АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22ц/791/3225/14
Головуючий в суді І інстанції:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 25 дня колегія
суддів судової палати з розгляду
цивільних справ Апеляційного суду
Херсонської області в складі:

Головуючого: Чиркової К.Г.

Суддів: Пузанової
Л.В.

Фурман Т.Г.

при секретарі: Бараш Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на заочне рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 23 липня 2014
року в справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Херсонська
теплоелектроцентраль» до ОСОБА_3 про
стягнення боргу за спожиту теплову
енергію і гаряче водопостачання,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Херсонська
теплоелектроцентраль» звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу за спожиту теплову енергію і
гаряче водопостачання, мотивуючи свої
вимоги тим, що вони надають послуги з
централізованого опалення та гарячого
водопостачання до будинку АДРЕСА_1.

Позивач посилаючись на те, що ОСОБА_3
споживає надані ними послуги, однак не
проводить їх оплату у повному обсязі, у
зв'язку з чим має заборгованість в сумі
6640 грн. 53 коп. за період з лютого 1998 року
по квітень 2014 року, просив суд стягнути
зазначену суму заборгованості з
відповідача на його користь та судові
витрати.

Заочним рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від 23 липня 2014
року позов задоволено.

Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Херсонська теплоелектроцентраль» 6640
грн. 53 коп. в рахунок боргу за спожиту
теплову енергію і гаряче
водопостачання з лютого 1998 року по
квітень 2014 року та судові витрати у
сумі 243 грн. 60 коп.

Ухвалою Суворовського районного суду
м. Херсона від 29 вересня 2014 року заяву
ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення
суду від 23.07.2014 року залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
заочне рішення суду змінити, стягнути
суму заборгованості за період з 01.04.2011
року по 01.04.2014 року, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Зокрема, зазначала, що суд вирішуючи
спір не звернув уваги на пропущений
позивачем строк позовної давності та
при перегляді заочного рішення не
врахував заявлене нею клопотання про
застосування до спірних правовідносин
наслідків спливу строків позовної
давності.

У письмових запереченнях на подану
апеляційну скаргу Публічне акціонерне
товариство «Херсонська
теплоелектроцентраль» її доводів не
визнав, рішення суду просив залишити
без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність та обґрунтованість
оскаржуваного рішення суду в межах,
передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія
суддів дійшла висновку, що подана
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з таких підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 13 Закону
України «Про житлово - комунальні
послуги» послуги з централізованого
опалення та постачання гарячої води
віднесені до житлово - комунальних
послуг.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги», споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Судом установлено, що Публічне
акціонерне товариство «Херсонська
теплоелектроцентраль» надає послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води у тому числі і
до будинку АДРЕСА_1

ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1,
має відкритий у позивача особовий
рахунок НОМЕР_1, згідно якого ведеться
облік розрахунків за надані послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води.

Із особового рахунку, відкритого на
ім'я ОСОБА_3 вбачається, що борг по
оплаті за послуги з теплопостачання у
неї утворився, починаючи з лютого 1998
року.

Відповідно до ст.ст. 71, 75 ЦК УРСР, який
був чинним до 01.01.2004 року, загальний
строк для захисту права за позовом
особи, право якої порушено (позовна
давність), встановлюється в три роки та
позовна давність застосовується
судом, арбітражем або
третейським судом незалежно від заяви
сторін.

Відповідно до ст.257 ЦК України, позовна
давність встановлюється у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин 3,4 статті 267 ЦК
України, позовна давність
застосовується судом лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення. Сплив позовної давності,
про застосування якої заявлено
стороною у спорі, є підставою для
відмови у позові.

ОСОБА_3 звертаючись до суду із заявою
про перегляд заочного рішення порушила
клопотання про застосування наслідків
спливу строку позовної давності.

Матеріали справи свідчать про те, що
Публічне акціонерне товариство
«Херсонська теплоелектроцентраль»
звернулося до суду із позовом про
стягнення заборгованості за послуги з
централізованого опалення та
постачання гарячої води за період з
лютого 1998 року по квітень 2014 року, лише
12.06.2014 року, тобто з пропуском строку
позовної давності, і поважність причин
пропуску цього строку ним не наведено.

Суд першої інстанції вирішуючи спір не
врахував положення ст.ст. 71, 75 ЦК УРСР
(який був чинним до 01.01.2004 року) та ст. 257
ЦК України, не звернув уваги на те, що
борг по оплаті послуг з
теплопостачання та гарячого
водопостачання у відповідача
утворився, починаючи з лютого 1998 року
по квітень 2014 року, Публічне акціонерне
товариство «Херсонська
теплоелектроцентраль» звернулося до
суду із позовом про стягнення
заборгованості лише 12.06.2014 року, і
поважних причин пропуску цього строку
ним не наведено, що свідчить про
пропуск строку позовної давності про
що було заявлено відповідачем у ході
перегляду заочного рішення суду, а
наданий позивачем розрахунок не
підтверджує визнання ОСОБА_3 наявну у
неї заборгованість з 1998 року, а
свідчить лише про сплату нею з 2009 року
поточних платежів, і наявні в
матеріалах справи судові накази від
12.08.2011 року, 18.02.2014 року, що були
скасовані ухвалами суду від 11.11.2011 року,
20.03.2014 року, не свідчать про переривання
строку позовної давності в порядку
передбаченому ст. 264 ЦК України, тому
дійшов помилкового висновку про
стягнення заборгованості за період з
лютого 1998 року по квітень 2014 року у
повному обсязі.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що заборгованість за спожиту
теплову енергію і гаряче
водопостачання підлягає стягненню за
період з червня 2011 року по квітень 2014
року, що становить 1093 грн. 68 коп. (6640 грн.
53 коп. - 5578 грн. 90 коп.), тобто в межах
строків позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що рішення суду, як
таке, що ухвалено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
слід змінити, зменшивши з 6640 грн. 53 коп.
до 1093 грн. 68 коп. з викладених вище
підстав.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія
суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського
районного суду м. Херсона від 23 липня 2014
року змінити, зменшивши розмір
стягнутих з ОСОБА_3 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Херсонська теплоелектроцентраль» в
рахунок боргу за спожиту теплову
енергію і гаряче водопостачання
грошових коштів з 6640 грн. 53 коп. до 1093
грн. 68 коп.

Рішення суду в частині розподілу
судових витрат залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції
набирає законної сили негайно з дня
його проголошення і може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів, шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:

Судді: