Провадження № 2/161/3564/14
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К
Р А Ї Н И

17 листопада 2014 року
місто
Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської
області

в складі: головуючого судді - Пахолюка
А.М.,

при секретарі - Шандерик В.В.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Луцьку
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Луцьккондитер» про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Луцьккондитер» (далі - ТзОВ ТД
«Луцьккондитер») про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що
працював на посаді маляра у
відповідача з 14.11.2013 року по 07.03.2014 року
включно і звільнений з посади на
підставі ст. 38 КЗпП України (за власним
бажанням).

Однак, відповідач при звільненні
ОСОБА_2 вчасно не провів повний
розрахунок та не виплатив кошти по
тимчасовій непрацездатності внаслідок
захворювання в розмірі 728,24 грн.,
які позивач отримав лише в липні 2014
року.

З врахуванням зменшених позовних
вимог, просить суд, стягнути з ТзОВ ТД
«Луцьккондитер» в його користь
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 3430
грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому
засіданні позовні вимоги з врахуванням
їх зменшення підтримав, з підстав,
викладених в позовній заяві та заяві
про зменшення позовних вимог. Просив
суд позов задовольнити.

Представник відповідача Стретович І.С.
в минулому судовому засіданні позовні
вимоги не визнала, з підстав, вказаних у
письмових запереченнях проти позову. В
дане судове засідання для виступу у
судових дебатах не з?явилася з
невідомих суду причин, хоча вчасно та
належним чином була повідомлена судом
про час та місце слухання справи.

Суд вважає за можливим розглянути
справу за відсутності представника
відповідача по наявним у справі
доказам.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, показання свідка,
оцінивши та дослідивши представлені по
справі докази в їх сукупності, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
до задоволення частково.

За змістом ч. 1 ст.116, ч. 1 ст. 117 КЗпП
України, середній заробіток за весь час
затримки розрахунку при звільненні
підлягає стягненню з роботодавця на
користь працівника, лише у разі коли
суми до виплати були не виплачені з
вини роботодавця.

Судом встановлено, що при звільненні
позивача з роботи 07.03.2014 року
відповідач провів з ОСОБА_2 повний
розрахунок належних до виплати
заробітної плати та інших платежів, за
виключенням коштів по тимчасовій
непрацездатності внаслідок
захворювання в розмірі 728,24 грн. (далі -
кошти до виплати). Вказана обставина
визнана сторонами в судовому
засіданні.

Із матеріалів справи вбачається, що
кошти до виплати на момент звільнення
позивача з роботи були відсутні на
рахунках ТзОВ «ТД «Лукцьккондитер»,
так як мали бути виплачені за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності (далі
- Фонд), які були перераховані останнім
на рахунок відповідача 09.04.2014 року
(а.с.21-23).

В подальшому кошти до виплати були
виплачені позивачу в липні 2014 року (а.с.
24).

Із показань свідка ОСОБА_4 вбачається,
що вона, як касир підприємства, під час
проведення розрахунку при звільненні
позивача повідомляла ОСОБА_2 про
відсутність коштів по тимчасовій
непрацездатності внаслідок
захворювання в розмірі 728,24 грн. В
подальшому позивач ще декілька разів
приходив цікавитися до неї щодо
надходження цих коштів на рахунки
підприємства.

Отже, відповідач належним чином
повідомив позивача про відсутність
коштів до виплат на момент звільнення
ОСОБА_2 з підприємства.

Доводи представника позивача, про те,
що відповідач повинен був виплатити
ОСОБА_2 одразу вказані кошти суд
вражає безпідставними, виходячи з
наступного.

Фінансування
страхувальників-роботодавців для
надання матеріального забезпечення
найманим працівникам здійснюється
відповідно до Закону України від 18.01.2001
року N 2240 «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням» (далі - Закон N
2240) та Порядку фінансування
страхувальників для надання
застрахованим особам матеріального
забезпечення за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, затвердженого
постановою правління Фонду від 22.12.2010 р.
N 26 (далі- Порядок).

Згідно із абзацом першим частини
другої статті 35 Закону N 2240 допомога по
тимчасовій непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві та
професійним захворюванням,
виплачується Фондом застрахованим
особам починаючи з шостого дня
непрацездатності за весь період до
відновлення працездатності або до
встановлення медико-соціальною
експертною комісією інвалідності
(встановлення іншої групи,
підтвердження раніше встановленої
групи інвалідності), незалежно від
звільнення застрахованої особи в
період втрати працездатності у порядку
та розмірах, встановлених
законодавством.

Абзацом другим цієї частини
передбачено, що оплата перших п'яти
днів тимчасової непрацездатності
внаслідок захворювання або травми, не
пов'язаної з нещасним випадком на
виробництві, здійснюється за рахунок
коштів роботодавця у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Починаючи з шостого дня
непрацездатності страхувальник
здійснює виплату відповідного
матеріального забезпечення за рахунок
коштів Фонду лише після надходження
суми коштів, зазначеної в
заяві-розрахунку, на окремий рахунок.

Фінансування
страхувальниками-роботодавцями
матеріального забезпечення
застрахованим особам з шостого дня
тимчасової непрацездатності за
рахунок власних коштів з наступним
відшкодуванням (погашенням цих витрат)
Фондом після прийняття Закону України
від 08.07.2010 р. N 2464 "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
Законом N 2240 не передбачено.

Відповідно до статті 47 КЗпП України
власник або уповноважений ним орган в
день звільнення зобов'язаний видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 КЗпП України.

Зазначеною статтею визначено, що в день
звільнення працівникові мають
виплатити суми, належні йому від
підприємства, установи, організації, а
саме: має бути видана заробітна плата,
включаючи оплату праці за останній
день роботи (в тому числі оплата перших
п'яти днів тимчасової непрацездатності
внаслідок захворювання або травми, не
пов'язаної з нещасним випадком не
виробництві), відпускні за
невикористані дні відпустки.

Оскільки, суми матеріального
забезпечення з шостого дня тимчасової
непрацездатності застрахована особа
отримує від Фонду і за рахунок коштів
Фонду, то, на думку суду, порушення
статті 116 КЗпП України з боку
роботодавця відсутнє.

За таких обставин, суд вважає, що в
даному випадку вини відповідача щодо
несвоєчасної виплати позивачу суми в
розмірі 728,24 грн. не має, так як ці кошти
мало виплатити не підприємство за
рахунок власних коштів, а Фонд, про що
роботодавець повідомив позивача під
час його звільнення.

Крім того, суд враховує ту обставину, що
за змістом вимог ст..94 КзпП України, ст.2
Закону України «Про оплату праці»,
кошти по тимчасовій непрацездатності
внаслідок захворювання, що
виплачуються за рахунок Фонду, не
входять до структури заробітної плати,
а тому передбачена ст..117 КЗпП України
відповідальність роботодавця не може
застосовуватися до останнього у разі
невиплати таких коштів.

При цьому, суд не бере до уваги
посилання представника позивача на
лист Територіальної інспекції з питань
праці у Волинській області від 18.08.2014
року (а.с.17), так як із змісту вказаного
листа вбачається, що інспекція
помилково вважала, що кошти в сумі 728,24
грн. стосуються перших п?яти днів
непрацездатності позивача, проте, як
встановлено судом, ці кошти стосуються
наступних днів непрацездатності,
починаючи з шостого, і мали бути
виплачені за рахунок коштів Фонду.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що
в задоволенні позову слід відмовити за
безпідставністю вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК
України, на підставі ст.ст. 83, 94, 116, 117, 233,
238 КЗпП України, ст. 2 Закону України
«Про оплату праці», ст..35, 52 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням», Порядку
фінансування страхувальників для
надання застрахованим особам
матеріального забезпечення за рахунок
коштів Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності від
22.12.2010 р. N 26, суд,-

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Луцьккондитер» про стягнення
середнього заробітку за затримку
розрахунку при звільненні - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Волинської області
через Луцький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення суду, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду
А.М.
Пахолюк