У х в а л а

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,
Мостової Г.І.,

Мартинюка В.І.,
Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» в особі Сумської обласної
дирекції до ОСОБА_4, третя особа -
ОСОБА_5, про звернення стягнення на
предмет іпотеки, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Ковпаківського
районного суду м. Суми від 27 червня 2014
року та рішення апеляційного суду
Сумської області від 23 липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Райффайзен Банк Аваль» в
особі Сумської обласної дирекції ( далі
- ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4
про звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Позовні вимоги мотивувало тим, що
відповідно до умов кредитного договору
від 16 березня 2007 року ОСОБА_5 було
надано кредит у розмірі 110 000 доларів
США, зі сплатою 13,75% річних, строком до
16 березня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором того ж дня між
банком та ОСОБА_4 було укладено
іпотечний договір, згідно з умовами
якого відповідач передала в іпотеку
банку належну їй на праві власності
чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

У листопаді 2011 року до кредитного
договору були внесені зміни щодо
валюти та процентної ставки, такі ж
зміни були внесені в договір іпотеки.

Через неналежне виконання ОСОБА_5
зобов'язань за договором кредиту, банк,
скориставшись передбаченим договором
правом про дострокове повернення всієї
суми кредиту, направив боржнику та
поручителю відповідні повідомлення,
які залишилися без реагування.

Посилаючись на те, що станом на 13
березня 2014 року розмір кредитної
заборгованості складає 764 987 грн. 21 коп.,
ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило
позов задовольнити та в рахунок
погашення вказаної заборгованості
звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 27 червня

2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк
Аваль» задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки -
чотирикімнатну квартиру

АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_4, в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 013/061/7449 від 16 березня 2007 року в
розмірі 764 987 грн. 21 коп., яка складається
із суми основного боргу в розмірі 637 366
грн. 69 коп., суми відсотків у розмірі 66 764
грн. 98 коп., та пені за несвоєчасне
погашення кредиту та відсотків у
розмірі 60 855 грн. 54 коп.

Визначено спосіб реалізації предмету
іпотеки на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження за
початковою ціною, встановленою на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності, незалежним експертом на
стадії оцінки під час проведення
виконавчих дій.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Сумської
області від 23 липня 2014 року рішення
Ковпаківського районного суду м. Сум
від 27 червня 2014 року в частині
визначення початкової ціни реалізації
предмету іпотеки змінено й визначено
її в сумі не нижчій за 580 720 грн.

У решті рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
рішення Ковпаківського районного суду
м. Суми від 27 червня 2014 року та рішення
апеляційного суду Сумської області від
23 липня 2014 року скасувати, мотивуючи
свою вимогу порушенням судами норм
процесуального права й неправильним
застосуванням норм матеріального
права, та ухвалити у справі нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню.

Судом установлено, що 16 березня 2007 року
між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»
(правонаступником якого є ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_5 було
укладено кредитний договір № 013/061/7449,
відповідно до умов якого останній
отримав кредит в розмірі 110 000 доларів
США терміном до 16 березня 2017 року зі
сплатою 13,75% річних.

У забезпечення належного виконання
зобов'язань за кредитним договором, 20
березня 2007 року між банком та ОСОБА_4
було укладено договір іпотеки,
предметом якого є чотирикімнатна
квартира АДРЕСА_1, яка належить
відповідачу на праві власності.

11 листопада 2011 року між банком та
позичальником було укладено додаткову
угоду до кредитного договору, згідно з
умовами якої з дати укладення такої
угоди було змінено валюту виконання
зобов'язання з доларів США на гривні із
розрахунку офіційного курсу
Національного банку України на дату
укладення угоди.

Також сторони домовилися, що з дати
укладення додаткової угоди проценти за
користування кредитом розраховуються
на основі 14,5% річних, а датою
остаточного погашення кредиту є 11
травня 2027 року.

Того ж дня аналогічні зміни були
внесені до іпотечного договору.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За правилами ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
передбачені Законом України «Про
іпотеку».

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Отже, підставою для звернення
стягнення на предмет іпотеки є
порушення зобов'язань з боку боржника.

Згідно з наданим позивачем
розрахунком, заборгованість за
кредитним договором через неналежне
виконання ОСОБА_5 взятих на себе
зобов'язань станом на 13 березня 2014 року
складає 764 987 грн. 21 коп., з яких 637 366 грн.
69 коп. - сума основного боргу, 66 764 грн. 98
коп. - сума відсотків, 60 855 грн. 54 коп. -
пеня за несвоєчасне погашення кредиту
та відсотків.

З матеріалів справи вбачається, що
надіслане боржнику та іпотекодавцю
повідомлення про усунення порушень
зобов'язань за кредитним договором,
було повернуто банку з поштовою
відміткою про закінчення терміну
зберігання.

За змістом п. 5.1 договору іпотеки та
приписів ст. ст. 33, 35 Закону, у разі
порушення основного зобов'язання
та/або умов іпотечного договору
іпотекодержатель надсилає
іпотекодавцю та боржнику, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмову
вимогу про усунення порушення у не менш
ніж тридцятиденний строк. У цьому
документі зазначається стислий зміст
порушених зобов'язань та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі розпочати звернення стягнення
на предмет іпотеки відповідно до цього
Закону.

Разом з тим, невиконання вимог ч. 1 ст. 35
Закону про надіслання іпотекодавцю та
боржнику, якщо він є відмінним від
іпотекодавця, письмової вимоги про
усунення порушення зобов'язання не є
перешкодою для реалізації права
іпотекодержателя звернутись у
будь-який час за захистом своїх
порушених прав до суду (на відміну від
інших способів звернення стягнення (ч. 3
ст. 33 цього Закону), оскільки
іпотекодавець у судовому засіданні має
можливість заперечувати проти вимог
іпотекодержателя, що відповідає
положенням ст. 124 Конституції України.

Таким чином, ухвалюючи рішення та
задовольняючи позовні вимоги ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль», суди дійшли
правильного висновку щодо наявності
підстав для звернення стягнення на
предмет іпотеки, виходячи з того, що
неотримання відповідачем письмової
вимоги банку про усунення порушення
зобов'язання не може бути перешкодою
для реалізації банком визначеного ст.
33 Закону України «Про іпотеку» права на
задоволення своїх вимог.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства й правильно застосовано
норми матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
ОСОБА_4 висновків судів не
спростовують.

За таких обставин колегія суддів
дійшла висновку, що ухвалені у справі
судові рішення відповідають вимогам
чинного законодавства щодо законності
й обґрунтованості та підлягають
залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської
області від 23 липня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

В.О.
Кузнєцов

Судді:

Т.Л. Ізмайлова

В.І. Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук