АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
суді першої інстанції: Катющенко В.П.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Семенюк Т.А. УХВАЛА
3 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого - Семенюк Т.А.
Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.
при секретарі - Круглику В.В.,
розглянувши в судовому засіданні в м.
Києві цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_4 - представника ОСОБА_5
на рішення Дніпровського районного
суду м. Києва від 11 вересня 2014 року у
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості за кредитним
В С Т А Н О В И Л А:
Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 вересня 2014 року позов
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» заборгованість за кредитним
договором у сумі 55 673 долари США 43 центи,
що за курсом НБУ станом на 17 червня 2014
року становить 654 056 гривень 69 копійок,
відсотків за користування кредитними
коштами в сумі 6 046 доларів США 42 центи,
що за курсом НБУ станом на 17 червня 2014
року становить 71 033 гривні 91 копійок,
пеню за прострочення виконання
зобов'язання в сумі 100 000 гривень.

Вирішено питання щодо стягнення
судових витрат.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_5, через свого представника подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду змінити та стягнути з
нього на користь ОТП «Факторинг
Україна» заборгованість за кредитним
договором у розмірі 51 240,01 доларів США,
що за курсом НБУ на день ухвалення
рішення становить 602 605,27 грн., відсотки
в сумі 770,38 доларів США, що еквівалентно
9060,21 грн.

Крім того, просить суд змінити рішення
в частині стягнення судового збору,
визначивши розмір стягнення судових
витрат пропорційно задоволених
позовних вимог, вважаючи, що судом
порушені норми матеріального та
процесуального права, судом не
враховано обставини, які мають суттєве
значення для справи, не застосовано
позовну давність щодо основної суми
кредиту та відсотків.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, доводи апеляційної
скарги, заперечення, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає .

Судом встановлено, що у листопаді 2013
року позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
посилаючись в обґрунтування своїх
вимог на те, що 27 грудня 2006 року між
ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є АТ «ОТП Банк»,
правонаступником якого є «ОТП
Факторинг Україна» було укладено
кредитний договір № ML-009/920/2006,
відповідно до умов якого Банк надав
позичальнику кредит в розмірі 62 000
доларів США зі сплатою фіксованої
процентної ставки у розмірі 13,99 %
річних. Зазначив, що позивач виконав
свої зобов'язання за кредитним
договором та надав кредитні кошти
позичальнику, проте відповідач
належним чином взятих на себе
зобов'язань не виконує у зв'язку із чим,
станом на 14 жовтня 2013 року виникла
заборгованість у розмірі 85 741,27 долари
США, що еквівалентно 685 329, 97 грн. Просив
суд стягнути зазначену суму з ОСОБА_5

23 червня 2014 року представник позивача
подав заяву про збільшення позовних
вимог та просив суд стягнути з
відповідача на користь ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» 61 719,85 доларів США,
що еквівалентно 725 090, 60 та 2 646 580,66
гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, 27
грудня 2006 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП
Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП
Банк», правонаступником якого є «ОТП
Факторинг Україна» було укладено
кредитний договір № ML-009/920/2006,
відповідно до умов якого Банк надав
позичальнику кредит в розмірі 62 000
доларів США зі сплатою фіксованої
процентної ставки у розмірі 13,99 %
річних.

20 лютого 2009 року між ЗАТ «ОТП Банк» та
ОСОБА_5 укладено додатковий договір № 1
до кредитного договору, відповідно до
якого сторони домовилися внести зміни
та доповнення до кредитного договору, а
саме: проценти нараховуються у день
сплати процентів, що визначається у
графіку платежів, на фактичну суму
непогашених кредитних коштів і за
фактичний час користування такими
коштами, включаючи день видачі та
включаючи та включаючи день
повернення, та сплачуються
позичальником відповідно до умов п.
2.1.2.1 цього додаткового договору та
інших положень кредитного договору.

27 грудня 2006 року між ОСОБА_5 та ЗАТ «ОТП
Банк», правонаступником якого є ПАТ
«ОТП Банк», було укладено кредитний
договір № ML-009/920/2006, відповідно до якого
Банк надав позичальнику кредит в
розмірі 62 000 доларів США зі сплатою
фіксованої процентної ставки у розмірі
13,99 % річних. На період з 28 грудня 2009 року
до повного виконання боргових
зобов'язань за кредитним договором для
розрахунку процентів за користування
кредитом буде використовуватись
фіксована процента сила у розмірі 14,95 %
відсотків річних.

Додатковим договором № 3 до кредитного
договору № ML-009/920/2006 від 27 грудня 2006
року, сторони домовились внести
наступні доповнення до кредитного
договору: у випадку порушення
позичальником будь-яких своїх
зобов'язань встановлених п.п. 1 цього
додаткового договору, фіксована
процента ставка чи фіксований відсоток
в залежності від виду процентної
ставки, що застосовується за кредитним
договором (плаваюча чи фіксована
процентна ставка) підвищується на 4%
річних, в порядку передбаченому цим
додатковим договором.

Як вбачається з витягу зі Статуту ПАТ
«ОТП Банк», ПАТ «ОТП Банк» є
правонаступником усіх прав та
обов'язків ЗАТ «ОТП Банк».

10 грудня 2010 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг України» та Публічним
акціонерним товариством «ОТП Банк»
було укладено договір купівлі - продажу
кредитного портфелю.

Згідно витягу з Додатку 1 до Договору
купівлі-продажу кредитного портфелю
від 10 грудня 2010 року, до ТОВ «ОТП
Факторинг Україна» перейшло право
вимоги за кредитним договором №
ML-009/920/2006 від 27 грудня 2006 року, укладеним
з ОСОБА_5

Станом на 17 червня 214 року у
позичальника за кредитним договором №
ML-009/920/2006 виникла заборгованість перед
позивачем в сумі 61 719,85 доларів США, що
еквівалентно 725 090,60 гривень за
офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості
та 2646580,66 гривень, що складається з:
залишку заборгованості за кредитом у
сумі 55673,43 доларів США, що еквівалентно
654056,69 гривень за офіційним курсом НБУ
на дату проведення розрахунку
заборгованості; суми несплачених
відсотків за користування кредитом -
6046,42 доларів США, що еквівалентно 71033,91
гривень за офіційним курсом НБУ на дату
проведення розрахунку заборгованості;
пені за прострочення виконання
зобов'язань за період з 17 червня 2013 року
по 17 червня 2014 року в розмірі 2 646580,66
гривень.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
у зв'язку із неналежним виконанням
взятих на себе зобов'язань, у ОСОБА_5
виникла заборгованість перед ОТП
«Факторинг Україна», проте зменшив
розмір пені до 100000 грн., застосувавши
положення ст. 551 ЦК України.

Рішення суду в цій частині в
апеляційному порядку не оскаржувалось.

Колегія суддів не може погодитися з
доводами апеляційної скарги, що судом
першої інстанції помилково не
застосовано позовну давність щодо
нарахування відсотків та основного
боргу, оскільки ці доводи
спростовуються матеріалами справи.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що відповідач просив
застосувати строк позовної давності до
позовних вимог по відсотках,
нарахованих до листопада 2010 року в сумі
6 096,77 доларів США та в цій частині
відмовити в позові.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2
ст. 1050 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
сторони встановили як строк дії
договору, так і строк виконання
зобов'язань зі щомісячним погашенням
платежів.

Графіком платежів, який є складовою
частиною договору, погашення кредитної
заборгованості та строки сплати
чергових платежів визначено місяцями.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до умов кредитного договору
№ ML-009/920/2006, сторонами погоджено дату
остаточного повернення кредиту - як 27
грудня 2016 року.

Судом першої інстанції встановлено, що
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося
до суду з вимогам про стягнення з
відповідача заборгованості за
кредитним договором № ML-009/920/2006 від 27
грудня 2006 року, 04 листопада 2013 року, що
підтверджується відбитком штемпеля
суду вхідної кореспонденції.

Як вбачається з розрахунку
заборгованості, ОСОБА_5 було здійснено
останню сплату кредитних коштів по
тілу кредиту - 27 вересня 2010 року, по
відсотках - 04 лютого 2011 року, у зв'язку з
чим, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що строк
позовної давності по стягненню
кредитної заборгованості не сплив.

Інші доводи апеляційної скарги також
висновків суду не спростовують та не
дають підстав вважати, що судом
допущені порушення норми
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з
дотриманням норм діючого
законодавства, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 -
представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 11 вересня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту її
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді