Справа № 165/2084/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Галушка О.Г. Провадження №
22-ц/773/1787/14 Категорія: 56 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Стрільчука В.А.,

суддів - Карпук А.К., Здрилюк О.І.,

при секретарі - Шугаловій О.М.,

з участю прокурора Бородчук О.В.,
представника позивача Герасимчук Л.Р.,
відповідача ОСОБА_2, представника
відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
прокурора міста Нововолинська в
інтересах держави в особі Державного
підприємства (далі - ДП)
«Волиньвугілля» до ОСОБА_2 про
відшкодування шкоди за апеляційною
скаргою відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3 на заочне рішення
Нововолинського міського суду від 30
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

20 серпня 2014 року прокурор міста
Нововолинська в інтересах держави в
особі ДП «Волиньвугілля» звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що згідно з актом
позапланової ревізії від 28 лютого 2014
року, проведеної Володимир-Волинською
об'єднаною державною фінансовою
інспекцією, з питань
фінансово-господарської діяльності ДП
«Волиньвугілля» та його
відокремленого підрозділу
«Шахтоуправління «Нововолинське»
встановлено, що виконуючий обов'язки
генерального директора ДП
«Волиньвугілля» ОСОБА_2 в порушення
вимог законодавства при наявності
перевитрат фактичного фонду оплати
праці у лютому 2013 року неправомірно
видав накази про виплату премій
працівникам підприємства, в результаті
чого ДП «Волиньвугілля» заподіяно
матеріальну шкоду в розмірі 115161,73 грн.

За даним фактом внесені відомості до
ЄРДР і розпочато кримінальне
провадження за № 0001343 від 26 грудня
2013 року за ознаками злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 191 Кримінального
кодексу України. На час звернення до
суду з даним позовом ОСОБА_2 не
пред'явлено підозру у вчиненні
вказаного правопорушення.

Оскільки ОСОБА_2 не укладався договір
про повну матеріальну
відповідальність, а кримінально карних
діянь в його діях наразі не
встановлено, прокурор міста
Нововолинська просив стягнути з
відповідача на користь ДП
«Волиньвугілля» надмірно сплачену
премію в розмірі його
середньомісячного заробітку в сумі
8199,10 грн.

Заочним рішенням Нововолинського
міського суду від 30 вересня 2014 року
позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на
користь ДП «Волиньвугілля» 8199 грн. 10
коп. на відшкодування заподіяної шкоди.

Додатковим рішенням цього ж суду від 15
жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на
користь держави судовий збір в сумі 243
грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2
та його представник ОСОБА_3 просять
скасувати рішення від 30 вересня 2014 року
і ухвалити нове рішення про відмову в
позові, покликаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

В запереченні на апеляційну скаргу
прокурор міста Нововолинська просить
її відхилити і залишити рішення без
змін, зазначаючи про його законність та
обґрунтованість.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких мотивів.

Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про
працю (далі - КЗпП) України працівники
несуть матеріальну відповідальність
за шкоду, заподіяну підприємству,
установі, організації внаслідок
порушення покладених на них трудових
обов'язків. При покладенні
матеріальної відповідальності права і
законні інтереси працівників
гарантуються шляхом встановлення
відповідальності тільки за пряму
дійсну шкоду, лише в межах і порядку,
передбачених законодавством, і за
умови, коли така шкода заподіяна
підприємству, установі, організації
винними протиправними діями
(бездіяльністю) працівника. Ця
відповідальність, як правило,
обмежується певною частиною заробітку
працівника і не повинна перевищувати
повного розміру заподіяної шкоди, за
винятком випадків, передбачених
законодавством. За наявності
зазначених підстав і умов матеріальна
відповідальність може бути покладена
незалежно від притягнення працівника
до дисциплінарної, адміністративної чи
кримінальної відповідальності.

Пунктом 2 ст. 133 КЗпП України
передбачено, що у відповідності з
законодавством обмежену матеріальну
відповідальність несуть керівники
підприємств, установ, організацій та їх
заступники, а також керівники
структурних підрозділів на
підприємствах, в установах,
організаціях та їх заступники - у
розмірі заподіяної з їх вини шкоди, але
не більше свого середнього місячного
заробітку, якщо шкоду підприємству,
установі, організації заподіяно
зайвими грошовими виплатами,
неправильною постановкою обліку і
зберігання матеріальних, грошових чи
культурних цінностей, невжиттям
необхідних заходів до запобігання
простоям, випускові недоброякісної
продукції, розкраданню, знищенню і
зіпсуттю матеріальних, грошових чи
культурних цінностей.

Судом першої інстанції встановлено, що
згідно з наказом № 21-к від 11 лютого 2013
року відповідач ОСОБА_2 виконував
обов'язки генерального директора ДП
«Волиньвугілля» (а. с. 12).

Актом позапланової ревізії з питань
фінансово-господарської діяльності ДП
«Волиньвугілля» та його
відокремленого підрозділу
«Шахтоуправління «Нововолинське» від
28 лютого 2014 року № 810-14-03 (далі - Акт
ревізії), проведеної
Володимир-Волинською об'єднаною
державною фінансовою інспекцією,
встановлено, що ОСОБА_2 в період
виконання ним обов'язків генерального
директора ДП «Волиньвугілля» в
порушення п. 9.15.9 Галузевої угоди між
Міністерством енергетики та вугільної
промисловості України, іншими
державними органами, власниками
(об'єднаннями власників), що діють у
вугільній галузі, і всеукраїнськими
профспілками вугільної промисловості
з доповненнями і змінами, п. 3.2.4 Додатку
26 до Умов оплати праці «Положення про
преміювання працівників на
підприємствах вугільної
промисловості», ст. 15 Закону України
«Про оплату праці», п. 1 ст. 3 та п. 6 ст. 8
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», п. 6.5 Статуту ДП
«Волиньвугілля» при наявності
перевитрат фактичного фонду оплати
праці над скоригованим, було видано
накази про преміювання працівників, а
саме: № 08-д від 15 лютого 2013 року за
підготовку «Комплексної програми
підвищення безпеки праці на
вугледобувних та шахтобудівних
підприємствах» та здачу звіту з
охорони праці, на підставі якого йому
незаконно нараховано та виплачено
премію на суму 8199 грн., іншим
працівникам підприємства - на суму 30965
грн., всього на суму 39164 грн.; № 11-д від 20
лютого 2013 року за здачу річних звітів
ф.1-К, 6-ПВ, на підставі якого йому
незаконно нараховано та виплачено
премію на суму 8199 грн., іншим
працівникам підприємства - на суму 27991
грн., всього на суму на суму 36190 грн.; №
13-д від 27 лютого 2013 року за здачу
річного звіту геолого-маркшейдерській
службі, на підставі якого йому
незаконно нараховано та виплачено
премію на суму 4099,50 грн., іншим
працівникам підприємства - на суму 5853
грн., всього на суму 9952, 50 грн. Внаслідок
таких неправомірних дій ОСОБА_2 завдано
збитків підприємству на загальну суму
115161,73 грн. (а. с. 20-37).

Зазначені в Акті ревізії висновки
підтверджуються копіями наказів ДП
«Волиньвугілля» про преміювання
працівників від 15 лютого 2013 року № 08-д,
від 20 лютого 2013 року № 11-д, від 27 лютого
2013 року № 13-д (а. с. 9-11).

Згідно з п. 9.15.9 Галузевої угоди між
Міністерством енергетики та вугільної
промисловості України, іншими
державними органами, власниками
(об'єднаннями власників), що діють у
вугільній галузі, і всеукраїнськими
профспілками вугільної промисловості
з доповненнями і змінами, п. 3.2.4 Додатку
26 до Умов оплати праці «Положення про
преміювання працівників на
підприємствах вугільної
промисловості» виплата заробітної
плати працівникам підприємства,
відособлених (структурних) підрозділів
повинна проводитись у межах
скоригованого розрахункового фонду
оплати праці за відповідний період. У
випадках перевищення фактичного фонду
оплати праці у звітному місяці над
величиною скоригованого
розрахункового фонду оплати праці
даного місяця по вугледобувних
підприємствах, відособлених
(структурних) підрозділах, які мають
державну підтримку на покриття витрат
із собівартості товарної продукції,
виплата суми перевищення, може
проводитись за наявності дозволу
Сторони Власників (роботодавців).

Пунктом 9.15.11 цієї Галузевої угоди
визначено, що відповідальність за
перевищення фактичного фонду оплати
праці над скоригованим покладається на
першого керівника та головного
бухгалтера Підприємства,
відособленого (структурного)
підрозділу.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про
оплату праці» форми і системи оплати
праці, норми праці, розцінки, тарифні
сітки, схеми посадових окладів, умови
запровадження та розміри надбавок,
доплат, премій, винагород та інших
заохочувальних, компенсаційних і
гарантійних виплат встановлюються
підприємствами у колективному
договорі з дотриманням норм і гарантій,
передбачених законодавством,
генеральною, галузевими
(міжгалузевими) і територіальними
угодами.

Таким чином, судом встановлено, що з
вини ОСОБА_2, який перебував у трудових
відносинах з ДП «Волиньвугілля» і
виконував обов'язки генерального
директора цього підприємства,
заподіяно матеріальну шкоду
підприємству у зв'язку з неправомірним
преміюванням працівників.

Договір про повну матеріальну
відповідальність з ОСОБА_2 не
укладався, тому стягненню підлягає
заподіяна шкода ДП «Волиньвугілля» в
розмірі його середньомісячного
заробітку.

Згідно з довідкою про посадові оклади
керівників ДП «Волиньвугілля»
посадовий оклад відповідача ОСОБА_2 у
лютому 2014 року становив 8199,10 грн. (а. с.
13).

В судовому засіданні апеляційного суду
сторони визнали, що вказаний розмір
посадового окладу співпадав із
середньомісячним заробітком ОСОБА_2
Тому у відповідності з ч. 1 ст. 61
Цивільного процесуального кодексу
(далі - ЦПК) України дана обставина не
підлягає доказуванню.

Виходячи з викладеного, давши вірну
правову оцінку обставинам справи, суд
обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під
час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про те, що у зв'язку з
кримінальним провадженням відносно
ОСОБА_2 його вину можливо встановити
лише рішенням слідчих органів або
вироком суду. Як зазначалося вище, у
відповідності зі ст. 130 КЗпП України
відшкодування шкоди провадиться
незалежно від притягнення працівника
до іншої, зокрема кримінальної,
відповідальності за дії
(бездіяльність), якими заподіяна шкода
підприємству, установі, організації.
Доказами вини ОСОБА_2 у заподіянні
шкоди ДП «Волиньвугілля» в даній
цивільній справі є вищезгадані Акт
ревізії (а. с. 20-37) та підписані ним
накази про преміювання працівників (а.
с. 9-11). Дані докази є належними і
допустими, оскільки вони в повній мірі
відповідають вимогам ст. ст. 57, 64 ЦПК
України. Той факт, що відповідач не
оскаржив у суді Акт ревізії, не може
бути підставою для звільнення його від
відповідальності за заподіяну шкоду.

Разом з тим, при доведенні в
установленому законом порядку вини
ОСОБА_2 у вчиненні кримінального
правопорушення рішення в даній справі
не стане перешкодою у притягненні його
до матеріальної відповідальності у
повному обсязі заподіяної шкоди на
підставі п. 3 ст. 134 КЗпП України (за
відрахуванням стягнутої у даній справі
суми).

Помилкове посилання прокурора у
позовній заяві, серед інших правових
норм, на ст. 1166 Цивільного кодексу
України (загальні підстави
відповідальності за завдану майнову
шкоду) ніяким чином не вплинуло на
правильність вирішення спору.
Правовідносини, які виникли між
сторонами в даній справі, регулюються
вищенаведеними положеннями трудового,
а не цивільного законодавства. Саме на
підставі норм трудового права справа
вирішена судом.

Перерахування в дохід держави
соціальних виплат в сумі 29855,73 грн. не
впливає на розмір заподіяної
підприємству шкоди, яка співпадає із
сумою незаконно виплачених премій -
115161,73 грн.

Не заслуговують на увагу і посилання
апелянтів на те, що накази про
преміювання працівників були винесені
ОСОБА_2 на підставі телеграм та листа
посадових осіб Міністерства
енергетики та вугільної промисловості
України.

Згідно з повідомленням першого
заступника Міністра енергетики та
вугільної промисловості України від 21
серпня 2014 року № 2/19-3582 всі листи і
телеграми, які направлялися
Міністерством до ДП «Волиньвугілля»
носять рекомендаційний характер, а
тому не є підставою для нарахування та
виплати премій.

Про це йдеться і в Акті ревізії від 28
лютого 2014 року, в якому зазначено, що
листи Міністерства енергетики та
вугільної промисловості України
носять рекомендаційний, а не
дозвільний характер, з пропозиціями
розглянути можливість матеріального
стимулювання (а. с. 29).

Наведені обставини підтверджуються
також змістом згаданих листа і
телеграми Міністерства (а. с. 10, зворот,
11, зворот, 12, зворот).

За таких обставин виконуючий обов'язки
генерального директора ДП
«Волиньвугілля» не вправі був видавати
накази про преміювання працівників,
які суперечать вимогам вищенаведеного
законодавства.

За змістом апеляційної скарги сам
відповідач не заперечує, що у
січні-березні 2013 року, тобто в період
видачі ним спірних наказів, за даними
бухгалтерського обліку мало місце
перевищення фонду оплати праці на
підприємстві. Відтак він не мав права
преміювати працівників, оскільки це
прямо суперечило п. 9.15.9 Галузевої угоди
між Міністерством енергетики та
вугільної промисловості України,
іншими державними органами, власниками
(об'єднаннями власників), що діють у
вугільній галузі, і всеукраїнськими
профспілками вугільної промисловості
з доповненнями і змінами, п. 3.2.4 Додатку
26 до Умов оплати праці «Положення про
преміювання працівників на
підприємствах вугільної
промисловості». Однак, видавши
відповідні накази, ОСОБА_2 порушив
наведені вимоги законодавства.

Той факт, що в подальшому внаслідок
відповідних коригувань мало місце
зменшення фактичних виплат, внаслідок
чого за 2013 рік утворилася економія
фонду заробітної плати, не впливає на
правильність висновків суду про
заподіяння відповідачем шкоди
підприємству у лютому 2013 року, яка
виразилася у незаконній виплаті премій
працівникам.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 4 постанови від 29 грудня 1992
року № 14 «Про судову практику в справах
про відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками», під прямою дійсною
шкодою, зокрема, слід розуміти втрату,
погіршення або зниження цінності
майна, необхідність для підприємства,
установи, організації провести затрати
на відновлення, придбання майна чи
інших цінностей або провести зайві,
тобто викликані внаслідок порушення
працівником трудових обов'язків,
грошові виплати.

В даному випадку заподіяна ОСОБА_2
шкода ДП «Волиньвугілля» полягає у
втраті грошових коштів, незаконно
виплачених у вигляді премій
працівникам в сумі 115161,73 грн., які при
дотриманні відповідачем вимог
законодавства були б збережені для
підприємства.

Наведеним спростовуються доводи
апелянтів про те, що ОСОБА_2 не були
завдані будь-які збитки.

Зазначене в апеляційній скарзі
твердження про те, що лише один з трьох
спірних наказів підписаний ОСОБА_2, а
два - іншими особами, спростовується
наступним.

Всі накази, а саме: 08-д від 15 лютого 2013
року (а. с. 11), № 11-д від 20 лютого 2013 року
(а. с. 9), № 13-д від 27 лютого 2013 року (а. с. 10)
прийняті в період виконання ОСОБА_2
обов'язків генерального директора ДП
«Волиньвугілля» на підставі його ж
наказу з особового складу № 21-к від 11
лютого 2013 року (а. с. 12), що ним не
заперечується. Отже у вказаний період
будь-яка інша посадова чи службова
особа підприємства не вправі була
видавати накази від імені генерального
директора. Із заявою до правоохоронних
органів про підробку наказів, на
підставі яких були виплачені премії,
ОСОБА_2 не звертався.

З Акту ревізії від 28 лютого 2014 року
вбачається, що при наданні пояснень
посадовій особі Володимир-Волинської
об'єднаної державної фінансової
інспекції з приводу допущених ним
порушень, ОСОБА_2 не заперечував факт
видачі всіх спірних наказів саме ним (а.
с. 20-37).

При допиті ОСОБА_2 як свідка в
кримінальному провадженні 07 липня 2014
року на пряме запитання слідчого про
те, чи підписувалися ним спірні накази,
він дав однозначну ствердну відповідь,
що підтверджується приєднаною до
заперечень прокурора на апеляційну
скаргу засвідченою копією протоколу
допиту.

Крім того, навіть на підставі одного
наказу № 11-д від 20 лютого 2013 року, свій
підпис під яким апелянт не заперечує,
було незаконно виплачено премії на
суму 36190 грн., тобто значно більше, ніж
стягнутий судом на відшкодування шкоди
середній місячний заробіток
відповідача.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2
підтвердив, що всі три спірні накази
підписав саме він.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
повністю спростовуються
вищенаведеними обставинами справи і не
містять встановленим законом підстав
для скасування оскаржуваного рішення,
яке постановлено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2
та його представника ОСОБА_3 відхилити,
а заочне рішення Нововолинського
міського суду від 30 вересня 2014 року в
даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: