АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 25 березня 2014 року в цивільній
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості,-

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2014 року позивачПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2,
посилаючись на те, що відповідно до
укладеної Генеральної угоди про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до умов та правил надання
продукту кредитних карт від 14.11.2012 року
відповідач отримав кредит у розмірі
19353,33 грн., згідно заяви про приєднання
до Правил надання банківських послуг в
Приват Банк у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку,
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 18% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
погашенням з «01» по «25» число кожного
місяця відповідач надає Банку грошові
кошти (щомісячний платіж) для погашення
заборгованості за кредитом. Позивач
зазначав, що відповідач підписав заяву
на отримання кредиту, ознайомився із
умовами кредитування, що підтверджено
його підписом у заяві. Вважаючи вказану
заяву на отримання кредиту та умови
кредитування укладеної Генеральної
угоди про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до умов
та правил надання продукту кредитних
карт від 14.11.2012 р. договором приєднання
у порядку ст.634 ЦК України, позивач
просив суд позов задовольнити та
стягнути з відповідача на користь
позивача заборгованість за кредитом у
розмірі 14966,31 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом у
розмірі 1574,24 грн., штрафи згідно п.п.2.2
генеральної угоди у розмірі 3753,72 грн.;
500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та
1014,71 грн. (процентна складова). Всього на
суму 21808,398грн. та судові витрати.

Унікальний номер справи: 759/3182/14-ц№
апеляційного провадження:
22-ц/796/14011/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Величко Т.О.Доповідач у суді
апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 25 березня 2014 року у
задоволенні позову ПАТ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості -
відмовлено суті.

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ПАТ «ПриватБанк» - Шуліка
А.В. подала апеляційну скаргу, в якій
просить суд апеляційної інстанції
рішення суду першої інстанції
скасувати, та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги в
повному обсязі.

Вказує, що суд ухвалив оскаржуване
рішення з неповним з'ясуванням
обставин, що маютьзначення для справи
та з порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку з чим
воно є неправосудним та підлягає
скасуванню.

Посилається, що суд першої
інстанції обмежився дослідженням
виключного одного доказу, що був
доданий до позовної заяви, а саме: заяви
по приєднання до умов та правил
кредитування, інші докази були
перелічені, однак жодної оцінки їм не
надано.

На думку апелянта, для правильного
вирішення справи по суті встановлення
умов першого кредитного договору не є
обов'язковим, оскільки його істотні
умови (термін, на який
реструктуризовано заборгованість,
розмір тіла кредиту, відсоткова ставка,
розмір комісійної винагорода та
неустойки) були змінені угодою від
14.11.2012р., яка долучена до позовної заяви.

Вважає, що безпідставним є твердження
суду про відсутність доказів надання
кредиту, оскільки у Генеральній угоді
мова йде про реструктуризацію вже
існуючої заборгованості, а підписавши
цю угоду, відповідач визнав її
наявність саме в тому розмірі, який
зазначений в угоді.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено,
що відповідач ОСОБА_2 заповнив бланк
заяви по приєднання до умов та правил
кредитування ( а.с.5), де повідомив про
своє місце проживання, місце роботи,
наявність майна, розмір доходу та
банком було зазначено види банківських
послуг. Вказана заява підписана від
імені відповідача, також зазначено, що
пам'ятку клієнта не отримав,
правильність та достовірність
відомостей перевірена та підтверджена
працівником Банку.

Під час судового розгляду встановлено
також, що до заяви про особисті
відомості відповідача долучено Умови
та правила представлення банківських
послуг. (а.с.7-30) та генеральну угоду про
реструктуризацію заборгованості та
приєднання до умов та правил надання
продукту кредитних карт від 14.11.2012 року(
а.с.6), яка підписана з боку відповідача
ним особисто, з боку позивача провідним
спеціалістом банку.

Як вбачається з матеріалів справи, у
судовому засідання позивач повідомив
про те, що надана суду заява та умови
правила представлення банківських
послуг підписані з боку відповідача та
від імені банку з кредитного експерта,
є правочином без номеру та дати та є
Договором приєднання у розумінні ст. 634
ЦК України, а тому Договір не укладався
та не підписувався уповноваженою
особою зі сторони Банку.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, не погоджується з висновком
суду першої інстанції про відмову у
задоволенні позовних вимог, оскільки
відповідності до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що судом
першої інстанції не було досліджено
Генеральну угоду про реструктуризацію
заборгованості та приєднання до Умов
та правил надання продукту кредитних
карт від 14.11.2012 р., з преамбули якої
вбачається, що вона укладена з метою
створення сприятливих умов для
виконання відповідачем раніше
укладеного кредитного договору
№SAMDN7560 від 15.10.2007р.

За таких обставин, обґрунтованими є
доводи апеляційної скарги, що
безпідставним є твердження суду про
відсутність доказів надання кредиту,
оскільки у Генеральній угоді мова йде
про реструктуризацію вже існуючої
заборгованості, а підписавши цю угоду,
відповідач визнав її наявність саме в
тому розмірі, який зазначений в угоді.

Крім того, колегія суддів
погоджується з посиланням
представника апелянта, що встановлення
умов першого кредитного договору не є
обов'язковим, оскільки його істотні
умови (термін, на який
реструктуризовано заборгованість,
розмір тіла кредиту, відсоткова ставка,
розмір комісійної винагорода та
неустойки) були змінені угодою від
14.11.2012р., яка долучена до позовної заяви.

Отже, виходячи з положень
чинного цивільного законодавства,
вказана Генеральна угода є підставою
для зміни прав та обов'язків сторін, які
були встановлені попереднім кредитним
договором.

Згідно вимог ст. 15 ЦПК України кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 525 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог Цивільного кодексу України,
інших актів цивільного законодавства,
а за відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання. або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір
є обов'язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України
правочин, який вчиняє юридична особа,
підписується особами. Уповноваженими
на це її установчими документами,
довіреністю,законом або іншими актами
цивільного законодавства та
скріплюються печаткою.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у
письмовій формі належить вчиняти
правочин між фізичною та юридичною
особою, крім правочинів передбачених
ч.1 ст. 206 ЦК України.

Установлюючи наявність або
відсутність фактів, якими
обґрунтовувалися вимоги чи
заперечення, визнаючи одні та
відхиляючи інші докази, суд повинен
свої дії мотивувати та враховувати, що
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів;
суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Таким чином, висновки суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позовних вимог не відповідають
обставинам справи, оскільки
матеріалами справи знайшли
підтвердження доводи апеляційної
скарги, що Банком були подані всі
необхідні документи, які обґрунтовують
стягнення заборгованості.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, які правовідносини сторін
випливають із встановлених обставин.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є: неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи; невідповідність
висновків суду обставинам справи;
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суду
приходить до висновку про наявність
підстав для задоволення вимог
апеляційної скарги щодо скасування
рішення суду та ухвалення в справі
нового рішення, яким слід задовольнити
позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України слід
задовольнити стягнення судових витрат
з відповідача на користь позивача.

Відповідно до ч.2 ст. 314 ЦПК України
апеляційний суд ухвалює рішення у
випадку скасування судового рішення і
ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 309, 312, 314, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліки
Аліни Володимирівни - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 25 березня 2014 року -
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту: Позов Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості
-задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» заборгованість за
кредитом у розмірі 14966,31 грн.,
заборгованість по процентам за
користування кредитом у розмірі 1574,24
грн., штрафи згідно п.п.2.2 генеральної
угоди у розмірі 3753,72 грн.; 500,00 грн. -
штраф (фіксована частина) та 1014,71 грн.
(процентна складова), а всього стягнути
заборгованість у розмірі 21808,98 грн.

Стягнути з ОСОБА_2на користь Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» судові витрати у
розмірі 243,60 грн. та 121,80 грн., а всього
стягнути судовий збір у розмірі 365,40
грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржено в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: