Справа № 2/267/42/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2014 року
м. Макіївка

Гірницький районний суд міста Макіївки
Донецької області в складі:

головуючого судді
Колієва С.А.

при секретарі
Забавській Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Макіївки
цивільну справу за позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» до ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

встановив:

21 березня 2013 року до Гірницького
районного суду м. Макіївки звернувся
ПАТ КБ «Приватбанк» з позовною заявою
до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за кредитним договором. В
обгрунтування позовних вимог
зазначено, що 05 жовтня 2005 року між ПАТ
КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4 був
укладений договір без номеру за
умовами якого остання отримала кредит
у розмірі 5000 гривень у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку за сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 48%
на рік на суму залишку заборгованості
за кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
умовами надання банківських послуг,
правилами користування платіжною
карткою складає між ним та банком
договір, що підтверджується підписом у
заяві. Внаслідок невиконання
відповідачем своїх зобов'язань за
договором станом на 06 березня 2013 року
утворилась заборгованість в розмірі 31
310,51 грн., яку позивач просить суд
стягнути з відповідача на його користь
та вирішити питання щодо розподілу
судових витрат.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав, просив його
задовольнити. У наступні судові
засідання не з"явився, клопотань про
перенесення розгляду справи не надав.
За таких обставин судом прийняте
рішення про можливість продовження
розгляду справи за відсутністю
представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_5, який
діє на підставі договору про надання
правової допомоги, позов не визнав,
заперечував проти його задоволення.
Вказав, що відповідно до умов договору
кінцевий строк повернення отриманого
кредиту був визначений строком дії
виданої кредитної картки тобто до
липня 2008 року. Позивач звернувся до
суду з вказаним позовом лише 21 березня
2013 року тобто з пропуском строку
позовної давності. Крім того, згідно
п.5.7 Правил користування платіжною
карткою передбачено право банку
вимагати дострокового виконання
Боргових зобов'язань в цілому або у
визначеній Банком частині у випадку
невиконання Отримувачем картки своїх
Боргових чи інших зобов'язань за цим
Договором. З представленого позивачем
розрахунку заборгованості
встановлено, що ОСОБА_4 порушила умови
укладеного договору ще у 2005 році не
сплативши своєчасно належний платіж, а
отже строк позовної давності має
відраховуватися саме з першої неуплати
відповідачем належної суми за
договором.

Вислухавши пояснення представників
сторін, перевіривши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що у
задоволенні позову слід відмовити з
таких підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

05 жовтня 2005 року між ПАТ КБ
«Приватбанк» та ОСОБА_4 був укладений
кредитний договір згідно якого ОСОБА_4
отримала кредит у розмірі 5000 гривень у
вигляді встановленого кредитного
ліміту на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 4% на місяць (48 % на рік) на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Сторони
також визначили порядок погашення
заборгованості: позичальник має
повертати заборгованість за кредитом
щомісячними платежами у розмірі 7% від
суми витрат.

Зазначені умови викладені у заяві
позичальника при отриманні кредиту, а
не у кредитному договорі, однак вказана
заява містить ознаки такого договору,
відповідач був ознайомлений з усіма
суттєвими умовами договору, про що
свідчить його підпис.

Вся інформація, яку банк має повідомити
позичальнику міститься у змісті
кредитного договору є вичерпною.
Підписавши договір ОСОБА_4 погодилася з
умовами надання кредиту.

Таким чином, волевиявлення ОСОБА_4 було
направлено на отримання грошей. ОСОБА_4
підтвердила свою згоду з умовами
кредитного договору і зобов'язалася їх
виконувати, засвідчивши це своїм
підписом.

Тим самим, ОСОБА_4 вчинила правочин у
письмовий формі, з умовами якого була
ознайомлена.

Відповідач ОСОБА_4 не виконала свої
зобов'язання належним чином, внаслідок
чого нею були порушені умови договору
про надання кредиту, у зв'язку з чим
станом на 06 березня 2013 року виникла
заборгованість перед позивачем у сумі
31 310,51 грн., з них: заборгованість за
кредитом 4 322,08 грн., заборгованість по
відсоткам за користування кредитом 25
021,26 грн., штраф (фіксована складова) 500,00
грн., штраф (процентна складова) 1 467,17
грн.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 627 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Аналіз наведених норм дає підстави для
висновку про те, що актами цивільного
законодавства України надано право
сторонам договору самим обирати спосіб
та порядок врегулювання спірних питань
щодо виконання умов договору, зокрема
тривалість позовної давності.

В заяві позичальника, завіреній
особистим підписом відповідача
зазначено, що ОСОБА_4 згодна, що ця заява
разом із запропонованими Приват Банком
Умовами і Правилами надання
банківських послуг та тарифами складає
між ним та Банком договір надання
банківських послуг.

Таким чином, підписуючи заяву
позичальника від 05 жовтня 2005 року,
ОСОБА_4 була ознайомлена з Умовами і
Правилами надання банківських послуг,
які були надані їй у письмовій формі, у
тому числі й з положеннями п. 9.12
зазначених Умов, яким передбачено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на такій же
термін, що відповідає ч. 1 ст. 259 ЦК
України.

Відповідно до змісту позову відповідач
отримав кредит 5 000,00 грн. на рік з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

В заяві кінцевий термін повернення
грошів, позичених ОСОБА_4 також
визначений кінцевим терміном дії
картки.

Як зазначено у заяві Банком на
виконання умов договору відповідачу
була надана картка за НОМЕР_1 термін дії
якої встановлений до липня 2008 року, що
підтверджується представленою в
судовому засіданні представником
відповідача карткою.

Відповідно до пункту 3.1.3 Умовам і
Правил надання банківських послуг за
закінченням строку відповідна карта
продовжується на новий строк (шляхом
надання Клієнту Карт з новим строком
дії).

В судовому засіданні сторонами, в тому
числі представником Банку, якому
надавався час для з'ясування цієї
обставини та надання такої інформації
в письмовому виді, не заперечувався той
факт, що саме ОСОБА_4 не було продовжено
строк дії карти та нова карта їй не була
видана, тому відповідно до частини
першої статті 61 ЦПК України ця
обставина не підлягає доказуванню.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Тому слід вважати, що 01 серпня 2008 року у
позивача виникло право вимагати
повернення кредиту згідно умов
кредитного договору.

Крім того, з Умов і Правил надання
банківських послуг вбачається, що
строк позовної давності не було
продовжено.

Банк звернувся з позовом до суду 21
березня 2013 року (а.с.1).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Відповідно до положень статті 257 та
частини 3 статті 267 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки та позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення, що було зроблено
представником відповідача у письмових
запереченнях проти позову.

За таких обставин, зважаючи на те, що
позивач звернувся з пропуском строку
позовної давності, заяв про його
відновлення не надав, у задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 525, 526, 530, 536, 546, 550 ЦК України та
керуючись ст. ст. 5, 60, 88, 213, 214, 215, 224 ЦПК
України, суд,-

вирішив:

У задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовити у повному обсязі.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до Апеляційного суду Донецької
області через Гірницький районний суд
м. Макіївки Донецької області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: