Справа № 0431/1479/12
РІШЕННЯ

іменем України

"06" березня 2014 р.
смт. Петриківка

Петриківський районний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Говорухи В.О.,

при секретарі Горбулі М.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

та представника третьої особи:
Миршавки В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання
недійсним державних актів і рішення
сесії Миколаївської селищної ради
Петриківського району
Дніпропетровської області та
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, треті особи:
Миколаївська селищна рада, приватне
підприємство "Азимут-К", відділ
Держземагентства у Петриківському
районі та реєстраційна служба
Петриківського районного управління
юстиції Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2012 року до Петриківського
районного суду Дніпропетровської
області звернулася ОСОБА_1 з позовом до
ОСОБА_3 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою, третя
особа: Миколаївська селищна рада
Петриківського району
Дніпропетровської області.

12 грудня 2013 року, після проведення
судової експертизи, позивач подала до
суду уточнену позовну заяву в якій
просить визнати недійсними державні
акти (серія ВЛ № 024575; № 024576) на право
приватної власності на земельні
ділянки: площею 0,1500 га. (кадастр, номер
№ :03:001:0125) для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, площею - 0,2200 га.
(кадастр. № :03:001:0126) для ведення
особистого селянського господарства
(відповідно зареєстрованих за реєстр.
№ 13; 12) від 01.11.2010 року видані
на ім'я ОСОБА_3 та рішення сесії
Миколаївської селищної ради від 25.06.2008
р. № 519/1-19V в частині передачі
відповідачці у приватну власність
зазначених земельних ділянок за
адресою: АДРЕСА_1. Визначити порядок
користування земельною ділянкою,
площею - 5719,60 кв.м., що розташована за
адресою: АДРЕСА_2, розділивши її між
співвласниками ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в
рівних частках по ? частині кожному
відповідно до варіанту № 1 Висновку №
1545-13 судової земельно-технічної
експертизи Дніпропетровського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 25.09.2013 року. Стягнути з
відповідачки ОСОБА_3 на користь
позивача судові витрати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим,
що їй на підставі договору
купівлі-продажу від 04.08.2006 р. (реєстр №
1224), належить ? частина житлового
будинку та господарських будівель та
споруд, що розташовано на земельній
ділянці за адресою: АДРЕСА_2.

Відповідачці по справі - ОСОБА_3
належить інша ? частина вищевказаного
житлового будинку на підставі
нотаріально посвідченого договору
купівлі-продажу від 19.03.2008 р.
(реєстровий № 464).

Домоволодіння складається з: 2-х
квартирного житлового будинку А-1,
загальною площею 57,7 кв.м., житловою - 22,7
кв.м., нежитловими прибудовами «а-1»,
«а-1», літньої кухні «В-1», підвалу «пд»,
навісу «Г-1», вбиральні «Е-1», сараю «Ж-1»,
сараю «К-1», вбиральня « 1-1», колодязю №
1, хвіртки №, хвіртки № 3, огорожа № 4,
огорожа № 5, огорожа № 6, свердловина №
7.

Площа земельної ділянки домоволодіння
АДРЕСА_2 з урахуванням кадастрової
зйомки та меж земельної ділянки, які
встановлені відповідно до технічного
паспорту МБТІ та згідно з фактичним
користуванням складає - 5719,60 кв.м.

На ? частку земельної ділянки в
користування кожному з співвласників
будинку АДРЕСА_2 повинно бути виділена
земельна ділянка площею 2859,8 кв.м.
(5719,6:2=2859,8).

Вона наполягає на розподілі земельної
ділянки відповідно до 1 варіанту
передбаченим висновком № 1545-13 судової
земельно-технічної експертизи ДНІСЕ,
оскільки він відповідає порядку
користування співвласниками
приміщення житлового будинку,
будівлями та спорудами, а також вимогам
будівельних норм.

Як вибачається з п.1,3 вищевказаного
висновку експерта при отриманні
державних актів кадастровий номер
030010125 та № 030010125 виданих на
імя ОСОБА_3 01.11.2010 р. та зареєстрованих,
як державні акти на земельну ділянку
АДРЕСА_1 має місце самозахват частини
земельної ділянки, що належить до
присадибної території домоволодіння,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

При дослідженні встановлено, що при
розробці технічної документації із
землеустрою, щодо складання державного
акту ОСОБА_3, ПП «Азимут-К», частина
земельної ділянки площею 1011 ,5 кв.м.,
зазначена у державному акті
кадастровий номер 030010125, як
земельна ділянка АДРЕСА_1, - є земельною
ділянкою домоволодіння АДРЕСА_2, на
даній ділянці розташовані частина
житлового будинку літ. А-1 (кв. №1) та
споруди і будівлі.

Земельна ділянка кадастровий номер
030010125 площею 2200,00 кв.м. зазначена у
дреж.акті, як земельна ділянка
розташована по АДРЕСА_1 є земельною
ділянкою домоволодіння АДРЕСА_2 та
використовується для ведення
особистого селянського господарства,
огород.

Документів, щодо зміни адреси частини
земельної ділянки АДРЕСА_2 на земельну
ділянку АДРЕСА_1- відсутні.

Площа земельних ділянок, які в
державних актах зазначені як земельна
ділянка АДРЕСА_1, а є частиною земельної
ділянки АДРЕСА_2 не відповідають ?
частини земельної ділянки АДРЕСА_2.

Крім того, межі земельних ділянок за
державним актом кадастр, номер
030010125 не відповідають вимогам
будівельних норм та правил, а саме:
відповідно до вимог п.3.25* ДБН, 360-92**
«Містобудування. Планування, забудова
міських і сільських і сільських
поселень».

Позивач ОСОБА_1 з відповідачкою ОСОБА_3
не узгоджувала розподіл земельної
ділянки та встановлення меж земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_2.
Відповідачка її ввела в оману,
запевнивши, що її підпис у акті
узгодження меж земельних ділянок,
свідчить, що вона не заперечує проти
приватизації її земельної ділянки
АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що при наявності таких
порушень, вищевказані державні акти та
рішення сесії з цього приводу повинні
бути визнані недійсними, оскільки вони
ухвалені з порушенням діючого
законодавства.

На підставі рішення п'ятої сесії
п'ятого скликання Миколаївська селищна
рада Петриківського району
Дніпропетровської області № 115-5У від
24.11.2006 р. їй передано безкоштовно у
власність земельну ділянку загальною
площею 0,37 га з них 0,15 га для
обслуговування житлового будинку та 0,22
га для ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_2.

Державного акту на право приватної
власності на землю вона не отримала.

На протязі останніх років між
співвласниками житлового будинку
постійно виникають суперечки стосовно
користування земельною ділянкою.

Вирішити даний спір у добровільному
порядку відповідачка не бажає, тому
вона змушена звернутися до суду з
відповідним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні
підтримала позовні вимоги.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому
засіданні підтримала позовні вимоги
посилаючись на обставини викладені в
позовах.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
заперечувала проти задоволення
позовних вимог та пояснила, що про
існування спору щодо порядку
користування спільною земельною
ділянкою з позивачем вона дізналася
лише після пред'явлення позову до суду.
Вона є власником житлового будинку по
АДРЕСА_1 та ? частини будинку по АДРЕСА_2.
Вважає, що вона правомірно отримала
правовстановлюючі документи на
земельну ділянку по АДРЕСА_1, оскільки
виконала всі вимоги закону. Так вона
звернулася з відповідною заявою до
Миколаївської селищної ради і отримала
рішення про передачу їй у власність
земельної ділянки по вАДРЕСА_1,
звернувшись до ліцензійної
організації виготовила технічну
документацію та державні акти на
земельну ділянку. При цьому, визначення
меж земельної ділянки проходило в
присутності працівника Миколаївської
селищної ради та по межам визначеним з
1969 року - по наявній дерев'яній огорожі.

ОСОБА_3 стверджує, що жодних заперечень
позивач ОСОБА_1, при підписанні акту
погодження меж земельної ділянки, не
виказувала, хоча з ним та схемою була
ознайомлена належним чином.

Крім того, відповідач вважає позовні
вимоги безпідставними, оскільки
земельну ділянку по АДРЕСА_2 вона ще не
приватизувала.

Представник третьої особи:
Миколаївської селищної ради
Петриківського району
Дніпропетровської області - Миршавка
В.П. в судовому засіданні пояснив, що не
заперечує проти задоволення позовних
вимог та вважає, що неправильним було
рішення Миколаївської селищної ради
про виділення відповідачу земельної
ділянки без фактичного розділу
земельної ділянки по АДРЕСА_2 на дві
рівні частини.

Представник третьої особи: приватного
підприємства "Азимут-К" в судове
засідання, будучи належним чином
повідомлений про час та місце судового
засідання, до суду не з'явився.

Представник третьої особи:
реєстраційної служби Петриківського
районного управління юстиції
Дніпропетровської області в судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання повідомлений
належним чином.

Представник третьої особи: відділу
Держземагентства у Петриківському
районі в судовому засіданні пояснив, що
він заперечує проти задоволення
позовних вимог, оскільки жодного
порушення прав та інтересів позивача
немає. Так, позивач не є власником
земельної ділянки по АДРЕСА_2, оскільки
не виготовила правовстановлюючі
документи на дану земельну ділянку,
отже власником цієї землі є селищна
громада Миколаївки.

Крім того, є безпідставними позовні
вимоги про визнання недійсним
державного акту та рішення
Миколаївської селищної ради про
передачу земельної ділянки у власність
відповідачу, так як вони видані
законного, з дотриманням норм
визначених Земельним кодексом України
та без будь-яких порушень.

Однак, ОСОБА_5 пояснив, що згідно
встановлених правил не вірним є
виготовлення одного державного акту
(однією земельною ділянкою) на дві
земельні ділянки, які мають різну
адресу та перебувають у власності
особи на підставі двох різних
правовстановлюючих документів.

Крім того, земельна ділянка для ведення
особистого селянського господарства,
яка перебувала в користуванні
попередніх власників житлового
будинку по АДРЕСА_2, не була їх
власністю та відповідно не перейшла до
сторін, як покупців ? частини житлового
будинку. Тому, така земельна ділянка є
власністю Миколаївської селищної ради,
яка правомірно розпорядилася нею та
безкоштовно передала її відповідачу,
тому дана земельна ділянка не може бути
предметом визначення порядку
користування між сторонами за даним
позовом.

Заслухавши сторони, їх представників
та вивчивши матеріали справи, суд
вважає в задоволенні позовних вимог
відмовити в повному обсязі з
наступного.

В судового засіданні встановлені
наступні обставини та відповідні до
них правовідносини.

ОСОБА_1 на підставі договору
купівлі-продажу від 04.08.2006 р. (реєстр №
1224), належить ? частина житлового
будинку та господарських будівель та
споруд, розташовані за адресою: АДРЕСА_2
(а.с. 11).

ОСОБА_3 належить інша ? частина
вищевказаного житлового будинку на
підставі нотаріально посвідченого
договору купівлі-продажу від 19.03.2008 р.
(реєстровий № 464) (а.с. 51-53).

Домоволодіння складається з: 2-х
квартирного житлового будинку А-1,
загальною площею 57,7 кв.м., житловою - 22,7
кв.м., нежитловими прибудовами «а-1»,
«а-1», літньої кухні «В-1», підвалу «пд»,
навісу «Г-1», вбиральні «Е-1», сараю «Ж-1»,
сараю «К-1», вбиральня « 1-1», колодязю №
1, хвіртки №, хвіртки № 3, огорожа № 4,
огорожа № 5, огорожа № 6, свердловина № 7
(а.с. 6-9, 61-67).

Крім зазначеного, ОСОБА_3 на підставі
договору купівлі-продажу від 20.03.2008 р.
(реєстр № 474), належить житловий будинок
та господарські будівлі та споруди,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
54-60).

Рішенням Миколаївської селищної ради
Петриківського району
Дніпропетровської області № 115-5V від
24.11.2006 р. ОСОБА_1 передано безкоштовно у
власність земельну ділянку загальною
площею 0,37 га з них 0,15 га для
обслуговування житлового будинку та 0,22
га для ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_2 (а.с. 12).

Державні акти на право приватної
власності на землю за адресою: АДРЕСА_2,
жодна із сторін не виготовляли.

На підставі державних актів серія ВЛ №
024575; № 024576, ОСОБА_3 є власником
земельних ділянок: площею 0,1500 га.
(кадастр, номер № :03:001:0125) для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель та площею - 0,2200 га. (кадастр. №
:03:001:0126) для ведення особистого
селянського господарства (відповідно
зареєстрованих за реєстр. № 13;
12) від 01.11.2010 року розташовані за
адресою: АДРЕСА_1. Вказані державні акти
видані відповідачу на підставі рішення
сесії Миколаївської селищної ради від
25.06.2008 р. № 519/1-19V (а.с. 33-50).

Згідно ст. 40 Земельного кодексу України
(далі ЗК України)громадянам України за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування
можуть передаватися безоплатно у
власність або надаватися в оренду
земельні ділянки для будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і гаражного
будівництва в межах норм, визначених
цим Кодексом.

Статтями 80 та 81 ЗК України передбачено,
що суб'єктами права власності на землю
є: громадяни та юридичні особи - на
землі приватної власності;
територіальні громади, які реалізують
це право безпосередньо або через
органи місцевого самоврядування, - на
землі комунальної власності; держава,
яка реалізує це право через відповідні
органи державної влади, - на землі
державної власності.

Громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності;

Згідно ст. 116 ЗК України (в редакції на
час прийняття рішення про передачу у
власність земельної ділянки - 25.06.2008
року) громадяни та юридичні особи
набувають права власності та права
користування земельними ділянками із
земель державної або комунальної
власності за рішенням органів
виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах
їх повноважень, визначених цим
Кодексом.

Безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Стаття 118 ЗК України (в редакції на час
прийняття рішення про передачу у
власність земельної ділянки - 25.06.2008
року) визначає, порядок безоплатної
приватизації земельних ділянок
громадянами.

Згідно ст. 120 ЗК України до особи, яка
придбала житловий будинок, будівлю
або споруду, переходить право
власності на земельну ділянку, на якій
вони розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, встановлених
договором.

Якщо договором про відчуження
житлового будинку, будівлі або споруди
розмір земельної ділянки не
визначено, до набувача переходить
право власності на ту частину
земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування.

Стаття 121 ЗК України визначає, що
громадяни України мають право на
безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах:

б) для ведення особистого селянського
господарства - не більше 2,0 гектара;

г) для будівництва і обслуговування
жилого будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
у селах - не більше 0,25 гектара, в
селищах - не більше 0,15 гектара, в
містах - не більше 0,10 гектара.

Положення статей 125 та 126 ЗК України
визначають, що право власності та
право постійного користування на
земельну ділянку виникає після
одержання її власником або
користувачем документа, що посвідчує
право власності чи право постійного
користування земельною ділянкою, та
його державної реєстрації.

Право власності на земельну ділянку
і право постійного користування
земельною ділянкою посвідчується
державними актами.

Статтею 140 ЗК України передбачені
підстави припинення права власності на
земельну ділянку.

Згідно ст. 198 ЗК України кадастрові
зйомки - це комплекс робіт,
виконуваних для визначення та
відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає:

а) геодезичне встановлення меж
земельної ділянки;

б) погодження меж земельної ділянки з
суміжними власниками та
землекористувачами;

в) відновлення меж земельної ділянки на
місцевості;

г) встановлення меж частин земельної
ділянки, які містять обтяження та
обмеження щодо використання землі;

ґ) виготовлення кадастрового плану.

З огляду на зазначене суд вважає, що
відповідач належним чином набула право
власності на земельні ділянки площею
0,1500 га. (кадастр, номер № :03:001:0125)
призначену для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель та площею 0,2200
га призначену для ведення особистого
селянського господарства (кадастр. №
:03:001:0126), розташовану за адресою
АДРЕСА_1, оскільки витримані всі вимоги
закону.

Так, ОСОБА_3 в передбаченому законом
порядку звернулася з заявою до органу
місцевого самоврядування, який в межах
наданих повноважень, з дотриманням
встановлених обмежень щодо розміру
земельної ділянки, прийняв рішення про
передачу її у власність відповідача.
ОСОБА_3 замовивши в ліцензійній
організації проект відведення
земельної ділянки, в подальшому
отримала передбачені дозволи та
державний акт на право власності на
земельну ділянку.

Твердження позивача, що вона була
введена в оману відповідачем, щодо якої
саме вона земельної ділянки
погоджувала її межі, спростовуються
дослідженим в судовому засіданні актом
встановлення меж земельної ділянки в
натурі від 24.02.2009 року, де зазначено, що
встановлюються межі земельної ділянки
по АДРЕСА_1 загальною площею 0,37 га із
встановленням межових знаків в
кількості 11 шт. Розмір та місце
знаходження земельної ділянки
показані на кресленні. (а.с. 44).

Крім того, при переході до сторін права
власності на частини домоволодіння, по
АДРЕСА_2, до них як покупців, згідно
положень ст. 120 ЗК України, переходить
право на ту частину земельної ділянки,
яка зайнята житловим будинком,
будівлею або спорудою, та на частину
земельної ділянки, яка необхідна для їх
обслуговування. Тобто, твердження
позивача про придбання нею частини
земельної ділянки, призначеної для
ведення особистого селянського
господарства, при купівлі ? частини
домоволодіння по АДРЕСА_2, помилкові та
не ґрунтуються на законі.

Отже, відповідач є належним власником
земельних ділянок по АДРЕСА_1.

Відповідно до принципу змагальності та
обов'язку доказування передбачених ст.
10 та 60 ЦПК України, суд вважає не
доведеним перед судом існування жодних
підстав, вважати рішення Миколаївської
селищної ради про передачу ОСОБА_3 у
власність земельної ділянки та,
відповідно, державних актів на право
приватної власності на земельні
ділянки недійсними, тому в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_1 про визнання
недійсними рішення сесії
Миколаївської селищної ради від 25.06.2008
р. № 519/1-19V в частині передачі
відповідачці у приватну власність
зазначених земельних ділянок за
адресою: АДРЕСА_1. та державних актів
(серія ВЛ № 024575 та № 024576) на право
приватної власності на земельні
ділянки: площею 0,1500 га. (кадастр, номер
№ :03:001:0125) для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель, площею - 0,2200 га.
(кадастр. № :03:001:0126) для ведення
особистого селянського господарства
(відповідно зареєстрованих за реєстр.
№ 13; 12) від 01.11.2010 року видані
на ім'я ОСОБА_3, в розумінні
вищезазначених нормативно-правових
актів, що визначають порядок
приватизації земельних ділянок, не
доведеними та безпідставними, тому в їх
задоволенні слід відмовити.

Як встановлено в судовому засіданні,
ніхто із сторін, як співвласників
домоволодіння по АДРЕСА_2 не
приватизував свою частку земельної
ділянки шляхом отримання державного
акту на право власності на земельну
ділянку, враховуючи, що дана земельна
ділянка перебуває на території селища
Миколаївка, саме територіальна громада
Миколаївської селищної ради є
власником даної земельної ділянки.

Крім зазначеного, виділення часток в
спільній частковій власності сторін на
домоволодіння в натурі не проведено,
хоча між сторонами досягнутого
усталеного порядку користування
спільним майном.

Враховуючи правовідносини, що склалися
між сторонами, оцінюючи відповідно до
правил визначених статтями 58 та 59 ЦПК
України на предмет відповідності та
належності висновок експерта № 1545-13
від 25.09.2013 року щодо самозахвату
частини земельної ділянки, що належить
до присадибної території
домоволодіння, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3 при виготовленні
державних атів на право на земельні
ділянки на ім'я відповідача (а.с. 154-162)
суд не приймає його як допустимий доказ
вказаної обставини та на підтвердження
існування пору між сторонами, оскільки
як свідчить дослідча частина даного
висновку, експертом взято розмір
земельної ділянки (5719,60 кв.м)
домоволодіння АДРЕСА_2 із кадастрової
зйомки проведеної на підставі
технічного паспорта МБТІ та згідно
фактичного користування, що не є
належними джерелами для визначення
розмірів земельної ділянки. До
загального розміру земельної ділянки
експертом враховано частина земельної
ділянки виділеної ОСОБА_3 для ведення
особистого селянського господарства,
яка належним чином передана їй у
власність. При цьому, суд бере до
уваги, що на даний час межі земельної
ділянки АДРЕСА_2 на місцевості не
визначені в передбаченому законом
порядку: шляхом їх погодження з
суміжними співвласниками та
встановлення межових знаків. Зазначене
свідчить про можливу помилку експерта
при наданні такого висновку.

Згідно вищевказаного висновку
експерта, ним встановлено, що при
розробці технічної документації із
землеустрою, щодо складання державного
акту ОСОБА_3, ПП «Азимут -К», частина
земельної ділянки площею: 1011,5кв.м
зазначена в державному акті
кадастровий номер 030010125, як
земельна ділянка АДРЕСА_1, є земельною
ділянкою домоволодіння АДРЕСА_2 на
даній земельній ділянці розташовані:
частина житлового будинку літ. А-1
(кв.№1). літня кухня В-1, навіс літ.Г-1 .
сарай літ. К-1, вбиральня літ. Е-1, навіс (в
технічному паспорті не зазначений),
свердловина № 7. Так зазначене не може
бути враховане як підстава для
скасування вищевказаного державного
акту за позовом ОСОБА_1 так як нею не
доведено, що вказана обставина
будь-яким чином порушує її права та
інтереси. Миколаївська селищна рада, як
попередній власник приватизованої
земельної ділянки, до відповідача з
такою вимогою не звернулась.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України). Статті 152 та 153 ЗК України
визначають способи захисту прав на
земельні ділянки та гарантії права
власності на земельну ділянку.

Враховуючи зазначене суд вважає, що
позивачем не доведено існування
порушення її прав та інтересів, що
потребує судового захисту у вигляді
визначення того чи іншого порядку
користування земельною ділянкою,
оскільки позивачем не зазначено та не
доведено в суді порушення її права
користування належною їй часткою в
спільній частковій власності на
домоволодіння чи при реалізації права
на приватизацію земельної ділянки з
боку відповідача, в тому числі, шляхом
приватизації земельної ділянки по
АДРЕСА_1. Тому, позовні вимоги ОСОБА_1
щодо визначення порядку користувач
земельною ділянкою по АДРЕСА_1, суд
вважає заявленими безпідставно та в їх
задоволенні відмовити.

Керуючись правилами розподілу судових
витрат встановленими ст. 88 ЦПК України,
оскільки в задоволенні позову
відмовлено, судові витрати понесені
позивачем відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та
керуючись статтями 40, 80, 81, 116, 118, 120, 121, 125,
140, 152, 153 та 198 23 Земельного кодексу
України (в редакції чинній на 25 червня
2008 року) та статтями 10, 11, 60, 212 та 214 ЦПК
України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про визнання недійсним
державних актів і рішення сесії
Миколаївської селищної ради
Петриківського району
Дніпропетровської області та
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, треті особи:
Миколаївська селищна рада, приватне
підприємство "Азимут-К", відділ
Держземагентства у Петриківському
районі та реєстраційна служба
Петриківського районного управління
юстиції Дніпропетровської області,
відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі
протягом десяти днів з дня отримання
його копії, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: В. О. Говоруха