________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/2-1473/11
Провадження № 2/520/360/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2014 року Київський районний суд м.
Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Площинській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу:

- за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, стягнення збитків
та судових витрат;

- за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про відновлення меж
земельної ділянки, встановлення
паркану, визнання недійсним держакту
на землю, відшкодування моральної
шкоди та судових витрат, суд, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просить
усунути перешкоди в праві користування
ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 земельною
ділянкою й житловим будинком за
адресою: АДРЕСА_1; зробити демонтаж
загороджувального забору,
встановленого відповідачем з боку
будинку літ. «А» за адресою: АДРЕСА_1, що
перешкоджає позивачу обслуговувати
будинок; відновити межі
землекористування земельною ділянкою
площею 0,0282 га за вказаною адресою
згідно з державним актом на земельну
ділянку серії ЯЕ №655850 від 01.10.2007 року;
стягнути з відповідача матеріальний
збиток у розмірі 4405,65 грн., моральний
збиток у розмірі 2000,00 грн., судові
витрати та витрати на правову допомогу
- 2500,00 грн. При цьому позивач
посилається на те, що з 17.08.2005 року він є
власником земельної ділянки та
житлового будинку за вказаною адресою.
До грудня 2009 року позивач та його
родина безперешкодно мали можливість
обслуговувати будинок з боку
відповідача з урахуванням відстані 1 м.
до межі землекористування, однак 12.12.2009
року відповідач самовільно за участю
найнятих працівників зробив демонтаж
вимощення біля будинку позивача та
встановив загороджувальний забір,
після чого позивач втратив можливість
обслуговувати власний будинок, в
зв'язку з чим змушений звертатись до
суду.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним
позовом та уточнивши вимоги просить
запобігти порушенню прав власника
землі ОСОБА_2 з боку відповідачів
ОСОБА_1, ОСОБА_3 шляхом відновлення межі
між земельними ділянками ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_2, та ОСОБА_1 за адресою:
АДРЕСА_1, по лінії В-Г кордону земельної
ділянки ОСОБА_2 відповідно до
технічного звіту інженера-геодезиста
ОСОБА_4; зобов'язати відповідачів
облаштувати межу між ділянками
цілісним непрозорим до висоти 2,5 м.
парканом за власний рахунок; визнати
недійсним державний акт серії ЯЕ №655850
на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,0282 га, за
адресою: АДРЕСА_1, на ім'я ОСОБА_1;
стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь
ОСОБА_2 солідарно 8000,00 грн. як
компенсацію моральної шкоди,
спричиненої протиправними діями
відповідачів, а також судові витрати.
При цьому відповідач ОСОБА_2
посилається на те, що між земельними
ділянками, належними сторонам у справі,
відсутній паркан. З урахуванням
накладення земельних ділянок та
невизначеності меж відповідач ОСОБА_2
вважає, що державний акт ОСОБА_1 виданий
на підставі недостовірної та недійсної
документації. Крім того ОСОБА_2
посилається на те, що в зв'язку з
виниклим конфліктом стосовно меж
земельних ділянок він зазнав з боку
відповідачів за зустрічним позовом
протиправних нападів, що спричинило
завдання йому моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
його представник ОСОБА_5 підтримали
свої позовні вимоги та просять їх
задовольнити, в задоволенні зустрічних
позовних вимог просять відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_1 не
визнали, просять в їх задоволенні
відмовити та задовольнити зустрічний
позов ОСОБА_2

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_3 заперечує щодо задоволення
зустрічних позовних вимог.

Вислухавши сторін та їх представників,
дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_2 на підставі рішення Одеської
міської ради від 17.12.2003 року №2102-ХХІУ є
власником земельної ділянки площею 0,0374
га по АДРЕСА_2 в межах згідно з планом,
що вбачається з державного акту на
право власності на земельну ділянку,
серії ОД №072980, виданого 20.05.2004 року /т.1
а.с.55/.

ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу земельної ділянки від
17.08.2005 року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 /т.1 а.с.6/,
належить на праві власності земельна
ділянка площею 0,0282 га, розташована в
АДРЕСА_1. Цільове призначення - для
будівництва і обслуговування жилого
будинку господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка), про що суду
надано державний акт на право
власності на земельну ділянку, серії ЯЕ
№655850, виданий 01.10.2007 року /т.1 а.с.14/.

Згідно з свідоцтвом про одруження,
серії І-ЖД №026373, виданим 17.06.1995 року
Відділом реєстрації актів
громадянського стану виконавчого
комітету Київської районної Ради
народних депутатів м. Одеси,
відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3
перебувають у шлюбі з 17.06.1995 року /т.1
а.с.77/, що свідчить про те, що земельна
ділянка та будинок, розташовані за
адресою: АДРЕСА_1, є спільним сумісним
майном подружжя.

В ході судового розгляду справи
проведено судову будівельно-технічну
експертизу, за результатами якої
судовим експертом Скибінською Т.М.
07.05.2012 року складено висновок №165/2011 та
роз'яснення до нього від 10.09.2012 року.
Судовим експертом Скибінською Т.М. при
дослідженні Технічного звіту про
виконаний комплекс робіт по
горизонтальному (кадастровому)
зніманню земельних ділянок ОСОБА_1 за
адресою: АДРЕСА_1, та ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_2, виконаного ФОП ОСОБА_9,
встановлено, що ОСОБА_9 зазначив
накладку земельних ділянок на
схематичному плані, однак не зазначив у
кого вона виникла та за рахунок чого.
Також не зазначено про відповідність
меж гр. ОСОБА_2 держакту, змінені вони та
за рахунок чого відбулась зміна.
Судовий експерт зазначає, що геодезист
ФОП ОСОБА_9 усно повідомив, що не може
надати відповіді на вказані питання,
оскільки для цього потрібно провести
інвентаризацію земельних ділянок /т.1
а.с.161-163,184-185/.

З висновку №4054 судової
будівельно-технічної експертизи,
складеного 22.01.2014 року судовим
експертом Рапачем К.В., вбачається, що в
результаті проведеного дослідження
можна зробити висновок про те, що
фактичний порядок користування
земельними ділянками сторін по справі
не відповідає державним актам на землю
та координатам меж земельних ділянок,
внесеним до кадастрової бази даних.
Порушення користування земельними
ділянками між суміжними
землекористувачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2
полягає у відсутності межових знаків
між ділянками за адресами: АДРЕСА_2, та
АДРЕСА_1. В зв'язку з відсутністю
фізичної межі між ділянками за
вказаними адресами накладення
земельних ділянок визначено
камерально. Площа накладення складає
10,9 кв. м. В результаті проведеного
дослідження встановлено, що в натурі
відсутня межа між суміжними земельними
ділянками позивача та відповідача. В
зв'язку з відсутністю фізичної межі між
суміжними земельними ділянками
позивача та відповідача встановити
наявність або відсутність порушення
межі між сторонами не представляється
можливим /т.2 а.с.52-57/.

В судовому засіданні стороною позивача
заявлялось клопотання про виклик до
судового засідання експерта Рапача К.В.
та з боку сторони відповідача -
клопотання про призначення повторної
землевпорядної експертизи, однак з
урахуванням того, що питання, які
ставили сторони в своїх клопотаннях, не
вирішували питань про накладення
земельних ділянок та про причини, в
результаті яких виникло таке
накладення, суд відмовив в задоволенні
вказаних клопотань. Клопотання про
проведення інвентаризації земельних
ділянок, про необхідність якої
вказував геодезист ФОП ОСОБА_9,
сторонами не заявлялось.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 158 ЗК
України, яка встановлює органи, що
вирішують земельні спори, спори у межах
населених пунктів щодо меж земельних
ділянок, що перебувають у власності та
користуванні громадян: додержання
громадянами правил добросусідства
вирішують органи місцевого
самоврядування.

Стороною відповідача ОСОБА_2 на
підтвердження звернення до
землевпорядних організацій суду
надано копію відповіді Одеського
міського управління земельних
ресурсів від 06.03.2012 року №01-26/Ф-34-200-07,
надану на звернення ОСОБА_2, якою
повідомлено, що відповідно до положень
Постанови Кабінету Міністрів України
від 09.09.2009 року №1021 «Про затвердження
порядків ведення Поземельної книги і
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі»
ведення, зберігання та надання
відомостей з Поземельної книги і Книги
записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі
віднесено до компетенції
територіальних органів Держкомзему у
районах (містах). Також у вказаній
відповіді роз'яснені положення ч. 3 ст.
158 ЗК України, однак питання стосовно
визначення або відновлення меж не
освітлені.

Таким чином, оскільки суду не надано
документи, які б підтверджували
встановлення меж земельних ділянок у
натурі землевпорядними організаціями,
суд вважає, що в задоволенні позовних
вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних
вимог ОСОБА_2 в частині відновлення меж
земельних ділянок слід відмовити,
оскільки відновлення меж проводиться
землевпорядними органами, відповідно
до вимог ст. 107 ЗК України, а з заявами до
цих органів про відновлення меж
сторони не звертались.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1
про усунення перешкод в праві
користування земельною ділянкою
стороною позивача не надано належних
доказів наявності вказаних перешкод.
Суд вважає, що конфліктні відносини, що
склались між сторонами з приводу
користування земельними ділянками,
спричинені відсутністю визначеної
межі між ними, в зв'язку з чим неможливо
встановити, хто саме та яким чином
порушує права власника суміжної
земельної ділянки.

Таким чином, вимоги ОСОБА_1 стосовно
демонтажу встановленого ОСОБА_2 забору
не підлягають задоволенню. Крім того,
вимоги позивача ОСОБА_1 стосовно
стягнення матеріальної шкоди не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Позивачем ОСОБА_1 також не наведено, в
чому саме в даному випадку полягає
моральна шкода, окрім того дані вимоги
є похідними від інших вимог позивача
ОСОБА_1, які не підлягають задоволенню,
а тому й відсутні підстави в
задоволенні вимог в частині стягнення
моральної шкоди.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в
частині зобов'язання відповідачів за
зустрічним позовом облаштувати паркан
за власний рахунок є безпідставними.

В зустрічних позовних вимогах щодо
визнання державного акту на земельну
ділянку ОСОБА_1 недійсним ОСОБА_2
посилається на недостовірність та
недійсність документації, на підставі
якої було видано вказаний державний
акт. Однак стороною відповідача не
надано доказів на підтвердження
недостовірності та недійсності
вказаної документації. Крім того, з
урахуванням відсутності встановленої
межі земельними ділянками в ході
судового розгляду неможливо
встановити дійсність або недійсність
наданих документів на земельні
ділянки.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2
не наведено, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір моральної
шкоди, та якими доказами це
підтверджується, в зв'язку з чим суд
приходить до висновку про відмову в
задоволенні вимог в частині стягнення
моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

Статтею 152 ЗК України визначені способи
захисту прав на земельні ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

За таких обставин, проаналізувавши
надані докази в їх сукупності, суд
вважає, що вимоги позивача ОСОБА_1 та
зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 не
підлягають задоволенню, так як
необґрунтовані та недоведені.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 15, 16, 1166, 1167 ЦК України,
ст.ст. 103, 106-107, 152, 158 ЗК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою,
стягнення збитків та судових витрат, -
відмовити.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
відновлення меж земельної ділянки,
встановлення паркану, визнання
недійсним держакту на землю,
відшкодування моральної шкоди та
стягнення судових витрат, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення або протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення.

Суддя
Васильків О.В.