УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" липня 2014 р. Київський
районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Якуші Н.В.

при секретарі – Пічугіної А.Г.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду м. Харкова справу
за поданням державного виконавця
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Харківській області, про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника ОСОБА_1 за межі України,-

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2014 року до Київського районного
суду м. Харкова надійшло подання
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Харківській області , погоджене з
начальником відділу про встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
боржника за межі України та передано у
провадження судді Якуші Н.В. 11.07.2014 року,
про що свідчить запис в контрольному
журналі судових справ та інших
матеріалів, переданих до розгляду
судді 11.07.2014 року.

В обґрунтування подання заявник
посилається на те, що на примусовому
виконанні у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Харківській
області знаходяться виконавчі
документи за яким боржником є Державне
підприємство «Харківський
електромеханічний завод», , в.о. директора якого є ОСОБА_1.

Представник примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Харківській
області ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явилася, повідомлявся належним чином
про місце і час розгляду подання.

Суд, дослідивши подання та надані до
нього документи, вважає що дане подання
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Правилами частини 1 ст. 377-1 ЦПК України
встановлено, що питання про тимчасове
обмеження боржника фізичної особи або
керівника боржника юридичної особи у
праві виїзду за межі України при
виконанні судових рішень та рішень
інших органів (посадових осіб)
вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ст. 3 Конституції України
права і свободи людини та їх гарантії
визначають зміст і спрямованість
діяльності держави. Держава відповідає
перед людиною за свою діяльність.
Утвердження і забезпечення прав людини
є головним обов'язком держави.

Згідно зі ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Стаття 33 Конституції України гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
свободу пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Право на свободу пересування є
фундаментальним правом
природно-правового походження та
складається із таких основних
складових: право фізичної особи на
в'їзд і на виїзд з території країни, на
якій вона перебуває, право вільного
пересування у межах цієї території, у
тому числі право на вільний вибір місця
про живання. Це конституційне право
належить всім фізичним особам:
громадянам України, іноземцям та
особам без громадянства.

Право на свободу пересування має також
своє первинне закріплення у ст. 13
Загальної декларації прав людини, ст. 2
Протоколу N 4 Конвенції про захист прав
і основних свобод людини, ст. 12
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права.

Окремі питання організації виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб) (далі - рішення), що
відповідно до Закону підлягають
примусовому виконанню визначає
“Інструкція з організації примусового
виконання рішень”, затверджена
Наказом Мінюсту України від 02.04.2012 N 512/5
(далі - Інструкція). Розділом ХІ
зазначеної інструкції передбачений
порядок обмеження у праві виїзду за
межі України та заборона в'їзду в
Україну.

На думку суду, подання державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Харківській
області ОСОБА_2 подане з суттєвим
порушенням вимог зазначеної
інструкції, а саме:

В порушення п. г) ч. 11.1.1. ст. 1.1. Розділу
ХІ Інструкції подання взагалі не
містить підтвердження факту ухилення
боржника від виконання своїх
зобов'язань.

Приписами частини 2 статті 6 Закону
України 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ "Про
порядок виїзду з України і в’їзду в
Україну громадян України" визначено,
що підставою для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадян України за
кордон є ухилення громадянина від
виконання зобов’язань, покладених на
нього судовим рішенням до виконання
зобов’язань. Частиною 2 цієї статті
передбачено, що громадянинові України,
який має паспорт, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон у
випадках, передбачених пунктами 1-9
частини першої цієї статті.

Право звернення державного виконавця у
процесі здійснення виконавчого
провадження у разі ухилення боржника
від виконання зобов’язань, покладених
на нього рішенням, до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника фізичної особи
за межі України закріплене до
виконання зобов’язань за рішенням,
закріплене в п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону
України в редакції від 4 листопада 2010
року № 2677-VІ «Про виконавче
провадження».

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному
порядку, встановлені нормами Закону
України в редакції від 4 листопада 2010
року № 2677-VІ «Про виконавче
провадження». Зокрема, державний
виконавець зобов’язаний вжити заходів
примусового виконання рішень,
установлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії (стаття 5 Закону).

Під ухиленням від виконання
зобов’язань, покладених на боржника
рішенням, слід розуміти як пряму
відмову від виконання судового
рішення, так і інші винні дії, які
свідчать про те, що боржник ухиляється
від виконання зобов’язань.

Таким чином, в поданні не наведено
переконливих підстав на даний час
щодо умисного ухилення ОСОБА_1 від
виконання судового рішення та
необхідності застосування до нього
обмеження у праві на виїзд за межі
України.

Тобто, державним виконавцем не надані
будь які об’єктивні, беззаперечні
докази на підтвердження того, що
боржник ОСОБА_1 ухиляється від
виконання зобов’язань, покладених на
нього судом та дані про те, що
державним виконавцем були прийняті всі
заходи, передбачені Законом України
“Про виконавче провадження” для
примусового виконання рішення суду.

Крім того, в порушення ч. 11.1.5. ст. 1.1.
Розділу ХІ Інструкції про направлення
до суду подання щодо встановлення
тимчасового обмеження у праві виїзду
державний виконавець не повідомив
боржника.

З огляду на вищевикладене, суд вбачає,
що в матеріалах виконавчого
провадження відсутні будь які
об’єктивні, беззаперечні докази на
підтвердження того, що боржник ОСОБА_1
ухиляється від виконання зобов’язань,
покладених на нього державним органом,
у зв’язку з чим вважає, що відсутні
достатні законні підстави для
задоволення подання державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Харківській
області щодо обмеження конституційних
прав громадянина України.

Відповідно до Конституції України
обмеження пересування громадянину
є одним з найсуворішим заходом
впливу на особу, що умисно ухиляється
від виконання судового рішення.

Відповідно до Указу Президента
України «Про додаткові заходи щодо
підвищення ефективності виконання
рішень суду» від 24.03.2008 року, суд може,
але не зобов'язаний вживати заборону на
виїзд боржника.

Беручи до уваги встановлені судом
факти і відповідні їм правовідносини, а
також, оцінюючи надані докази, суд
вважає позовну заяву поданою
передчасно, тому вона не підлягає
задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України,
Законом України “Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України” Законом України “Про
виконавче провадження”, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного
виконавця відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Харківській
області, про встановлення тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника
ОСОБА_1 за межі України - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
першої інстанції подається протягом
п'яти днів з дня її проголошення. У разі
якщо ухвалу було постановлено без
участі особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом
п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя
Н.В. Якуша