АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22ц/796/2843/14
Головуючий у 1 інстанції - Коваль О.А.
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 березня 2014 року
м.Київ

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
м.Києва у складі:

головуючого -
Панченка М.М.

суддів -
Кирилюк Г.М., Вербової І.М.

при секретарі -
Мікітчак А.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, який діє за дорученням ОСОБА_3,
на рішення Святошинського районного
суду м.Києва від 13 грудня 2013року у
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про
стягнення суми за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2012 року ОСОБА_1
звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3
і, з урахуванням уточнень до позову,
просила винести рішення, яким стягнути
з відповідача на свою користь
заборгованість за двома договорами
позики у загальній сумі 448.038 грн.48 коп.,
з урахуванням індексу інфляції та 3%
річних.

Послалась на те, що 15.06.2009 року
вона надала відповідачу позику у сумі
215.000 грн. на термін до 15.08.2009 року. А
також 23.06.2009 року надала відповідачу
позику у сумі 60.000 грн. на термін до
23.08.2009 року.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням
Святошинського районного суду м.Києва
від 13 грудня 2013 року позов задоволено
частково / а.с.166-167/.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 заборговану суму за
договором позики від 15.06.2009 року та від
23.06.2009 року у розмірі 352.269 грн.45 коп., а в
решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
скасувати рішення в частині відмови у
стягненні відсотків та стягнути з
відповідача на свою користь відсотки у
розмірі 96.938 грн.46 коп., з застосуванням
ст.1048 ЦК України, якою передбачене
стягнення відсотків у розмірі
подвійної облікової ставки НБУ, якщо
договором не встановлений інший розмір
відсотків /а.с.191-194/.

Скаржник ОСОБА_3 зазначив, що розписка
від 15.06.2009 року написана лише як намір
отримати кошти у сумі 215.000 грн. Але,
оскільки у позивачки такої суми не
було, він отримав від неї позику лише в
сумі 60.000 грн. за договором від 23.06.2009
року, які своєчасно повернув частинами.
При цьому, позивачка написала розписку
лише про повернення їй 16.10.2009 року
позики у сумі 5.000 грн. /а.с.171-172/.

Заслухавши доповідь по справі,
пояснення учасників процесу,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши апеляційні скарги у межах
заявлених доводів, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
апеляційних скарг та залишення без
змін рішення суду першої інстанції з
таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідно до розписок від 15 червня 2009
року та від 23.06.2009 року, позивач ОСОБА_1
надала відповідачу ОСОБА_3 дві позики
без нарахування відсотків, у розмірі,
відповідно, 215.000 грн., на термін до 15.08.2009
року, та 60.000 грн., на термін до 23.08.2009
року /а.с.39,40/.

Відповідно до ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Таким чином, судом встановлено, що між
сторонами виникли договірні відносини
позики, які регулюються ст.1046 ЦК
України, згідно якої, одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов"язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики), або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов»язання має виконуватись
належним чином, відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у
зобов»язанні встановлений строк його
виконання, то воно підлягає виконанню у
цей строк (термін).

На виконання договірних зобов»язань,
як встановлено судом першої інстанції,
відповідачем 16.10.2009 року, на погашення
позики від 23.06.2009 року, сплачено лише
5.000 грн. /а.с.37/.

Оскільки боржником на день закінчення
дії договорів, кошти не були повернуті,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

З урахуванням викладеного, суд першої
інстанції обгрунтовано стягнув з
відповідача на користь позивачки
позику: за договором від 15 червня 2009
року - у сумі 215.000 грн., та за договором
від 23.06.2009 року - у сумі 55.000 грн.

Встановлено також, що позивачка 24.08.2013
року збільшила позовні вимоги,
вимагаючи стягнення 3% річних за
прострочку погашення боргу та
інфляційних втрат, а також просила
застосувати ст.1048 ЦК України та
стягнути з відповідача на свою користь
відсотки на рівні облікової ставки НБУ
на суму позики з моменту її отримання
відповідачем по 24.10.2013 року /а.с.138-139/.

Задовольняючи позов в частині
стягнення відсотків за порушення
термінів погашення позики, суд першої
інстанції, керуючись вимогами ст.1050 ЦК
України обгрунтовано застосував ст.625
ЦК України, згідно якої боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов»язання, на вимогу кредитора
зобов»язаний сплатити три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Тобто, стягнення процентів за
користування чужими грошима, як
гарантія прав позикодавця, у розмірі 3%
річних відповідно до ч.2 ст.625 ЦК
України, має застосовуватися із дня,
наступного за днем, який визначено
сторонами, як строк виконання
зобов»язання.

З урахуванням цього, відповідно до ч.2
ст.625 ЦК України, суд першої інстанції
правомірно стягнув з відповідача на
користь позивачки: за договором від
15.06.2009 року - 3% річних, починаючи з 16.08.2009
року по 24.10.2013 року у сумі 27.054 грн. 66 коп.
та інфляційні втрати за цей же період у
сумі 38.485 грн.; та за договором позики
від 23.06.2009 року - 3% річних за період з
24.08.2009 року по 24.10.2013 року у сумі 6.884 грн.79
коп., та інфляційні втрати за цей же
період у сумі 9.845 грн.

Таким чином, з урахуванням розрахунку,
виконаного позивачем, з яким погодився
і суд першої інстанції, з відповідача
на користь позивача стягнуто за
договором від 15.06.2009 року
заборгованість, з урахуванням 3% річних
та інфляційних втрат, у сумі 280.539 грн.66
коп., та за договором позики від 23.06.2009
року, у сумі 71.729 грн.79 коп., а всього, у
сумі 352.269 грн.45 коп.

Колегія суддів вважає, що розрахунок
заборгованості виконаний правильно.

Відхиляючи доводи позивачки про
стягнення відсотків за користування
позикою на підставі ст.1048 ЦК України,
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що із аналізу указаної статті не
випливає обов»язковість стягнення
відсотків за користування позикою у
разі, якщо договором позики не
передбачалось стягнення плати за
користування чужими коштами, або коли
кредитор забажає стягувати відсотки
без попередньої згоди на це
позичальника, який, можливо, і не
погодився за таких умов укладати
договір позики.

Доводи скаржника ОСОБА_2, який діє за
дорученням ОСОБА_3, в частині того, що
відповідач не мав намір укласти
договір позики, а гроші фактично не
отримував - свого підтвердження у
судовому засіданні не знайшло.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Враховуючи Викладене, колегія суддів
дійшла висновку,що рішення суду першої
інстанції постановлене на повно
з»ясованих обставинах з дотриманням
вимог матеріального та процесуального
права, а доводи, викладені в
апеляційних скаргах не спростують
висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
який діє за дорученням ОСОБА_3,
відхилити, а рішення Святошинського
районного суду м.Києва від 13 грудня
2013року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів з дня набрання чинності шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий

Судді