Справа № 1308/2-1604/11
Головуючий у 1 інстанції: Мікула В.Є.
Провадження № 22-ц/783/1271/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря:
Брикайло М.В.,

представника позивача ОСОБА_2,
відповідача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4, розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Львові цивільну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_5 та його представника
ОСОБА_2 на рішення Жовківського
районного суду Львівської області від
10 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, приватного
нотаріуса Жовківського районного
нотаріального округу ОСОБА_7,
Дублянської міської ради, Управління
Держкомзему у Жовківському районі
Львівської області, третя особа: відділ
Державної виконавчої служби
Жовківського районного управління
юстиції Львівської області про
визнання недійсними договору
купівлі-продажу земельної ділянки,
повернення коштів та визнання
державного акту на право власності на
землю недійсним,-

встановила:

В листопаді 2011 року позивач ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6,
ОСОБА_3, приватного нотаріуса
Жовківського районного нотаріального
округу ОСОБА_7, третя особа: відділ
Державної виконавчої служби
Жовківського районного управління
юстиції Львівської області про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу земельної ділянки
площею 0,0800 га., розташованої АДРЕСА_1,
посвідченого 19.03.2010 року приватним
нотаріусом Жовківського районного
нотаріального округу ОСОБА_7 та про
зобов'язання ОСОБА_6 повернути ОСОБА_3
47552 грн. отриманих за цим договором.

Ухвалою Жовківського районного суду
Львівської області від 19 березня 2012
року вказані позовні вимоги ОСОБА_5
об'єднанні в одне провадження з його ж
позовними вимогами до Дублянської
міської ради, Управління Держкомзему у
Жовківському районі Львівської
області, ОСОБА_3, третя особа: Відділ
Державної виконавчої служби
Жовківського районного управління
юстиції Львівської області про
визнання недійсним державного акту про
право власності на земельну ділянку
серії ЯК « 1266109 виданого ОСОБА_3 на
земельну ділянку площею 0,0800 га.
розташованої АДРЕСА_1.

Рішенням Жовківського районного суду
Львівської області від 10 грудня 2013 року
у задоволенні вказаних позовних вимог
ОСОБА_5 відмовлено.

Це рішення суду оскаржили позивач
ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_2. В
апеляційній скарзі, посилаються на
незаконність, необґрунтованість
оскаржуваного рішення, допущені судом
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права при вирішенні
спору, вказують на постановлення
рішення без повного та всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів.
Посилаючись на недійсність договору
купівлі-продажу спірної земельної
ділянки, апелянти стверджують, що суд
залишив без уваги при ухваленні
рішення положення ч.1 ст.215 ЦК України
щодо недійсності договору, виходячи із
того, що до укладення оспорюваного
договору купівлі-продажу судом було
накладено заборону на відчуження
спірної земельної ділянки, а тому
будь-які дії щодо оформлення права
власності на таку земельну ділянку є
незаконними. Апелянти просять рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
повністю відмовити у задоволенні
позовних вимог (т.2 а.с.19).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_2 в
заперечення доводів апеляційної
скарги, заперечення на скаргу
відповідача ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та позовних
вимог, колегія суддів не вбачає
достатніх підстав для задоволення
скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України
визначено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ч.1 ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України.

Відповідно до ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України,
що діяла на час укладення оспорюваного
правочину, недійсність правочину може
бути обумовлена порушенням лише тих
умов його укладення, що визначені
вказаними правовими нормами, а саме:
зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам супільства; особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності;
волевиявлення учасника має бути
вільним і відповідати його внутрішній
волі; правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним; правочин, що
вчиняється батьками (усиновлювачами),
не може суперечити правам та інтересам
їхніх малолітніх, неповнолітніх чи
непрацездатних дітей.

Згідно ст.ст.215, 216 ЦК України вимога про
визнання оспорюваного правочину
недійсним та про застосування
наслідків його недійсності, а також
вимога про застосування наслідків
недійсності правочину може бути
заявлена як однією із сторін правочину,
так і іншою заінтересованою особою,
права та законні інтереси якої
порушено вчиненням правочину.

Як вбачається з матеріалів справи
та беззаперечно встановлено судом 19
березня 2010 року між ОСОБА_6, як
продавцем, та ОСОБА_3, як покупцем, було
укладено договір купівлі-продажу
земельної ділянки, за яким останній
набув у власність належну продавцю на
праві власності земельну ділянку
площею 0,0800 га. розташовану АДРЕСА_1 з
цільовим призначення «для будівництва
і обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд (т.1
а.с.6) та оформив на себе державний акт
на право власності на вказану земельну
ділянку серії ЯК№126109 (т.1а.с.27,28).

Звернувшись до суду із позовом
про визнання зазначеного договору
купівлі-продажу земельної ділянки
недійсним із застосуванням наслідків
такої недійсності, позивач ОСОБА_5
виходив із того, що в момент вчинення
вказаного правочину ця земельна
ділянка перебувала під забороною
відчуження відповідно до ухвали
Жовківського районного суду
Львівської області від 13 березня 2009
року у зв'язку із стягненням
грошового боргу з ОСОБА_6 на користь
ОСОБА_5.

У відповідності до положень ст.138
ЗК України угоди про перехід права
власності на земельні ділянки
укладаються в письмовій формі та
нотаріально посвідчуються. Угоди
повинні містити: а) назву сторін
(прізвище, ім'я та по батькові
громадянина, назва юридичної особи);б)
вид угоди;в) предмет угоди (земельна
ділянка з визначенням місця
розташування, площі, цільового
призначення, складу угідь, правового
режиму тощо); г) документ, що
підтверджує право власності на
земельну ділянку;ґ) відомості про
відсутність заборон на відчуження
земельної ділянки;д) відомості про
відсутність або наявність обмежень
щодо використання земельної ділянки за
цільовим призначенням (застава, оренда,
сервітути тощо);е) договірну ціну;є)
права та обов'язки сторін;ж)
кадастровий номер земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст.38 Інструкції
"Про порядок вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України" затвердженої
наказом Міністерства України від 03.03.2004
N 20/5 нотаріусом, діючою на час
укладення оспорюваного договору, при
посвідченні правочинів про відчуження
або заставу жилого будинку, квартири,
дачі, садового будинку, гаража,
земельної ділянки, іншого нерухомого
майна перевіряється відсутність
заборони відчуження або арешту майна.

Згідно витягу з єдиного реєстру
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна від 19.03.2010 року заборон та арештів
на земельну ділянку площею 0,0800 га.
розташованої АДРЕСА_1 немає(т.1 а.с.37,200).

Таким чином, при укладенні
оспорюваного договору купівлі-продажу
земельної ділянки між ОСОБА_6 та ОСОБА_3
19.03.2010 року були дотримані вимоги ст.203
ЦК України (станом на момент укладення
цього договору) та 138 ЗК України, а тому
колегія суддів погоджується з
висновками суду щодо відсутності
підстав визнання цього договору
недійсним та для задоволення позовних
вимог.

Поряд з цим, колегія суддів бере до у
ваги і ту обставину, що на спірній
земельній ділянці добросовісний
набувач ОСОБА_8 здійснив забудову
житлового будинку у відповідності до
рішення Дублянської міської ради
Жовківського району за №97 від 26.05.2011
року та у встановлений законом спосіб
оформив право власності на вказаний
будинок (т.1 а.с.29-33).

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, ч.1 п.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та його
представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовківського районного суду
Львівської області від 10 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Береза В.І.

Бойко С.М.