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому його
необхідно залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Апеляційного суду
Закарпатської області від 10 липня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. ЛеванчукА.В. МаляренкоТ.О. Писана