Справа 688/1778/13-ц
№ 2/688/492/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд
Хмельницької області

у складі: головуючого - судді Цідик А.Ю.,

за участю: секретаря судового
засідання Никитюк К.М.,

прокурора Рижого Ю.С.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі засідань у м.
Шепетівка цивільну справу за позовом
заступника військового прокурора
Рівненського гарнізону в інтересах
Держави в особі органу, уповноваженого
здійснювати функції у спірних
відносинах Міністерства оборони
України в особі концерну
«Військторгсервіс» до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна,

встановив:

Заступник Рівненського прокурора з
нагляду за додержанням законів у
воєнній сфері (в подальшому
прокуратура змінила найменування на
військову прокуратуру Рівненського
гарнізону) в інтересах держави в особі
органу, уповноваженого здійснювати
відповідні функції в спірних
відносинах Міністерства оборони
України, яким є концерн
"Військторгсервіс" звернувся до суду із
позовом до ОСОБА_2 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу
нерухомого майна та застосування
наслідків недійсності правочину,
посилаючись на те, що 27 серпня 2009 року
відбулися публічні торги з продажу
майна - нежитлове приміщення (кафе)
загальною площею 321, 4 кв.м., що
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Протоколом №068-н про хід публічних
торгів від 27 серпня 2009 року зафіксовано
перемогу на публічних торгах по
реалізації вищевказаного нерухомого
майна ОСОБА_2 за ціновою пропозицією в
розмірі 148 511 грн. 88 коп.

10 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та
Державою в особі Міністерства оборони
України в особі філії управління
Західного оперативного командування
«Концерну Військоторгсервіс» укладено
договір купівлі-продажу нежилого
приміщення.

Продавцем у даному договорі виступав
начальник Філії «Управління торгівлі
Західного оперативного командування
Концерну «Військоторгсервіс» ОСОБА_4,
який діяв на підставі дозволу
начальника Головного управління
торгівлі Міністерства оборони України
ОСОБА_5, який, в свою чергу, 12 листопада
2004 року, був наділений повноваженнями
на відчуження нерухомого майна на
підставі довіреності Міністерства
оборони України від 04 жовтня 2004 року №
220/2071.

Вказану довіреність, яка надана ОСОБА_5,
була скасована окремим дорученням
Міністра оборони України від 12 лютого
2005 року № 1235/з.

У зв'язку з вищевикладеним, відчуження
майна, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, можливе лише за наявності
відповідного дозволу Міністерства
оборони України, погодженого з Фондом
державного майна України. Такого
дозволу Фонд не надавав.

Крім цього, 12 лютого 2005 року окремим
дорученням Міністр оборони України
скасував довіреність, надану ОСОБА_5 на
право укладання договорів, і остання
була повернута до адміністративного
департаменту Міністерства оборони
України.

За таких обставин, з огляду на норми
ст.ст. 203, 215, 216 ЦПК України, заступник
прокурора просив суд визнати недійсним
договір купівлі-продажу зазначеного
нерухомого майна та застосувати
правові наслідки недійсності
правочину.

У судовому засіданні прокурор позовні
вимоги змінив та просив визнати
недійсним договір купівлі-продажу
зазначеного нерухомого майна без
застосування наслідків недійсності
правочину. Зазначив, що укладений між
ОСОБА_3 та начальником філії управління
Західного оперативного командування
«Концерну Військоторгсервіс» 10
листопада 2009 року договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення є недійсним з підстав,
вказаних у позовній заяві.

Представник концерну
«Військторгсервіс» у судове засідання
не з'явився, звернувся до суду із
клопотанням про розгляд справи за його
відсутності. У наданих письмових
поясненнях вказав, що спірна нежитлова
будівля є державним майном та
відноситься до сфери управління
Міністерства оборони України. З
урахуванням відсутності дозволу
суб'єкта управління та погодження
Фонду державного майна представник
вважає, що попереднім керівництвом
концерну «Військторгсервіс» було
незаконно реалізовано спірне нерухоме
майно.

Представник відповідача ОСОБА_1 у
судовому засіданні заперечила проти
позовних вимог, вказуючи на те, що
ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, так
як не міг знати про те, що посадові
особи Міністерства оборони України не
мали права відчужувати спірне майно.
Нерухоме майно, яке було придбане у 2009
році, на теперішній час не існує,
оскільки проведена реконструкція і
його вартість значно збільшилася. Крім
того, Міністерству оборони України
було відомо про укладення спірного
договору з моменту його укладення або з
часу надходження коштів за майно.
Пропущення строку позовної давності є
підставою для відмови у позові, про що
просила представник відповідача у
судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників
сторін, свідка, дослідивши матеріали
справи, суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню.

Рішенням Шепетівського міськрайонного
суду Хмельницької області від 15.07.2013
року, зміненим ухвалою апеляційного
суду Хмельницької області від 23.09.2013
року, у задоволенні позову заступник
Рівненського прокурора з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері
відмовлено. Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 02.04.2014 року, ухвалені судові
рішення скасовані, а справа передана на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення є обов'язковими для суду першої
чи апеляційної інстанцій при новому
розгляді справи.

Судом встановлено, що 27 серпня 2009 року
Рівненською міжрегіональною
універсальною товарно-майновою біржею
«Прайс» проведено аукціон з продажу
будівлі, площею 321,4 кв.м., що належить
концерну «Військторгсервіс» та
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. За
наслідками публічних торгів
переможцем визначений ОСОБА_2 за
ціновою пропозицією 148 511 грн 88 коп.

Між концерном «Військторгсервіс» в
особі начальника Філії «Управління
торгівлі Західного оперативного
командування» ОСОБА_4, який діяв на
підставі довіреності, посвідченої
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_7 29
грудня 2008 року та зареєстрованої в
реєстрі №8586, та ОСОБА_3 10 листопада 2009
року укладено договір купівлі-продажу,
за яким продавець зобов'язується
передати у власність покупцю нежитлову
будівлю (кафе), розташовану за адресою:
АДРЕСА_1, а покупець зобов'язується
прийняти дану будівлю і сплатити ціну
відповідно до умов, що зазначені в
цьому договорі.

Відповідно до п. 1.2 договору право
власності на нерухомість
підтверджується дублікатом свідоцтвом
про право власності на будівлю, виданим
виконавчим комітетом Шепетівської
міської ради від 02.10.2009 року на підставі
рішення №85 від 19.04.2001 року. Нерухоме
майно продано за ціною 148511,88 грн. (п. 1.5
договору).

Згідно витягу з Реєстру прав власності
на нерухоме майно № 24020790 від 02 жовтня
2009 року і дублікату свідоцтва про право
власності на будівлю від 02.10.2009 року
нежитлова будівля (кафе), по АДРЕСА_1
зареєстрована в БТІ на праві державної
власності в оперативному управлінні
«Управління торгівлі
Західного-оперативного командування».

Відповідно до довіреності від 04 жовтня
2004 року № 220/2071, Міністром оборони
України було уповноважено начальника
Головного управління торгівлі Тилу
Міністерства оборони України ОСОБА_5,
зокрема, на надання від імені
Міністерства оборони України
підприємствам (установам) військової
торгівлі висновків (дозволу) на
передачу в оренду (найм), списання з
балансу, застосування прискореної
амортизації та відчуження майна, що
закріплене за ними на праві
господарського відання, термін її дії
становить до 1 жовтня 2007 року.

Наказом №135 Міністра оборони України
від 05 квітня 2007 року припинено
діяльність Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Управління торгівлі західного
оперативного командування» та
реорганізовано його шляхом приєднання
до Концерну «Військторгсервіс», який
визначено правонаступником усіх
майнових прав та обов'язків
«Управління торгівлі західного
оперативного командування».

Відповідно наказу № 21 генерального
директора Концерну «Військторгсервіс
від 24.04.2007р. створено філію «Управління
торгівлі західного оперативного
командування» Концерну
«Військторгсервіс», начальником якого
призначений ОСОБА_4

Наведене підтверджується матеріалами
справи.

Відповідно до положень ст. 1 Закону
України «Про управління об`єктами
державної власності», який набув
чинності у 2006 році, управління
об`єктами державної власності - це
здійснення Кабінетом Міністрів
України та уповноваженими ним
органами, іншими суб`єктами,
визначеними цим законом, повноважень
щодо реалізації прав держави як
власника таких об`єктів, пов`язаних з
володінням, користуванням і
розпорядженням ними, у межах,
визначених законодавством України, з
метою задоволення державних та
суспільних потреб.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про
управління об`єктами державної
власності» визначено, що суб`єктами
управління об`єктами державної
власності є, зокрема, міністерства та
інші органи виконавчої влади
(уповноважені органи управління).

Відповідно до п. 7.3 Статуту
«Військторгсервіс», його майно
перебуває в державній власності та
закріплене за ним на праві
господарського відання.

Таким чином, спірне майно є державною
власністю, що перебуває на праві
господарського відання концерну
«Військторгсервіс».

Після відкликання 12 лютого 2005 року
Міністром оборони України ОСОБА_9
довіреності на право укладання
договорів, генеральний директор
концерну «Військоторгсервіс» ОСОБА_5
не повідомив про це начальника філії
«Управління торгівлі Західного
оперативного командування» концерну
«Військторгсервіс» ОСОБА_4, крім того, 09
грудня 2009 року надав довіреність, якою
уповноважив останнього укладати від
імені концерну «Військторгсервіс»
договори щодо відчуження належного
концерну будь-якого нерухомого майна
та представляти інтереси концерну у
будь-яких установах.

Відповідно до п. 7.3 Статуту концерну
«Військторгсервіс», здійснюючи право
господарського відання, концерн
володіє, користується і
розпоряджається майном з обмеженнями
правомочності розпорядження щодо
окремих видів майна за згодою органу
управління майно.

За змістом п. 7.5 цього Статуту,
відчуження основних фондів концерну
здійснюється ним лише за попередньою
згодою органу управління майном.

Згідно з ст. 7 Закону України «Про
управління об`єктами державної
власності» - Фонд державного майна
України дає дозвіл (погодження) на
відчуження державного майна у
випадках, встановлених законодавством.

Відповідно до п. 6 Постанови Кабінету
Міністрів України № 803 від 06 червня 2007
року «Про затвердження Порядку
відчуження об`єктів державної
власності», відчуження майна
здійснюється безпосередньо суб`єктом
господарювання, на балансі якого
перебуває таке майно, лише після
надання на це згоди або дозволу
відповідного суб`єкта управління
майном, який є представником власника і
виконує його функції у межах,
визначених законодавчими тактами.
Рішення про надання згоди на
відчуження нерухомого майна,
приймається суб`єктами управління лише
за погодженням з Фондом державного
майна.

Таким чином, відчуження спірного
об`єкта відбулось 10 листопада 2009 року
після того, як набрав чинності Закон
України «Про управління об`єктами
державної власності», та відповідно до
постанови Кабінету Міністрів України
№803 таке відчуження було можливим лише
за наявності відповідного дозволу
Міністерства оборони України,
погодженого з Фондом державного майна
України.

Матеріали справи не містять належних
доказів щодо погодження Фондом
державного майна України продажу
спірного об`єкта, відтак, доводи
прокурора щодо порушення порядку
відчуження державного нерухомого
майна та відсутності погодження Фонду
державного майна України заслуговують
на увагу.

Враховуючи відсутність розпорядчого
акта Міністерства оборони України на
відчуження спірного майна та
погодження Фонду Державного майна
України на відчуження майна, суд дійшов
висновку, що ОСОБА_4 як начальник філії
«Управління торгівлі Західного
оперативного командування» концерну
«Військторгсервіс» не мав необхідного
обсягу цивільної дієздатності на
укладення договору купівлі-продажу
спірного майна.

Крім цього, на думку суду, дозвіл від 12
листопада 2004 року втратив чинність на
час укладення оспорюваного договору,
оскільки такий дозвіл наданий на
підставі повноважень, наданих
довіреністю Міністра Оборони України
від 04 жовтня 2004 р. № 220/2071. Вказана
довіреність 12 лютого 2005 року окремим
дорученням Міністра Оборони України
скасована та була повернута до
адміністративного департаменту
Міністерства оборони України
начальником Головного управління
торгівлі ОСОБА_5, тому доводи прокурора
і в цій частині щодо відсутності у
концерну «Військторгсервіс»
відповідних повноважень щодо
відчуження спірного об`єкта,
заслуговують на увагу.

Таким чином, на момент укладення
оспорюваного договору купівлі -
продажу спірного об`єкта дозвіл, який
було видано особою на підставі
довіреності від 04 жовтня 2004 року, яка в
подальшому була скасована, втратив
свою чинність та відповідно до ч. 3 ст. 249
ЦК України, права та обов`язки щодо
третіх осіб, що виникли внаслідок
вчинення правочину представником до
того, як він довідався або міг
довідатись про скасування довіреності,
зберігають чинність для особи, яка
видала довіреність, та її
правонаступників. Це правило не
застосовується, якщо третя особа знала
або могла знати, що дія довіреності
припинилась. Дозвіл від 12 листопада 2004
року втратив чинність, а тому в силу п. 5
ч. 1 ст. 248 ЦК України представництво за
довіреністю припиняється у разі
припинення юридичної особи, якій
видана довіреність.

Відповідно до положень ст. 655 ЦК
України, за договором купівлі-продажу
одна сторона (продавець) передає або
зобов`язується передати майно (товар) у
власність другій стороні (покупцеві), а
покупець приймає або зобов`язується
прийняти майно (товар) і сплатити за
нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 658 ЦК України, право продажу
товару, крім випадків примусового
продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власнику товару.

За змістом ч. 5 ст. 657 ЦК України,
особливості договору купівлі - продажу
окремих видів майна можуть
встановлюватись законом.

Відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 326 ЦК
України, від імені та в інтересах
держави України право власності
здійснюють відповідно органи
державної влади. Управління майном, що
є у державній власності, здійснюється
державними органами, а у випадках,
передбачених законом, може
здійснюватись іншими суб`єктами.

За положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК
України, відповідно до яких, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Враховуючи наведене, оспорюваний
договір купівлі-продажу вчинено
продавцем без необхідного обсягу
цивільної дієздатності за відсутності
волевиявлення власника майна, без
дотримання процедури відчуження майна,
а тому такий правочин слід визнати
недійсним.

За положеннями ст.ст. 256, 257, 267 ЦК
України, позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.
Однак, якщо суд визнає поважними
причини пропущення позовної давності,
порушене право підлягає захисту.

У поданій до суду заяві заступник
прокурора зазначає, що позовна
давність пропущена з поважних причин,
оскільки Міністерству оборони України
було не відомо про вчинення
оспорюваного правочину, так як не було
його стороною.

У суду відсутні докази, які з
достовірністю свідчили б про те, що
Міністерству оборони України було
відомо про укладення спірного
правочину.

Натомість, про наявність відповідних
порушень, допущених при вчиненні
спірного договору купівлі-продажу
попереднім керівництвом
«Військторгсервіс», стало відомо після
проведення відповідних перевірок, за
результатами яких заступник прокурора
і звернувся до суду з позовом в
інтересах держави та за фактом
зловживання військовими службовими
особами службового становища відкрито
кримінальне провадження.

За таких обставин, згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК
України, суд вважає поважними причини
пропуску позивачами строку позовної
давності та приходить до висновку, що
порушене право підлягає захисту.

За положеннями ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

До зобов'язальних відносин сторін, які
виникли на підставі укладеного
договору, не може бути застосований
речово-правовий спосіб захисту,
передбачений ст. 387 ЦК України.

У даному випадку прокуратура
звернулася до суду в інтересах
власника спірного майна - сторони
договору купівлі-продажу, права якого
підлягають захисту з використанням
правового механізму, передбаченого
саме ст.ст. 215,216 ЦК України.

Суд враховує, що положеннями ст. 216 ЦК
України передбачено обов'язок кожної
із сторін повернути другій стороні у
натурі все, що вона одержала на
виконання цього правочину (двостороння
реституція).

На думку суду, двостороння реституція
не порушить баланс прав кожної із
сторін оспорюваного правочину щодо
наслідків його недійсності.

Судом відповідно до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК
України роз'яснено сторонам їх право
заявити вимогу про застосування
наслідків недійсності оспорюваного
правочину у виді двосторонньої
реституції, однак, такі вимоги заявлені
не були.

Враховуючи викладене, позов належить
задовольнити в межах заявлених
позовних вимог без застосування
реституції.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з
відповідача на користь держави слід
стягнути судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 203, 215-216, 256, 257, 267, 326, 657, 658 ЦК
України, ст.ст. 1, 4, 7 Закону України «Про
управління об`єктами державної
власності», Постановою Кабінету
Міністрів України № 803 від 06 червня 2007
року «Про затвердження Порядку
відчуження об`єктів державної
власності», ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215
Цивільного процесуального кодексу
України, суд

вирішив:

Позов заступника військового
прокурора Рівненського гарнізону в
інтересах Держави в особі органу,
уповноваженого здійснювати функції у
спірних відносинах Міністерства
оборони України в особі концерну
«Військторгсервіс» до ОСОБА_2 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нерухомого майна
задовольнити.

Визнати недійсним договір
купівлі-продажу нежитлового
приміщення, розташованого у АДРЕСА_1,
який укладений 10 листопада 2009 року між
концерном «Військторгсервіс» в особі
начальника філії «Управління торгівлі
Західного оперативного командування»
ОСОБА_4 та ОСОБА_2, посвідчений
приватним нотаріусом Шепетівського
міського нотаріального округу ОСОБА_10
(номер у реєстрі 3686).

Стягнути з ОСОБА_2 у дохід держави
судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Хмельницької області через суд першої
інстанції протягом десяти днів з дня
його проголошення, а особою, без участі
якої проголошено рішення - протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
А.Ю. Цідик