Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№22-ц/778/967/14
Головуючий у 1 інстанції Плечищева О.В.
Суддя-доповідач Дзярук М.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» на рішення
Оріхівського районного суду
Запорізької області від 25 листопада 2013
року у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ПАТ КБ «Приватбанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3
про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову позивач
зазначав, що відповідно до укладеного
договору б/н від 07 серпня 2007 року
відповідач у справі отримала кредит у
розмірі 750 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30 % на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом, з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки.

У зв'язку з невиконанням своїх
зобов'язань за вказаним кредитним
договором, станом на 09 вересня 2013 року
відповідач має заборгованість в
розмірі 34491, 69 грн., яка складається з:
7797, 62 грн. - заборгованість за кредитом,
24575, 42 грн. - заборгованість по процентам
за користування кредитом, а також
штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та
правил надання банківських послуг: 500, 00
грн. - штраф (фіксована частина), 1618, 65
грн. - штраф (процентна складова).

Ухвалою Оріхівського районного суду
Запорізької області від 30 жовтня 2013
року замінено відповідача ОСОБА_3 на
ОСОБА_3 у зв'язку зі зміною прізвища.

Рішенням Оріхівського районного суду
Запорізької області від 25 листопада 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
послався на те, що, заявляючи позов у
вересні 2013 року, позивачем пропущено
строк позовної давності.

При цьому суд виходив з
того, що перебіг позовної давності за
вимогами кредитора почався 22 квітня 2008
року, проте із позовом ПАТ КБ
«Приватбанк» звернувся у вересні 2013
року і відповідач звернувся до суду із
заявою про застосування строку
позовної давності.

З такими висновками суду
першої інстанції погоджується судова
колегія виходячи з наступного.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що 07.08.2007 року між
банком та відповідачем був укладений
кредитний договір, на підставі якого
відповідачу було надано кредит у
розмірі 750 грн. у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну карту зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 30% на рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення, що
відповідає строку дії картки. Сторони
укладали правочин у формі підписання
заяви про надання відповідачу
банківських послуг у вигляді платіжної
кредитної карти "МЕТРО". Невід'ємною
частиною укладеного договору є додатки
до нього і, зокрема, Умови та Правила
надання банківських послуг, Правила
користування платіжної карткою з якими
відповідач був ознайомлений, про що
свідчать його підпис під відповідним
текстом вищевказаної заяви. Платіжну
картку банк видав 07.08.2007 року зі строком
картки - 07/09. Остання транзакція за
платіжною карткою відповідача, тобто
поповнення карткового рахунку, було
здійснено позичальником 21.04.2008 року. У
п.5.4 Правил користування платіжною
карткою визначено, що строк погашення
кредиту у повному обсязі, проводиться
не пізніше останнього місяця вказаного
на платіжній картці, а строк погашення
процентів по кредиту - щомісячно за
минулий місяць. Відповідно до п.9.12
Умов та правил надання банківських
послуг, договір діє протягом 12 місяців
з моменту підписання. Якщо протягом
цього терміну жодна зі сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично лонгується на такий же
термін.

При оформленні кредитного договору
позичальник був ознайомлений і
погодився з Умовами і правилами
надання банківських послуг, тарифами
банку, що підтверджується його
підписом на заяві про видачу кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 207 ЦК України
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах.

В заяві про відкриття банківського
рахунку відповідач зазначив про свою
згоду з тим, що вказана заява разом з
Умовами і правилами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною картою,
Тарифами банка складають договір,
укладений між ним і банком про надання
банківських послуг.

Згідно зі ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання повинні виконуватися
належним чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Обґрунтовуючи підставність позову, ПАТ
КБ „Приватбанк" посилалось на те, що
відповідач зобов'язання за кредитним
договором належним чином не виконував,
внаслідок чого станом на 09.09.2013р.
утворилась заборгованість у сумі 34 491,69
грн., з яких 7 797,62 грн. - заборгованість
за кредитом, 24 575,42 грн. - заборгованість
по процентам за користування кредитом,
500 грн. - штраф (фіксована частина), 1 618,65
грн. - штраф (процентна складова)

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання.
Боржник вважається таким, що
прострочив виконання, якщо він не
виконав його у строк, передбачений
умовами договору або встановлений
законом.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 631 ЦК
України строком договору є час,
протягом якого сторони можуть
здійснювати свої права і виконати свої
обов'язки відповідно до договору.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору.

Як зазначалося вище, сторони
встановили як строк дії договору, так і
строки виконання зобов'язань зі
щомісячним погашенням платежів.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань (внесення щомісячних
платежів), що входять до змісту
зобов'язання, яке виникло на основі
договору.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Як встановлено судом, відповідач
перестав виконувати щомісячні
зобов'язання з погашення кредиту та
процентів з 21.04.2008 року, а з вимогами про
повернення кредиту банк звернувся 30
вересня 2013 року.

В судовому засіданні представник
відповідача зробив заяву про
застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг
позовної давності починається
заново (ч. ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Отже перебіг позовної давності за
вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору про
погашення боргу частинами (щомісячними
платежами) починається стосовно кожної
окремої частини, від дня , коли
відбулося це порушення.

Такий висновок викладений у постанові
Верховного Суду України від 06
листопада 2013 року у справі № 6-116 цс 13 і
відповідно дост. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права, та для
всіх судів України.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

За вказаних обставин, початок перебігу
позовної давності почався з дня
порушення відповідачем погашення
щомісячних платежів, останній з яких
був здійснений 21.04.2008 року, однак позов
до суду пред'явлено лише у вересні 2013
року.

Доказів того, що банк видавав
позичальнику нову картку з новим
строком дії, як це передбачено п. 3.1.3
договору, не надано, тому суд вважає, що
строк дії картки, виданої за укладеним
07.08.2007 року договором, закінчився в
липні 2009 року.

Суд врахував, що дій, які б
свідчили про визнання відповідачем
свого боргу після квітня 2008 року ОСОБА_3
не вчиняла, платіжною карткою не
користувалася, про виникнення
заборгованості позичальника банк
достовірно знав ще у квітні 2008 року, а
до суду за захистом свого порушеного
права звернувся в вересні 2013 року з
пропуском строку позовної давності,
отже втратив право на судовий захист.

Суд вважав, що положення п. 9.12
договору (Умов) не свідчить про
наявність домовленості між сторонами
про збільшення строку позовної
давності (ст. 259 ЦК України), оскільки
сама по собі умова лонгування договору
не може розглядатися як установлення
строку договору, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України.

З огляду на викладене ухвалене
судом рішення являється законним і
обґрунтованим, а доводи апеляційної
скарги безпідставні і тому не
підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст303, 307, 308, 313-315, 317,319
ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Оріхівського районного суду
Запорізької області від 25 листопада 2013
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: