АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2281/2014
Головуючий у 1 інстанції - Зарицька Ю.Л.
м. Київ Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді:Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М.,
Гаращенка Д.Р.

при секретарі: МургаМ.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Подільського районного суду м. Києва
від 05 серпня 2013 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Порше Лізинг
Україна» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Подільського
районного суду м. Києва від 05 серпня 2013
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Порше
Лізинг Україна» заборгованість по
лізинговим платежам в сумі 17034,34 грн.,
пеню в розмірі 1036,11 грн., неустойку в
розмірі 17034,34 грн., штрафні санкції за
вимоги щодо сплати в розмірі 479,58 грн., 3%
річних в розмірі 296,82 грн., витрати на
виготовлення ключів в розмірі 2017,44
грн., різницю між ринковою вартістю
об'єкта лізингу та сумою несплачених
лізингових платежів в розмірі 43024,98
грн., державне мито в сумі 809,24 грн.,
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в сумі 120
грн. a всього стягнуто 81852, 85 грн.

В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Ухвалою Подільського районного суду м.
Києва від 08 листопада 2013 року заяву
представника відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції представник відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу
та посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального і
порушення норм процесуального права,
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної
скарги вказує, зокрема, що суд неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для справи та зазначає про
недоведеність обставин, що мають
значення для справи.

Посилається на те, що документи про
заборгованість, які були надані суду
позивачем не мають статусу первинних
документів і не можуть вважатися
належаним доказом, який свідчить про
суму заборгованості.

В судове засідання сторони не
з'явилися, про день, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, колегія суддів вважає
можливим розглядати справу у їх
відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позов суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідачем не належно виконуються
умови договору лізингу.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 806 ЦК України визначено,
що за договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Статтею 629 ЦК України визначено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Судом першої інстанції
встановлено, що 17 лютого 2010 pоку між ТОВ
«Порше Лізинг Україна» та ОСОБА_2 було
укладено договір фінансового лізингу
№ 00001554, відповідно до умов якого
позивач зобов'язався надати
відповідачу транспортний засіб
«VolkswagenPassat» СС 2.0 TFSI, шасі НОМЕР_2, двигун
№ НОМЕР_1, 2009 року виробництва за
купівельною ціною 44000 доларів США, а
відповідач прийняти об'єкт лізингу та
здійснити виплату лізингових платежів
без врахування авансового платежу, що
становить 6600 доларів США. Строк лізингу
становив 60 місяців.

Загальні комерційні умови
внутрішнього фінансового лізингу
додаток № 2 - є невід'ємною частиною
договору.

17 лютого 2010 року відповідач частково
сплатив авансовий платіж у розмірі
10260,45 грн. та 28 лютого 2011 року повністю
сплатив іншу частину авансового
платежу у розмірі 56591,02 грн.

28 лютого 2010 pоку згідно умов договору,
позивач передав автомобіль «VolkswagenPassat»
СС 2.0 TFSI у користування відповідачу,
даний факт виконання умов договору
позивачем підтверджується актом
прийому - передачі.

Проте, починаючи з листопада 2010 року
відповідач порушив умови договору щодо
сплати лізингового платежу.

05 січня 2011 pоку позивач відповідно до
вимог п.12.7 договору, надіслав на адресу
відповідача рекомендованим листом
вимогу від 04 січня 2011 року про сплату
заборгованості за договором,
повернення об'єкта лізингу та
повідомлення про відмову від договору,
в якому вимагав повернути автомобіль,
сплатити суму несплачених лізингових
платежів, пеню та штрафні санкції.

Вказана вимога була отримана
відповідачем 08 січня 2011 року.

У встановлений у вимозі строк -
впродовж десяти робочих днів з дня
отримання повідомлення, відповідач не
виконав свої зобов'язання щодо
повернення автомобіля та не сплатив
заборгованість з лізингових платежів.

Майно, що є предметом договору
фінансового лізингу, було повернуто
позивачу 25 липня 2011 року згідно вжитих
державним виконавцем ВДВС
Подільського РУЮ у м. Києві заходів, що
підтверджується відповідним актом
приймання - передавання від 25 липня 2011
року.

Як встановлено судом першої інстанції
відповідач допустив заборгованість по
лізинговим платежам за період з 15
листопада 2010 pоку по 25 липня 2011 pоку,
тобто за 9 місяців 10 днів, однак,
позивач просить стягнути
заборгованість лише за 2 місяці.

Згідно з умовами договору про
фінансовий лізинг всі платежі, що
підлягають сплаті, повинні бути
сплачені в гривнях і підлягають
розрахунку за відповідним обмінним
курсом до долару США, чинним на дату
виставлення рахунку.

Рахунок - фактура №00023789 виставлена 08
листопада 2010 pоку, курс долара США
станом на 08 листопада 2010 року становив
7,962 грн., а тому сума, що підлягає сплаті
становила 8522,52 грн.

Рахунок - фактура №00025628 виставлена 07
грудня 2010 pоку, курс долара США станом
на 07 грудня 2010 pоку становив 7,952 грн.,
відповідно сума, що підлягає сплаті
становила 8511,82 грн.

Таким чином сума, що підлягає стягненню
за два місяці становить 17034,34 грн.

Згідно з п.8.2.1 договору, у випадку
прострочення сплати платежу до
відповідача застосовуються пеня у
розмірі 10% річних від вчасно
невиплаченої суми за кожен день
затримки до моменту повної виплати
платежу, а тому сума пені, що підлягає
стягненню з 15 грудня 2010 року по 25 липня
2011 року за 207 днів становить 1036,11 грн.

Пунктом 8.2.2 договору передбачені
штрафні санкції у вигляді фіксованих
штрафів у випадку несплати виставлених
рахунків, а також пеня у розмірі 10%
річних за кожен день прострочення
виконання зобов'язання.

03 грудня 2010 pоку позивачем виставлявся
рахунок з вимогою про необхідність
внести несплачений платіж, аналогічні
рахунки направлялись відповідачу
позивачем 27 грудня 2010 pоку, 04 січня 2011
pоку, 18 січня 2011 pоку, 02 липня 2011 pоку.

Тобто, за першу вимогу розмір штрафу
становить суму, еквівалентну 15 доларів
США, за другу вимогу - 20 доларів США, за
третю - 25 доларів США, що загалом
складає 60 доларів США, що становить 479,58
грн. виходячи з курсу долару 7,993 грн.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник,
який прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язанийсплатити суму боргу з
урахуваннямвстановленогоіндексуінфля
ції за весь час прострочення, а також
три
процентирічнихвідпростроченоїсуми.

Апеляційна інстанція погоджується з
тим, що з відповідача підлягають
стягненню згідно з ст.625 ЦК України 3%
річних, що відповідно до розрахунку
станом на 01 липня 2011 року за
прострочені платежі за рахунками: від
15 листопада 2010 року на 227 днів в розмірі
159 грн. та від 15 грудня 2010 року на 197
днів в розмірі 137 грн. 82 коп., що
становить в загальній сумі 296,82 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано відмовив у
стягненні індексу інфляції, оскільки
сума щомісячно оплати нараховувалася
в доларах США.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач отримав вимогу повернути
автомобіль до 18 січня 2011 року, але
вимоги не виконав.

Позивачем відповідно до ч.2 ст.785 ЦК
України нараховано відповідачу
неустойку в розмірі подвійної плати
за користування автомобілем за період
з 18 січня 2011 року по 15 липня 2011 року в
сумі 117894, 36 грн.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду про зменшення розміру
неустойки з 117894,36 грн. до суми 17034,34 грн.,
оскільки він значно перевищує суму
боргу.

Згідно з висновком №1197/12-54 судової
автотоварознавчої експертизи,
проведеної Київським
науково-дослідним інститутом судових
експертиз, ринкова вартість об'єкту
лізингу станом на 25 липня 2011 pоку
становила 203203,26 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
на момент вилучення автомобіля
несплаченими залишись платежі на суму
еквівалентну 39427,40 доларів США.

Позивач просив суд стягнути з
відповідача на користь позивача
різницю між ринковою вартістю об'єкту
лізингу та сумою несплачених
лізингових платежів в сумі 43024, 98 грн., а
тому висновок суду першої інстанції
про стягнення вищевказаної суми є
законним та обґрунтованим.

Колегія суддів погоджується з
аргументованим висновком суду першої
інстанції про стягнення з відповідача
витрат на виготовлення комплекту
ключів, оскільки відповідач
відмовлявся повернути автомобіль, а
тому позивач поніс витрати на
виготовлення ключів до автомобіля в
розмірі 2017,44 грн.

Колегія суддів також погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині відмови у стягненні збитків в
сумі 35985 грн., оскільки даний висновок
суду є законним та обґрунтованим.

Крім того, апеляційна скарга не
містить доводів на спростування
рішення суду першої інстанції про
відмову у стягнення збитків.

Доводи апеляційної скарги про те, що
надані позивачем документи
заборгованості не мають статусу
первинних документів і не можуть
вважатися належними доказом, які
свідчить про суму заборгованості
колегія суддів відхиляє, оскільки
позивачем не надано доказів на
підтвердження своїх заперечень щодо
іншого розміру заборгованості.

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини,
що мають значення для справи колегія
суддів вважає необгрунтованими
оскільки суд першої інстанції всебічно
і об'єктивно дослідив всі обставини
справи, зібраним доказам дав вірну
правову оцінку й постановив рішення, що
відповідає вимогам закону.

Інші доводи апеляційної скарги також
не спростовують правильність
висновків суду першої інстанції, і на
законність оскаржуваного рішення не
впливають.

Рішення суду є законним та
обґрунтованим, відповідає вимогам
матеріального та процесуального права,
судом першої інстанції у повному
обсязі були з'ясовані обставини, що
мають значення для справи, тобто
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції з мотивів викладених
в апеляційній скарзі, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 05 серпня 2013 року залишити без
зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: