Провадження по справі № 2/260/275/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року Ленінський
районний суд м. Донецька в складі:

головуючого судді: Кротінова В.О.

при секретарі: Шелістової Ю.К.

за участю позивача: ОСОБА_1

представника позивачки:
ОСОБА_2

відповідачів: ОСОБА_3,
ОСОБА_3

третьої особи: ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в
залі суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа:
ОСОБА_4, про стягнення суми
сплаченої за комунальні платежі,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась з позовом до
відповідачів про стягнення суми
сплаченої за комунальні платежі,
зазначивши в обґрунтування позовних
вимог наступне.

На підставі договору довічного
утримання, посвідченого 12 листопада 2009
року приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим № 3081, вона є власницею ?
частини квартири, що розташована за
адресою: АДРЕСА_1. 08 грудня 2009 року право
власності на вищевказану частину
квартири нею було зареєстровано у
Комунальному підприємстві бюро
технічної інвентаризації м. Донецька
за реєстровим № 9444990, номер запису: 166, в
книзі: 3/30дк-116.

Співвласниками ? частини
вищезазначеної квартири є відповідач -
ОСОБА_3 та її колишній чоловік - ОСОБА_4,
у розмірі по ? частини за кожним.

На даний час у вказаній квартирі
зареєстровані відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та третя особа - ОСОБА_4

У липні 2013 року відповідачка ОСОБА_5
звернулася до Ленінського районного
суду м. Донецька з позовною заявою про
розірвання договору довічного
утримання, укладеного між ними 12
листопада 2009 року та рішення по справі
на теперішній час не прийняте.

З грудня 2009 року вона та третя особа
ОСОБА_4 сплачують регулярно усі
житлово-комунальні послуги та за
електроенергію по квартирі АДРЕСА_1,
при цьому відповідач ОСОБА_3 взагалі не
бажає сплачувати комунальні послуги за
належну йому ? частину квартири,
вважаючи, що ці витрати повинна нести
вона.

Вона неодноразово зверталася до
відповідача ОСОБА_3 та просила його
нести витрати за житлово-комунальні
послуги та за електроенергію за
вищевказану квартиру, однак, він
відмовляється здійснювати ці витрати
та не вносить відповідні платежі
самостійно.

Таким чином, за період з 01 листопада 2010
року по 01 травня 2013 року нею та
ОСОБА_4 за житлово-комунальні
послуги та за електроенергію була
сплачена сума у розмірі 8553,25 грн. Вона
запропонувала відповідачам
відшкодувати вартість понесених
витрат на оплату за житлово-комунальні
послуги та за електроенергію по
вищевказаній квартирі, що складає 6885,30
грн.: для відповідача ОСОБА_3 - 1667,94 грн.,
для відповідача ОСОБА_5 - 5217,36 грн.,
однак, останні відмовилися
відшкодовувати понесені нею витрати.
Сплата комунальних послуг за
відповідачів ставить її у скрутне
матеріальне становище.

Просила суд стягнути з ОСОБА_3, на її
користь суму сплачених комунальних
платежів за житлово-комунальні послуги
та за електроенергію за період з 01.11.2010
р. по 01.10.2012 р. у розмірі - 1667,94 грн. та
стягнути з ОСОБА_3 на її користь суму
сплачених комунальних платежів за
житлово-комунальні послуги та за
електроенергію за період з 01.11.2010 р. по
01.05.2013 р. у розмірі - 5217,36 грн. та
стягнути з відповідачів на її користь
усі судові витрати, пов'язані з
розглядом цієї справи.

У судовому засіданні позивачка та її
представник позовні вимоги
підтримали, дали пояснення
аналогічні обставинам викладеним у
позовній заяві. Просили суд
задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали. Відповідачка ОСОБА_3 вказала,
що дійсно на підставі договору
довічного утримання укладеного між
нею та позивачкою ОСОБА_1 від 12
листопада 2009 року, позивачка є
власницею ? частини квартири
АДРЕСА_1. Відповідно до п. 7
зазначеного договору обов'язок
набувача майна по наданню їй
довічного забезпечення
визначається, окрім іншого, у вигляді
забезпечення її житлом шляхом
збереження права безоплатного по
життєвого проживання у квартирі.
Вважає, що плату за користування
житлом відповідно до цін та
тарифів, встановлених відповідними
постановами Кабінету Міністрів
України повинна сплачувати за неї
позивачка. Але в порушення умов
договору позивачка цього обов'язку
не виконувала, іншого матеріального
забезпечення їй не надавала, у
зв'язку з чим на цей час Ленінським
районним судом м. Донецька
слухається справа за її позовом про
розірвання договору довічного
утримання укладеного між ними. Також
вказала, що оплата комунальних
послуг здійснювалась за її кошти та
кошти її сина ОСОБА_3, відповідача за
даним позовом, який є власником ?
частини зазначеної квартири і
квитанції заповнювалися нею
особисто. Але взимку 2011 року у неї
погіршився зір, у зв'язку з чим
квитанції за її проханням, стала
заповнювати її невістка ОСОБА_1, тобто
позивачка за даним позовом. Однак по
заповненим квитанціям вона
продовжувала здійснювати квартирну
плату за рахунок коштів, що
належали їй та її сину ОСОБА_3
Просили суд відмовити у задоволенні
позову.

Третя особа - ОСОБА_4 у судовому
засіданні не заперечував проти
задоволення позовних вимог. Згодом
надав заяву в якій просив суд
розглядати справу у його відсутність.
Позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
представника позивача, дослідивши
матеріали справи і наявні у ній докази,
дійшов наступних висновків.

У судовому засіданні встановлено, що
на підставі договору довічного
утримання, посвідченого 12 листопада 2009
року приватним нотаріусом Донецького
міського нотаріального округу ОСОБА_6
за реєстровим № 3081, позивачка ОСОБА_1 є
власницею ? частини квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5-7).
08 грудня 2009 року право власності на
вищевказану частину квартири
позивачкою ОСОБА_1 було зареєстровано
у Комунальному підприємстві бюро
технічної інвентаризації м. Донецька
за реєстровим № 9444990, номер запису: 166, в
книзі: 3/30дк-116 (а.с.8).

Співвласниками ? частини
вищезазначеної квартири є відповідач -
ОСОБА_3 та колишній чоловік позивачки
- ОСОБА_4, у розмірі по ? частини за
кожним, відповідно витягу про
реєстрацію права власності на
нерухоме майно від 04.01.2005 року
(а.с.12). На даний час у вказаній квартирі
зареєстровані відповідачі ОСОБА_3,
ОСОБА_5 та третя особа - ОСОБА_4 Однак з
грудня 2009 року позивачка ОСОБА_1 та
третя особа ОСОБА_4 сплачують регулярно
усі житлово-комунальні послуги та за
електроенергію по квартирі АДРЕСА_1. Як
вбачається з матеріалів справи
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_3 взагалі
не сплачують комунальні послуги.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»
розмір плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.
Такий же порядок нарахування плати за
надані комунальні послуги із
застосуванням показань засобів обліку
встановлений Правилами надання послуг
з центрального опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затвердженими
постановою Кабінету Міністрів України
№ 630 від 21 липня 2005 року, з наступними
змінами та доповненнями.

Згідно із Порядком формування тарифів
на послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій та
Порядку формування тарифів на теплову
енергію, її виробництво,
транспортування та постачання, послуги
з центрального опалення та постачання
гарячої води, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 869 від
01.06.2011 р., визначення розміру витрат на
утримання будинку та прибудинкової
території та витрат на центральне
опалення залежить від площі займаного
жилого приміщення, і не передбачає
врахування кількості зареєстрованих у
жилому приміщенні осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Окрім того, відповідно до вимог ст. 360
ч. 1 ЦК України співвласник
відповідно до своєї частки у
справі спільної часткової
власності зобов'язаний брати участь
у витратах на управління, утримання
та збереження спільного майна, у
сплаті податків, зборів (обов'язкових
платежів), а також нести
відповідальність перед третіми
особами за зобов'язаннями
пов'язаними зі спільним майном.

Суд, аналізуючи вказані доводи, не
приймає до уваги пояснення
відповідачки ОСОБА_3, щодо того, що за
її кошти та кошти її сина ОСОБА_3,
який також є відповідачем за даним
позовом, здійснювалась оплата
комунальних послуг по квартирі
АДРЕСА_1, оскільки доказів цього
відповідачкою ОСОБА_3 суду не надано.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається
яке на підставу своїх вимог та
заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду
з вимогою про захист свого
цивільного права 29.11.2013 року, тобто
за межами позовної давності. Так
відповідно до вимог ст. 257 ЦК України
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три
роки.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що необхідне стягнути з
відповідача ОСОБА_3 на користь
позивачки ОСОБА_1 суму сплачених
комунальних платежів за
житлово-комунальні послуги та за
електроенергію за період з 01.12.2010 р. по
01.10.2012 р. у розмірі - 1582,14 грн. та
стягнути з відповідачки ОСОБА_5 на
користь ОСОБА_1 суму сплачених
комунальних платежів за
житлово-комунальні послуги та за
електроенергію за період з 01.12.2010 р. по
01.05.2013 р. у розмірі - 5045,76 грн. Тим самим
суд задовольняє вимоги позивачки
частково.

За таких підстав, суд, оцінюючи
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, вважає
обґрунтованим вимоги позивачки та
такими, що підлягають частковому
задоволенню.

Також суд вважає, що підлягають
задоволенню вимоги позивачки в
частині стягнення з відповідачів на її
користь судових витрат, які були
понесені нею у зв'язку із зверненням до
суду і розглядом цієї цивільної справи,
по сплаті судового збору у розмірі 229,
41 грн., а саме: з відповідача ОСОБА_3
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 70 гривень, а з відповідачки
ОСОБА_5 підлягає стягненню судовий
збір у розмірі 120 гривень, що
відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України,
якщо позов задоволено частково,
судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог, а
відповідачеві - пропорційно до тієї
частини позовних вимог, у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

На підставі ст.. 356, 360 ЦК України,
керуючись ст. ст. ст. 10,60, 209, 212-215 ЦПК
України,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_5 про стягнення суми сплаченої
за комунальні платежі -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, інн
НОМЕР_1, суму сплачених комунальних
платежів (за житлово - комунальні
послуги та за електроенергію за
період з 01.12.2010 року по 01.10.2012 року у
розмірі 1582,14 гривень, та судовий збір
у розмірі 70 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3,
інн НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, інн НОМЕР_1, суму
сплачених комунальних платежів (за
житлово - комунальні послуги та за
електроенергію за період з 01.12.2010 року
по 01.05.2013 року, у розмірі 5045,76 гривень
та судовий збір у розмірі 120 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Донецької області через суд
першої інстанції в 10-денний строк з дня
проголошення рішення.

Суддя: