Справа №591/2090/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Янголь Є. В.Номер
провадження 22-ц/788/1855/14 Суддя-доповідач -
Бойко В. Б. Категорія - 39
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Бойка В. Б.,

суддів - Шевченка В. А. , Кононенко
О. Ю.

за участю секретаря судового засідання
-

Кияненко Н.М.,

розглянувши апеляційні скарги
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6
на рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 18 вересня 2014 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_6, треті особи : Перша Сумська
державна нотаріальна контора Сумської
області, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н
О В И Л А :

в березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
Зарічного районного суду м. Суми з
позовом про визнання права власності в
порядку спадкування, свої уточнені
вимоги мотивував тим, що 20 січня 1995 року
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 була приватизована квартира
АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько
позивача - ОСОБА_10, спадщину за законом
після його смерті прийняла мати
позивача - ОСОБА_9 Остання була
зареєстрована та проживала в спірній
квартирі та фактично вступила в
управління спадковим майном.
ІНФОРМАЦІЯ_4 померла сестра позивача -
ОСОБА_11, а ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати
позивача - ОСОБА_9 Після смерті матері
відкрилась спадщина, яка складається з
1/3 частини вказаної квартири. ОСОБА_4 у
встановлений законом строк подав заяву
до нотаріальної контори про прийняття
спадщини. Однак, в зв'язку з відсутністю
в нього оригіналу свідоцтва про право
власності та технічного паспорту на
спірну квартиру, ОСОБА_4 було
відмовлено в видачі свідоцтва про
право на спадщину. Оскільки вказані
документи знаходяться у
відповідача, надати їх для оформлення
спадщини відповідач відмовляється,
позивач просив ухвалити рішення, яким
визнати за ним право власності в
порядку спадкування на 2/6 частини
спірної квартири, які залишились після
смерті ОСОБА_10 та ОСОБА_9

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суми від 18 вересня 2014 року позов ОСОБА_4
задоволено частково. Визнано за ним
право власності в порядку спадкування
на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

В решті позовних вимог відмовлено за
необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин справи та
порушення норм матеріального права,
просить рішення суду змінити, визнавши
за ним право власності на ? частини
спірної квартири, а саме: на 1/12 після
смерті батька - ОСОБА_10 та 1/6 після
смерті матері ОСОБА_9

Вказує, що судом першої інстанції під
час ухвалення оскаржуваного рішення не
врахував, що 1/6 частина квартири, яка
належала батьку позивача після його
смерті була успадкована в рівних
частках ОСОБА_9 та ОСОБА_11, вони
фактично вступили в управління
спадковим майном. Зазначає, що він є
єдиним спадкоємцем першої черги після
смерті матері - ОСОБА_9, так як на момент
відкриття спадщини, його сестра -
ОСОБА_11 померла.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість ухваленого рішення,
порушення норм процесуального права,
просить рішення скасувати, а
провадження по справі закрити.

Зазначає, що судом не врахованого, що
спір між сторонами з приводу визнання
права власності на спадкове майно вже
було вирішено рішенням суду від 10
грудня 2013 року, яке набрало законної
сили, отже, у відповідності до п. 2) ч. 1
ст. 205 ЦПК України, провадження по даній
справі має бути закрито. Окрім того,
вважає, що він є неналежним
відповідачем, а позивачем
не доведено, що саме ОСОБА_6 порушуються
його права, як спадкоємця. Вказує
також, що судом була невірно визначена
частка, на яку може претендувати
позивач в порядку
спадкування.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
пояснення ОСОБА_4 та його представника
ОСОБА_5, які підтримали свою апеляційну
скаргу та заперечують проти
задоволення скарги ОСОБА_6, пояснення
представника відповідача ОСОБА_12, яка
підтримала скаргу свого довірителя та
заперечує проти задоволення скарги
позивача, дослідивши матеріали справи,
матеріали цивільної справи №591/9759/13-ц
провадження №2/591/3191/13 Зарічного
районного суду м. Суми, перевіривши
законність й обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 підлягає
частковому задоволенню, а в
задоволенні скарги ОСОБА_6 належить
відмовити, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення місцевого
суду відповідає не повному обсязі.

Зокрема, як вбачається із матеріалів
справи, даний спір виник навколо
спадкування ідеальних часток у
нерухомому майні, що первісно було
набуто у власність шістьома особами в
порядку приватизації. Спірні
правовідносини регулюються як
положеннями ЦК України, так і
положеннями ЦК УРСР 1963 р.

В порушення приписів ст.ст. 212-214 ЦПК
України, суд першої інстанції належним
чином не перевірив обставини
спадкування відповідних часток
квартири після смерті у 1995,
2003 та у 2012 роках трьох співвласників, не
визначив коло спадкоємців по кожному
з випадків відкриття
спадщини, не визначився з тим, яка,
врешті-решт, частка у праві
власності на квартиру належала матері
позивача на день її смерті, що призвело
до невірного вирішення спору.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 приватизували квартиру
АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтво
про право власності на житло від 20
січня 1995 року, виданого Сумським
державним підприємством « ВО Хімпром »
( а.с. 41 ). Дана квартира належала
вказаним особам на праві спільної
сумісної власності. Їх частки є рівними
( по 1/6 у кожного ), оскільки інше не
випливає зі змісту Закону України « Про
приватизацію державного житлового
фонду «, а також не встановлено
договором між ними.

Позивач ОСОБА_4 є сином ОСОБА_9 та
ОСОБА_10 ( а.с. 10 ).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача -
ОСОБА_10 ( а.с. 7 ), після його смерті
відкрилась спадщина, яка складалася з
1/6 частини спірного майна.

У відповідності до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР,
спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_10 були : дружина
ОСОБА_9, син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_11

Суд першої інстанції помилково прийшов
до висновку, що спадщину після смерті
ОСОБА_10, прийняла лише ОСОБА_9, оскільки
згідно п. 1) ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається,
що спадкоємець прийняв спадщину, якщо
він фактично вступив в управління або
володіння спадковим майном.

З довідки КП « Сумижитло » СМР слідує,
що на час відкриття спадщини, в спірній
квартирі, окрім ОСОБА_9, зі спадкоємців
першої черги була зареєстрована та
проживала ОСОБА_11 ( а.с. 140 ). Отже
дружина спадкодавця ОСОБА_9 та ОСОБА_11
проживали та фактично вступили у
володіння спадковим майном, тому, у
відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР,
вони прийняли в рівних долях спадщину
по 1/12 частини спірної квартири кожна.

Таким чином, частка даних
співвласників у праві власності на
спірну квартиру збільшилася з 1/6 до ? ( 1/6
+ 1/12 ), а у решти співвласників вона
залишилася у попередньому розмірі ( 1/6
частина ).

Позивач же спадщину після смерті
батька не прийняв, що ним не
заперечується.

З матеріалів справи вбачається також,
що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер інший співвласник
квартири - ОСОБА_11, яка є рідною сестрою
позивача ( а.с. 8 ). Після її смерті
відкрилась спадщина, яка складалася з
1/4 частини спірної квартири.

Суд першої інстанції належним чином не
перевіряв обставини спадкування
зазначеної частки квартири після
смерті ОСОБА_11, проте колегією суддів
було встановлено, що заповіт даний
співвласник не складав, спадкова
справа не заводилася та свідоцтво про
право на спадщину не видавалося, що
підтверджується листом нотаріальної
контори ( а.с. 228 ).

Окрім того, із довідки ТОВ « Компослуги
« вбачається, що на час смерті, ОСОБА_11
мешкала разом із чоловіком - ОСОБА_8 та
двома неповнолітніми синами : ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 у
квартирі АДРЕСА_2.

З наведеного слідує, що, згідно ч. 1 ст.
529 ЦК УРСР, спадкоємцями першої черги за
законом після смерті ОСОБА_11 стали
вищевказані особи, а також її мати -
ОСОБА_9 Усі ці особи прийняли згідно п. 1)
ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, спадщину, так як
вступили в фактичне володіння
спадковим майном. Майно ОСОБА_11
знаходилося як за місцем проживання її
родини, так і у спірній квартирі, у
вигляді ? її частки.

Отже четверо спадкоємців ОСОБА_11
прийняли в рівних долях спадщину після
її смерті, а саме по 1/16 частини спірної
квартири кожен.

Таким чином, частка матері ОСОБА_11 та
позивача - ОСОБА_9 у праві власності на
спірну квартиру знову збільшилася, з 1/4
до 5/16 частин ( 1/4 + 1/16 ).

Представник відповідача в суді
апеляційної інстанції з цим фактично
погодився, а позивач такі висновки не
спростував.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла мати ОСОБА_9 ( а.с. 9
), після її смерті відкрилась спадщина
яка складалася з 5/16 частини квартири
АДРЕСА_1, заповіт даним співвласником
також не складався.

Спадкоємцями першої черги за законом
після смерті ОСОБА_9 є позивач та діти
померлої ОСОБА_11

Зі спадкової справи ( а.с. 26-37 ) слідує,
що в установлений законом строк
позивач ОСОБА_4 та ОСОБА_6 подали заяви
про прийняття спадщини після смерті
ОСОБА_9 ( а.с. 27, 33 ), а ОСОБА_7 відмовся від
прийняття спадщини на користь брата -
ОСОБА_6 Отже, доводи апеляційної скарги
з приводу того, що позивач є єдиним
спадкоємцем першої черги за законом
після смерті матері є безпідставними.

Зокрема, згідно ст. 1258 ЦК України,
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово, а кожна
наступна черга одержує право на
спадкування в разі відсутності
спадкоємців наступної черги.

Статтею 1261 ЦК України встановлено, що в
першу чергу право на спадщину мають
діти спадкодавця, у томі числі зачаті
за життя спадкодавця та народжені
після його смерті, той з подружжя кий
його пережив, та батьки.

У відповідності до ч. 1 ст. 1266 ЦК України,
внуки, правнуки спадкодавця спадкують
ту частку спадщини, яка належала б за
законом їхнім матері, батькові, бабі,
дідові, якби вони були живими на час
відкриття спадщини.

Оскільки, як було встановлено судом
першої інстанції та вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_9 не
склала заповіту, а на момент відкриття
спадщини померла донька спадкодавці -
ОСОБА_11, тому її діти мають право на
частку спадкового майна, яка б належала
їх померлій матері.

Отже з викладеного слідує, що
спадкоємцями за законом після смерті
ОСОБА_9 окрім ОСОБА_4 є також ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, які спадкують частку належну їх
померлі матері.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки
спадкоємців за законом є рівними.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
позивачу належить ? частина спадкового
майна після смерті матері. Однак, до
спадкового майна входить не 1/3 ( 2/6 )
частина спірної квартири, як зазначено
в оскаржуваному рішенні, а 5/16 частин
квартири.

Таким чином, у відповідності до вимог
пунктів 1), 3) та 4) ч. 1 ст. 309 ЦПК України,
рішення суду в частині розміру
спадкового майна, належить змінити,
визнавши за ОСОБА_4, в порядку
спадкування після смерті матері, право
власності на 5/32 частин квартири.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 з
приводу необхідності закриття
провадження в даній справі з тих
підстав, що спір між ними з приводу
визнання права власності в порядку
спадкування вже вирішений рішенням
Зарічного районного суду м. Суми від 10
грудня 2013 року, яке набрало законної
сили, є необгрунтованими, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 2) ч. 1 ст. 205 ЦПК України,
суд своєю ухвалою закриває провадження
в справі якщо набрали законної сили
рішення суду або ухвала суду про
закриття провадження у справі у
зв'язку з відмовою позивача від позову
або укладенням мирової угоди сторін,
ухвалені або постановлені з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих
підстав.

Рішенням Зарічного районного суду м.
Суму від 10 грудня 2013 року, ОСОБА_4 в
задоволенні позову про визнання права
власності в порядку спадкування
відмовлено в зв'язку з передчасністю
заявлених вимог. Зокрема встановлено,
що на час винесення оскаржуваного
рішення нотаріальною конторою не було
відмовлено у видачі свідоцтва про
право власності на спадкове майно.

Зі змісту позовної заяви від 31 березня
2014 року та уточненої позовної заяви від
15 липня 2014 року вбачається,
що позивач обґрунтовує свої позовні
вимоги тим, що листами від 22.03.2014 року
№931/02-17 та від 01.02.2014 року за №443/02-17
державного нотаріуса Першої Сумської
державної нотаріальної контори
Сумської області надано роз'яснення
щодо причин відмови у видачі свідоцтва
про право власності на частку кватири.

06 вересня 2014 року державним нотаріусом
було винесено і постанову про відмову у
вчиненні нотаріальних дій - видачі
свідоцтва про право на спадщину ( а.с. 179
) ОСОБА_4, оскільки ним не було надано
правовстановлюючого документу. Отже,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції в тій
частині, що позивач звернувся з даним
позовом з інших підстав, ніж ті які були
заявлені раніше, та обґрунтовано
відмовив в задоволенні клопотання
ОСОБА_13 про закриття провадження у
справі.

Окрім того, згідно положень цивільного
процесуального законодавства
відповідач - це особа, яка має
безпосередній зв'язок зі спірними
матеріальними правовідносинами та, на
думку позивача, порушила, не визнала
або оспорила його права, свободи чи
інтереси. З матеріалів справи,
вбачається, що спір виник з приводу
спадкового майна до якого входить
частина квартири, спадкоємцями за
законом є сторони, тобто особи, які
подали до нотаріальної контори заяви
про прийняття спадщини. Через
відсутність правовстановлюючих
документів на квартиру, позивач
позбавлений можливості одержати
свідоцтво про право на спадщину, в
спірній квартирі, де на момент смерті
проживала спадкодавець, мешкає саме
відповідач, тому твердження позивача
про те, що ОСОБА_6 порушує його права є
небезпідставними.

Таким чином, з викладеного слідує, що
суд першої інстанції прийшов до
обґрунтованого висновку, ОСОБА_6 були
порушені права ОСОБА_4 на частку в
спадщині після смерті матері.

З урахуванням викладеного, у
відповідності до пунктів 1), 3) та 4) ч. 1
ст. 309 ЦПК України, колегія суддів
дійшла до висновку про необхідність
зміни рішення суду в частині
визначення розміру частки позивача у
спадковому майні.

Окрім того, рішенням суду першої
інстанції не було вирішено питання
судових витрат.

У відповідності до п. 10) ч. 1 ст. 5 Закону
України « Про судовий збір », позивача
звільнено від сплати судового збору.

Згідно до ч.ч. 3 та 5 ст. 88 ЦПК України,
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не
передаючи справу на новий розгляд,
змінює рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Оскільки позов ОСОБА_4 було задоволено
частково, колегія суддів вважає за
необхідне стягнути з відповідача на
користь держави, пропорційно до
розміру задоволених позовних вимог, 58
грн. 46 коп. судового збору за розгляд
справи в суді першої інстанції. Також, з
урахуванням часткового задоволення
апеляційної скарги позивача, з
відповідача на користь держави
належить стягнути 77 грн. 95 коп. судового
збору за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313-316 ЦПК України,
колегія суддів -

В И Р І Ш И
Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, а
апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м.
Суми від 18 вересня 2014 року в даній
справі змінити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в
порядку спадкування на 5/32 частин
квартири АДРЕСА_1, після смерті матері -
ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави
судовий збір в розмірі 58 гривень 46
копійок за розгляд справи в суду першої
інстанції.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави
судовий збір в розмірі 77 гривень 95
копійок за розгляд справи в суді
апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набрало
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржено в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -