АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., ПобірченкоТ.І.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача Чернікової Л.І.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на рішення
Оболонського районного суду м. Києва
від 30 вересня 2014 року в справі за
позовом Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_6 та
ОСОБА_3 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором
та зустрічним позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_6 про
визнання поруки припиненою,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року ПАТ «Альфа-Банк»
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6
та ОСОБА_3 про солідарне стягнення з
відповідачів заборгованості за
кредитним договором №2706/0508/77-277 від
22.05.2008 року в розмірі 1 092 269,01 грн., а саме
за кредитом 858 285,22 грн., по відсотках 212
331,88 грн., пеня 21 651,91 грн.

17.06.2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зустрічним позовом до ПАТ
«Альфа-Банк», третя особа - ОСОБА_6 про
визнання припиненою з 29.09.2013 року
поруки, яка виникла на підставі
договору поруки №2706/0508/77-277-Р-1 від 22.03.2011
року.

Рішенням Оболонського районного
суду м. Києва від 30.09.2014 року задоволено
первісний позов. Стягнуто солідарно з
ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на користь Банка
заборгованість за вище вказаним
кредитним договором, а саме
заборгованість за кредитом у розмірі 858
285,22 грн., заборгованість по відсоткам у
розмірі 212 331,88 грн. та пеню у розмірі 21
651,91 грн. В задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

Справа № 756/4756/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/13617/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Маринченко
М.М.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В. В
апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволенні первісного позову
відмовити, а зустрічний позов
задовольнити в повному обсязі. Апелянт
посилається на порушення та
неправильне застосування судом норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, неповним
з'ясуванням обставин справи. В
обґрунтування своїх доводів вказує, що
розрахунок здійснено невірно,
позивачем пропущені строки позовної
давності, вимоги позивача є
передчасними, оскільки не звертався з
попереднім повідомленням щодо
необхідності дострокового повернення
всієї суми заборгованості. Вважає, що
позивач не має правових підстав на
стягнення будь-яких коштів з
відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши наведені в скарзі доводи
та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення
первісного позову та відмову в
задоволенні зустрічного позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
наявні підстави для задоволення позову
про стягнення з відповідачів солідарно
заборгованості по кредиту, але
відсутні підстави для задоволення
зустрічного позову.

З таким висновком суду погоджується і
колегія суддів.

Під час розгляду справи в суді
встановлено, що 22.05.2008 року між ВАТ
«Сведбанк», правонаступником якого є
ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір №2706/0508/77-277, за
умовами якого Банк зобов'язався надати
позичальнику грошові кошти у вигляді
кредиту у розмірі 108 500 доларів США в
строк до 22.05.2028 року, а позичальник
зобов'язався повернути кредит та
сплатити проценти за користування
кредитом у розмірі 13% річних за весь
строк користування кредитом. За
умовами пунктів 3.1 та 3.3 договору
погашення кредиту та сплата
нарахованих відсотків здійснюються
позичальником шляхом щомісячних
платежів згідно графіку платежів (а. с.
18-22). Свої зобов'язання за кредитним
договором Банк виконав. Договором про
внесення змін і доповнень №1 до
кредитного договору від 22.03.2008 року:
сторони домовились, що на дату
укладення цього договору розмір
строкової заборгованості за кредитом
складає 93 132 дол. CШA, розмір
простроченої заборгованості за
кредитним договором складає 11 665,27
доларів США. Відповідно до п. 3.1.1
позичальник здійснює погашення
кредиту, починаючи з 10.05.2011 року шляхом
здійснення фіксованих платежів в
розмірі 1131,91 дол. США у чітко
встановлений договором термін (а. с.
23-24). Відповідно до п. 8.1 зазначеного
договору передбачено, що за порушення
терміну сплати ануїтетних платежів,
позичальник сплачує пеню за кожен день
прострочення в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ від суми
простроченого платежу за кожен день
прострочення в тому числі за день
погашення простроченої
заборгованості. Згідно пункту 8.5
кредитного договору сторони
встановили строк позовної давності за
будь-якими вимогами Банку, що
випливають з цього договору,
тривалістю 3 роки. 22.03.2011 року Банк та
позичальник уклали Договір про
внесення змін і доповнень №2 до
кредитного договору, яким визначили, що
на дату укладення цього договору
розмір строкової заборгованості за
кредитним договором становить 93132
долари США, розмір простроченої
заборгованості по кредиту становить
5923,95 доларів США, по процентах за
кредитним договором - 5741,32 долари США,
розмір строкової заборгованості по
процентах складає 707,85 доларів США.
Сторони домовились з 22.03.2011 року
збільшити суму заборгованості на
позичковому рахунку на суму залишків
на рахунках простроченої
заборгованості за кредитом та
простроченої заборгованості по
процентам, з урахуванням чого, станом
на 22.03.2011 року розмір строкової
заборгованості по кредитному договору
становить 104 797,27 доларів США. Також
сторони встановили розмір відсоткової
ставки за користування кредитними
коштами на рівні 13% річних за період з
дати укладання кредитного договору по
22.03.2011 року, 7% річних за період з 23
березня 2011 року по 09 лютого 2012 року, 10%
річних за період з 10 лютого 2012 року по 09
лютого 2013 року та 14,59% річних з 10 лютого
2013 року по 22 травня 2028 року. (а. с. 28-29). З
метою забезпечення виконання
зобов'язань за даним кредитним
договором, 22.03.2011 року між ПАТ
«Сведбанк», та ОСОБА_3 укладено договір
поруки № 2706/0508/77-277-Р-1, за умовами якого
поручитель зобов'язався відповідати
перед Банком за повне та своєчасне
виконання позичальником своїх
зобов'язань за кредитним договором (а.
с. 38). 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та
ПАТ «Дельта Банк» було укладено
договір купівлі-продажу прав вимоги за
вказаним кредитним договором та
договорами про внесення змін та
доповнень (а. с. 9), а 15.06.2012 року між ПАТ
«Дельта Банк» та ПАТ «Альфа банк»
укладено аналогічний договір, за яким
позивач прийняв всі права ПАТ
«Сведбанк» щодо права вимоги до
відповідача за кредитним договором та
його поручителя за договором поруки (а.
с. 10-16). Відповідач перестав сплачувати
кошти за вищезгаданим договором, в
зв'язку з чим виникла заборгованість в
розмірі 100 640,84 дол. США, що за курсом НБУ
на 10.02.2014 року складає 852 285,22 грн. (а. с. 42).
24.03.2014 року за №23452-102-6-6 позивач
направив відповідачам вимогу про
дострокове повернення кредиту, якою
повідомив про відступлення ПАТ
«Сведбанк» прав за кредитним договором
№ 2706/0508/77-277 від 22.05. 2008 року на користь
позивача, а також про наявність
заборгованості за кредитним договором
і необхідність її погашення на протязі
30 днів, відповідно до положень
кредитного договору (а. с. 43).

За змістом статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України
порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору з урахуванням вимог цього
Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, звичаїв ділового
обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав
споживачів» договір про надання
споживчого кредиту укладається між
кредитодавцем та споживачем,
відповідно до якого кредитодавець
надає кошти (споживчий кредит) або бере
зобов'язання надати їх споживачеві для
придбання продукції у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
споживач зобов'язується повернути їх
разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає
можливість зробити висновок про те, що
відповідач, який добровільно погодився
на умови кредитного договору, повинен
був належно їх виконувати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у
разі порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Договором поруки № 2706/0508/77-277-Р-1 від
22.03.2011 року, а саме п. 2 встановлено, що
поручитель несе солідарну
відповідальність з позичальником
перед Банком за виконання умов
основного зобов'язання усім належним
йому майном та грошовими коштами (а. с.
38).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України,
порука припиняється після закінчення
строку, встановленого в договорі
поруки. У разі, якщо такий строк не
встановлено, порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя. Якщо строк
основного зобов'язання не встановлений
або встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають з
кредитних правовідносин», якщо
кредитним договором не визначено інші
умови виконання основного
зобов'язання, то у разі неналежного
виконання позичальником своїх
зобов'язань за цим договором строк
пред'явлення кредитором до поручителя
вимоги про повернення отриманих у
кредит коштів має обчислюватись з
моменту настання строку погашення
зобов'язання згідно з такими умовами,
тобто з моменту настання строку
виконання зобов'язання у повному
обсязі або у зв'язку із застосуванням
права на повернення кредиту
достроково. Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення/вручення
йому вимоги про погашення боргу
(залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову. При цьому
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання.

Згідно з п.10 договору поруки, вказаний
договір набуває чинності з моменту
його підписання. Сторони, керуючись
умовами ч. 4 ст. 559 ЦК України,
встановили, що строк припинення поруки
є повне виконання позичальником або
поручителем своїх обов'язків і
передбачених основним зобов'язанням (а.
с. 38).

Відповідно до матеріалів справи,
відповідач всупереч умов вище
вказаного кредитного договору,
перестав сплачувати кошти, внаслідок
чого станом на 10.02.2014 року утворилась
заборгованість по кредиту в розмірі 100
640,84 дол. США, що за офіційним курсом НБУ
станом на 10.02.2014 року становить 858 285,22
грн., по відсоткам у розмірі 24897,62 дол.
США, що за офіційним курсом НБУ станом
на 10.02.2014 року становить 212 331,88 грн.

Таким чином, у відповідача перед Банком
виникли зобов'язання щодо повернення
заборгованості за вказаним кредитом.

Відповідно ч. 2 ст. 1050, ч. 2 ст. 1054 ЦК
України у разі порушення позичальником
своїх зобов'язань за кредитним
договором, кредитодавець має право
достроково стягнути заборгованість по
кредиту, відсоткам та комісії.

Відповідно до пунктів 9.1, 9.2 договору
про внесення змін і доповнень №1 до
кредитного договору №2706/0508/77-277 від
22.05.2008 року, у випадку невиконання
позичальником будь-яких своїх
зобов'язань за цим договором та у
випадку порушення позичальником
строків платежів, Банк має право
вимагати дострокового повернення
кредиту, сплати нарахованих процентів.
Вказана вимога направляється
позичальнику у письмовому вигляді та
підлягає виконанню у повному обсязі
протягом 30 днів з моменту її надсилання
Банком за адресою позичальника (а. с. 26).

Враховуючи наведені обставини, а також
те, що в суді першої інстанції було
встановлено, що відповідач свої
обов'язки за вищезгаданим кредитним
договором не виконав, колегія суддів
вважає висновки суду першої інстанції
щодо стягнення з відповідача та
поручителя суми заборгованості є
правильними.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні зустрічного
позову.

Висуваючи вимоги про визнання договору
поруки припиненим позивач за
зустрічним позовом зазначив, що у
березні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк»
звертався до суду з позовом про
звернення стягнення на предмет іпотеки
за іпотечним договором між ОСОБА_6 та
ВАТ «Сведбанк» (позов був залишено
судом без розгляду), що на думку
апелянта свідчить про направлення
позичальнику вимоги про дострокове
повернення кредиту, а з вищезгаданим
позовом Банк звернувся після спливу 6
місячного строку.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку»
визначено, що іпотека - вид
забезпечення виконання зобов'язання
нерухомим майном, що залишається у
володінні і користуванні іпотекодавця,
згідно з яким іпотекодержатель має
право в разі невиконання боржником
забезпеченого іпотекою зобов'язання
одержати задоволення своїх вимог за
рахунок предмета іпотеки переважно
перед іншими кредиторами цього
боржника у порядку, встановленому цим
Законом.

Аналіз вищезгаданого Закону дає
можливість зробити висновок про те, що
іпотека це спосіб забезпечення
виконання зобов'язань боржником шляхом
встановлення відносного правового
зв'язку між ним та кредитором і
сутність полягає у забезпеченні
виконання зобов'язання у випадках його
порушення.

За наведених обставин, звернення Банку
з вищезгаданим позовом неможливо
вважати направленням позичальнику
вимоги про дострокове повернення
кредиту, оскільки таких вимог
зазначений позов не містить.

На підставі викладеного висновки суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні зустрічного позову є
правильними.

При цьому приймаючи таке рішення
колегія суддів враховує, що посилання
апелянта на те, що суд першої інстанції
безпідставно не застосував до спірних
правовідносин строк позовної давності
є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що
загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що
договір банківського кредиту діяв до
11.05.2014 року, а ПАТ
«Альфа-Банк»звернулося до суду з
позовом у квітні 2014 року, тобто в межах
строку позовної давності.

Посилання апелянта на те, що розрахунок
заборгованості здійснено
невірно,колегія суддів не приймає до
уваги, оскільки відповідач в порушення
вимог ст.60 ЦПК України не надав суду
будь-яких розрахунків на спростування
розрахунків наданих позивачем.

Необґрунтованими, на думку колегії
суддів, є посилання апелянта на
відсутність у позивача правових
підстав на стягнення будь-яких коштів з
позичальника, оскільки вони
спростовуються матеріалами справи.
Так, відповідно до укладених договорів
купівлі-продажу між ПАТ «Альфа банк» та
ПАТ «Сведбанк» перший придбав право
вимоги до відповідача за кредитним
договором та його поручителя за
договором поруки (а. с. 9-16).

Доводи апелянта щодо відсутності у
позивача права вимагати погашення пені
у доларах США також є безпідставними та
не тягнуть за собою скасування або
зміни рішення суду першої інстанції.

Згідно до п.14 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судове
рішення», суд має право ухвалити
рішення про стягнення грошової суми в
іноземній валюті з правовідносин, які
виникли при здійсненні валютних
операцій у випадку і в порядку,
встановлених законом - ч.2 ст.192 ЦК,
Декрет КМУ від 19.02.1993 №15-93 «Про систему
валютного регулювання та валютного
контролю». Матеріали справи свідчать
про те, що сторони договору
Банківського кредиту самі визначили,
що договір укладається в іноземній
валюті, а саме доларах США, тобто на
такі умови добровільно погодився сам
відповідач.

Посилання апелянта на те, що вимоги
позивача є передчасними, також не
спростовують висновків суду першої
інстанції, оскільки 24.03.2014 року за
№23452-102-6-6 позивачем була направлена
вимога відповідачам про дострокове
повернення кредиту, а також про
наявність заборгованості за кредитним
договором і необхідність її погашення
на протязі 30 днів, відповідно до
положень кредитного договору (а. с. 43).

Таким чином, враховуючи вище викладене,
вимоги апелянта є недоведеними та
такими, що не знайшли своє
підтвердження при розгляді справи в
апеляційній інстанції, а тому не
заслуговують на увагу.

Отже, висновок суду відповідає вимогам
закону та матеріалам справи, а наведені
в апеляційній скарзі доводи висновок
суду не спростовують.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 в інтересах
ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м.
Києва від 30 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко