Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/733/14
Головуючий у 1 інстанції: Мусієнко Н.М.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Бондаря М.С.

суддів Подліянової Г.С.

Дашковської
А.В.

При секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Ленінського районного суду м.Запоріжжя
від 19 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення
факту ухилення від виконання обов'язку
по утриманню, усунення від права на
спадкування за законом, про визнання
недійсним свідоцтва про право спадщину
за законом та визнання права власності
в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з вищезазначеним позовом.

В позові зазначила, що 05.05.2010 року
померла її бабуся ОСОБА_6

З вересня 2004 року вона мешкала з
бабусею за однією адресою,
підтримували з нею добрі стосунки,
піклувалася про неї. Після смерті
ОСОБА_6 вона подала заяву до
нотаріальної контори про прийняття
спадщини, однак спадщину не отримала,
свідоцтво про право на спадщину
нотаріусом було видано на сина
спадкодавці - ОСОБА_5, та який є батьком
позивачки.

Вважає, що ОСОБА_5 необхідно усунути від
права на спадкування, оскільки він
тривалий час не виконував свої
обов'язки щодо утримання своєї матері
ОСОБА_6, а спадщина у вигляді квартири
АДРЕСА_1 належить їй, як спадкоємцю
четвертої черги за законом., оскільки
вона проживала разом з спадкодавцем,
опікувалась, матеріально
забезпечувала та надавала іншу
допомогу.

Просить суд встановити факт ухилення
ОСОБА_5 від виконання обов'язку по
утриманню матері ОСОБА_6, усунути його
від права на спадкування, визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом, видане ОСОБА_5,
визнати за нею, як спадкоємця 4 черги,
право на спадкування за законом після
смерті ОСОБА_6, та визнати за нею право
власності на спірну квартиру. В правове
обґрунтування послалася на ч. 3 ст. 2224,
ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 19 грудня 2013 року
відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням позивачка,
подала апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на необґрунтованість,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати, та ухвалити нове, яким
позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 05.05.2010 року
померла ОСОБА_6, після смерті якої
відкрилася спадщина на квартиру, яка
знаходиться в АДРЕСА_1. Заповіту вона не
залишила.

Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України із
заявою про прийняття спадщини до
нотаріальної контори звернулася
позивачка ОСОБА_3, внучка померлої та
ОСОБА_5, син померлої ( а.с. 83, а.с. 93).

22 грудня 2010 року ОСОБА_5 було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом після смерті ОСОБА_6 на
квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 114).

Відповідно до ч. 3 ст. 1224 ЦК України не
мають права на спадкування за законом
повнолітні діти, які ухилялися від
виконання обов'язку щодо утримання
спадкодавця, якщо ця обставина
встановлена судом.

Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням
суду особа може бути усунена від права
на спадкування за законом, якщо буде
встановлено, що вона ухилялася від
надання допомоги спадкодавцеві, який
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми
закону, суд при вирішенні такої справи
згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України
повинен установити як факт ухилення
особи від надання спадкодавцеві
допомоги, так і факт перебування
спадкодавця в безпорадному стані через
похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво
та потребу спадкодавця в допомозі цієї
особи.

Під безпорадним станом слід розуміти
безпомічність особи, неспроможність її
своїми силами через похилий вік, тяжку
хворобу або каліцтво фізично та
матеріально самостійно забезпечити
умови свого життя, у зв'язку чим ця
особа потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в умисних діях чи
бездіяльності особи, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій. Таким чином, ухилення
характеризується умисною формою вини.

Крім того, підлягало з'ясуванню судом
і питання, чи потребував спадкодавець
допомоги від спадкоємця за умови
отримання її від інших осіб і чи мав
спадкоємець матеріальну й фізичну
змогу надавати таку допомогу.

Позивачкою не було доведено указаних
обставин , а також не доведено
письмовими доказами фактів
безпорадного стану спадкодавця, його
потреби в отриманні допомоги від
відповідача та ухилення відповідача
від надання допомоги матері,
ураховуючи, що за змістом ч. 5 ст. 1224 ЦК
України лише при одночасному настанні
цих обставин і доведеності зазначених
фактів у їх сукупності спадкоємець
може бути усунений від права на
спадщину.

Натомість, з матеріалів справи
вбачається, що спадкодавець ОСОБА_6
отримувала пенсію за віком в розмірі
1045, 32 грн ( а.с. 76) та працювала до дня
смерті на державному підприємстві
управління по експлуатації
адмінбудинків податкових органів у
Запорізькій області з посадовим
окладом 205 грн. на місяць та допомогою
за використання дезінфікуючих засобів
у роботі в розмірі 10% до посадового
окладу ( а.с. 123-124).

Сівідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. ОСОБА_11.
ОСОБА_12 в суді першої інстанції
пояснили, що ОСОБА_6 вела активний
спосіб життя, працювала, доглядала за
своїм сином ОСОБА_5 та утримувала його,
допомагала своїй онуці позивачці
ОСОБА_3 у догляді за її дітьми.

Із довідки Житлово-будівельного
кооперативу «Трансформаторщик-8» від
18.05.2012 року вбачається, що ОСОБА_6
проживала з 02.04.2008 року по день смерті
ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 зі
своїм сином ОСОБА_5 (а.с. 149) . Зазначені
обставини також підтверджуються актом
жителів будинку АДРЕСА_2 та головою
правління ЖСК « Трансформаторщик-9» від
15.09.2013 року, в якому також зазначено, що
син ОСОБА_6 - ОСОБА_5 вів аморальний
спосіб життя, пив, вів себе неадекватно,
вони боялися щоб він не скоїв пожар,
тому саме на їх проханню вона
переїхала проживати в зазначену
квартиру (а.с. 175), та актом цього ЖСК від
15.07.2013 року, що позивачка ОСОБА_3 в
спірній квартирі проживала з дітьми з
2004 року по теперішній час, а в 2007 році
була в спірній квартирі зареєстрована
( а.с. 170).

Свідок ОСОБА_15 - брат спадкодавці
ОСОБА_6, який був допитаний в якості
свідка Лангепаським міським судом
Ханти - Мансійського автономного
округу Югри 23.08.2013 року за судовим
дорученням Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 16.07.2013 року пояснив, що
він щомісячно надавав своїй сестрі
допомогу в розмірі 1000 рублів, ОСОБА_6 за
декілька місяців до смерті доглядала в
Росії свою хвору матір, а також
останній пояснив, що його сестра
фактично проживала із сином ОСОБА_5 , а в
спірній квартирі проживала її внучка
ОСОБА_3 з дітьми ( а.с. 177-185).

Отже, вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3
про усунення ОСОБА_5 від спадкування,
суд першої інстанції дав вірну правову
оцінку наявним у справі доказам та
навів в рішенні мотиви, з яких дійшов
висновку про відсутність підстав для
задоволення позову в цій частині.

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України
фізична особа, яка є спадкоємцем за
законом наступних черг, може за
рішенням суду одержати право на
спадкування разом зі спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Доказів про знаходження
спадкодавця у безпорадному стані та
наявність матеріальних труднощів для
забезпечення умов свого життя у справі
не має та судом не встановлено.

Зазначені висновки суду відповідають
обставинам справи, які судом
установлені відповідно до вимог
процесуального закону, а також
узгоджуються з нормами матеріального
права, які судом правильно застосовані,
тому суд першої інстанції також
обґрунтовано відмовив у задоволенні
позову ОСОБА_3 про надання їй право на
спадкування за законом разом із
спадкоємцями першої черги після смерті
ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а від
так і про визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину, видане ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги про те, що
ОСОБА_6 перебувала на обліку в
поліклініці міської лікарні № 9 з
приводу гіпертонічної хвороби серця та
в 2006 році знаходилася на стаціонарному
і амбулаторному лікуванні з приводу
травми руки, не свідчить про те, що вона
була у безпорадному стані, у зв'язку чим
потребувала стороннього догляду,
допомоги та піклування.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що судом повно і всебічно
з"ясовані обставини справи, висновки
відповідають цим обставинам і набутим
доказам, характер правовідносин між
сторонами визначений правильно, норми
матеріального і процесуального права
при розгляді спору не порушені,
застосовані правильно, ухвалено
законне і обґрунтоване рішення, а інші
доводи апеляційної скарги є
неспроможними і необґрунтованими та не
спростовують висновків суду

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 19 грудня 2013 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте вона
може бути оскаржена в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: