Провадження №2/761/8693/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва

В складі головуючого судді
Волокітіної Н.Б.

При секретарі Чернюк А.А.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «МІКОЛ»
про стягнення заборгованості по
заробітній платі,

ВСТАНОВИВ

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про стягнення заборгованості
по заробітній платі, мотивуючи тим, що
він з 26.10.2010 року працював в ТОВ «МІКОЛ»
на посаді головного механіка з
устаткування. 01.07.2013 року позивач був
звільнений з роботи в зв'язку з
переведенням на інше підприємство. В
день звільнення відповідач не провів
розрахунок, а отже не виплатив належних
коштів позивачу.

З урахуванням викладеного, позивач
просить стягнути з відповідача
заборгованість по заробітній платі в
сумі 52772,62 грн. та середній заробіток за
час затримки розрахунку за період з
01.07.2013 року по 21.10.2014 року в сумі 157920 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
слухання справи повідомлявся належним
чином, направив на адресу суду заяву, в
якій просив розглядати справу без його
участі, а також направив до суду заяву
про визнання позову.

Частиною 4 ст. 174 ЦК України
передбачено, що у разі визнання
відповідачем позову суд за наявності
для того законних підстав ухвалює
рішення про задоволення позову. Якщо
визнання відповідачем позову
суперечить закону або порушує права,
свободи та інтереси інших осіб, суд
постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

Як вбачається з позовної заяви,
вимоги позивача є законними,
обґрунтованими та не порушують права,
свободи та інтереси інших осіб, у
зв'язку з цим, у суду відсутні підстави
для відмови у прийнятті визнання
відповідачем позову.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши докази, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом
встановлено, що позивач ОСОБА_1
працював в ТОВ «МІКОЛ» на посаді
головного механіка з устаткування з
26.10.2010 року по 01.07.2013 року та був
звільнений з роботи на підставі п. 5 ст.
36 КЗпП України в зв'язку з переведенням
на іншу роботу.

При звільненні позивача з роботи
відповідач не провів всіх розрахунків,
передбачених трудовим законодавством,
а саме: позивачу не було виплачено
заборгованість по заробітній платі.

Відповідно до довідки про доходи
позивачу нараховано заробітну плату за
період з квітня 2013 року по липень 2013
року в сумі 52772,62 грн. Однак, дана сума
позивачу в день звільнення виплачена
не була.

Статтею 47 КЗпП України передбачено,
що власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст.. 116
КЗпП України.

Згідно ст.. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належить йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок.

Враховуючи вищевикладене, з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню заборгованість по
заробітній платі в сумі 52772,62 грн.

Частина 1 ст. 117 КЗпП України визначає,
що в разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Позивачем надано розрахунок
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, який відповідає чинному
законодавству, а тому приймається
судом до уваги.

Таким чином, суд вважає за необхідне
стягнути з відповідача на користь
позивача середній заробіток за час
затримки розрахунку за період з 01.07.2013
року по 21.10.2014 року в сумі 159920 грн. ( 470
грн. - середньоденна заробітна плата * 336
робочих днів).

Судові витрати суд розподіляє
відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 47, 116, 117 КЗпП України,
ст.ст. ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 212, 213, 215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «МІКОЛ» на користь
ОСОБА_1 заборгованість по заробітній
платі в розмірі 52772,62 грн. (п'ятдесят дві
тисячі сімсот сімдесят дві грн.. 62 коп),
середній заробіток за час затримки
розрахунку в розмірі 157920 грн.(сто
п'ятдесят сім тисяч дев'ятсот двадцять
грн.) та на користь держави судовий збір
в розмірі 2106,93 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подачі протягом 10 днів апеляційної
скарги з дня його проголошення. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку на подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Суддя