№2/434/1727/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 березня 2014 року Артемівський
районний суд міста Луганська у складі:

головуючого - судді Селезньової Т.В.

при
секретарі - Піддубняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

третя особа - Артемівський відділ
державної виконавчої служби
Луганського МУЮ,

про стягнення заборгованості з
аліментів, пені за прострочення сплати
аліментів,

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1

про часткове звільнення від
заборгованості по аліментам,

встановив :

У грудні 2013 року позивач звернулась до
суду з даним позовом. Позивачка просить
суд стягнути з відповідача
заборгованість по сплаті аліментів,
яка утворилась за період з липня 2007
року по жовтень 2013 року включно в сумі
24694,43 грн., а також просить стягнути
пеню за прострочення відповідачем
сплати аліментів, нарахованих за
період з січня 2013 року по жовтень 2013
року, у розмірі 1 % за кожен день
прострочення, в сумі 9656,26 грн.,
мотивуючи тим, що відповідач ухилявся
від сплати аліментів, присуджених за
рішенням Артемівського районного суду
м. Луганська на утримання їх спільних
дітей: сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, і сина
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за що був
засуджений за ст..164 КК України, у
подальшому також не виплачував у
повному обсязі аліменти на
неповнолітнього сина, допустив
прострочення у сплаті аліментів без
поважних причин, вважає, що з його вини,
оскільки відповідач працездатний, має
машину, працює таксистом, крім того в
даний час робить ремонт у своєму
будинку, тобто гроші у нього були і є, і
при бажанні він мав можливість
виплачувати аліменти.

У справі було прийнято заочне рішення
про часткове задоволення позову. Після
скасування заочного рішення, позивачка
подала додатковий позов, в якому
просить стягнути з відповідача також
пеню за прострочення аліментів в
період з жовтня 2013 р. по грудень 2013 р.,
тобто за час знаходження справи у
судовому провадженні, в розмірі 1505, 22
грн.

Відповідач позов визнав частково, не
згоден зі стягненням з нього пені,
просив у позові відмовити, врахувати
його майновий і сімейний стан,
наявність у нього на утриманні хворої
матері, відсутність у нього постійного
доходу, і те, що заборгованість по
аліментам та прострочення виникло не
по його вині, що аліменти він
виплачувати у такому розмірі, скільки
мав можливість;

крім того, у зустрічному позові
відповідач просить суд частково
звільнити його від сплати
заборгованості з аліментів, обмежитись
стягненням з нього заборгованості в
розмірі 5000грн., та надати розстрочку
виплати даної заборгованості,
посилаючись на те, що аліменти, хоча і
нерегулярно та не в повному розмірі,
але сплачував, прострочення виникло
через скрутний майновий стан. Пояснив,
що він не має постійного доходу,
достатнього для виплати аліментів у
нарахованому розмірі; хоча не
заперечує, що доходи все ж у нього є -
дійсно іноді працює таксистом, з
приблизним доходом на місяць 2000грн;
ремонт вдома виконує своїми силами,
машину купив у кредит; просив
врахувати , що у нього на утриманні є
мати похилого віку, яка з серпня 2013р.
паралізована, є постільно хворою, не
здатна себе обслуговувати, він її
доглядає; пояснив, що мати отримує
пенсію як дитина війни, крім того він
отримує соціальну допомогу на хвору
мати в розмірі 121грн. стосовно
розрахунків заборгованості, то з ними
фактично погодився, але стверджував, що
крім вказаних сум ще виплатив восени
2013р. 1000грн. та в січні 2014р. 200грн.

Позивачка зустрічний позов не визнала,
вважає, що відповідач мав можливість
виплачувати аліменти у призначеному
розмірі, який є і так фактично
мінімальним, і що аліменти відповідач
не виплачував саме через його
небажання, тобто з його вини; пояснила,
що раніше вона зверталась до суду з
позовом про стягнення пені, але
відповідач обіцяв виплатити суму
добровільно, виплатив їй 1000грн. на
погашення пені частково, і тому суд за
її заявою позов залишив без розгляду.

Третя особа Артемівський ВДВС
заперечень проти позовів не подала,
самостійних позовних вимог не заявила,
своєї думки з приводу заявлених вимог
не висловила.

Суд, дослідивши докази, вислухавши
сторони, дійшов наступних висновків:

Судом встановлено, що сторони є
батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 Неповнолітні діти
проживали в указаний період з
позивачкою.

Рішенням Артемівського районного суду
м.Луганська від 08 листопада 2007 року з
ОСОБА_2 на користь позивачки на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і
сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуті
аліменти у розмірі 1/6 частини з усіх
видів доходів щомісячно, але не менш
ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 07 липня
2007 року і до повноліття дітей.

ІНФОРМАЦІЯ_6 син ОСОБА_3 досяг
повноліття, у зв,язку з чим розмір
аліментів після цього нараховувався у
відповідно зменшеному розмірі - на
одну дитину.

Рішенням Артемівського районного суду
м.Луганська від 15 липня 2013 р., збільшено
розмір аліментів, стягнутих з ОСОБА_2
на користь позивачки на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто аліменти у
розмірі 1 / 4 частини з усіх видів доходу
щомісячно, але не менш ніж 30%
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку починаючи з 26 квітня
2013 року і до досягнення дитиною
повноліття.

З даних довідки Артемівського ВДВС
Луганського МУЮ № 13430/07-48/18 від 11.12.2013 р.
ОСОБА_2 має заборгованість по сплаті
аліментів на користь ОСОБА_1 на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і
сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 19
474,93 грн. станом на 25.04.2013 року, за
виконавчим листом № 2-3314 від 13.11.2007 р.

Згідно довідки Артемівського ВДВС
Луганського МУЮ № 13414/07-48/18 від 11.12.2013 р.
у відповідача утворилась
заборгованість по сплаті аліментів на
користь ОСОБА_1 на утримання сина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 5219,50 грн.
станом на 01.11.2013 р. за виконавчим листом
№ 2/434/2515/13 від 22.07.2013 р.

Стосовно вимог позивачки про стягнення
заборгованості по аліментам, то суд
робить такі висновки:

Частиною 3 статті 194 СК України
передбачено, що заборгованість з
аліментів, які стягуються відповідно
до статті 187 цього Кодексу, погашається
за заявою платника шляхом відрахувань
з його заробітної плати, пенсії,
стипендії за місцем їх одержання або
стягується за рішенням суду.

Ст. 187 СК України передбачає стягнення
аліментів за заявою платника
аліментів; в даному ж випадку мова
йдеться про стягнення аліментів за
рішенням суду, яке було пред'явлено до
виконання до ВДВС у встановленому
законом порядку. Тому положення ч.3 ст.194
СКУ, яка передбачає стягнення
заборгованості з аліментів за
рішенням суду - в даному випадку не
застосовуються, оскільки даною статтею
регулюються інші правовідносини, а
саме стягнення аліментів в порядку
ст..187 СК- тобто не на підстав рішення
суду. Згідно ст. 197 СК України у певних
випадках за заявою платника аліментів
суд може відстрочити або розстрочити
сплату заборгованості за аліментами,
звільнити повністю або частково від
сплати заборгованості. Інших положень
щодо цього сімейне законодавство не
передбачає.

Таким чином, на даний час є чинне
рішення суду, яким стягнуто аліменти -
які є періодичним платежем, визначеним
на певний строк на майбутнє, і за даним
рішенням видано виконавчий документ,
який знаходиться на виконанні, тобто
рішення виконується і підлягає
виконанню, в тому числі дане рішення
підлягає виконанню і в частині
стягнення аліментів за вказаний
позивачем період, за який виникла
заборгованість. Дана заборгованість
виникла у боржника при виконанні ним
рішення суду. Закон не передбачає
вирішення питання про стягнення
заборгованості, що виникла у боржника
при виконанні рішення, - в порядку
додаткового звернення до суду з
позовом, що було б у разі задоволення
позову фактично додатковим стягненням
тої самої суми і потягло б видачу ще
одного виконавчого документу на ту
саму суму. Заборгованість, що виникла у
боржника по сплаті призначених судом
аліментів, підлягає стягненню в
порядку, визначеному законом України
«Про виконавче провадження». Тобто для
вирішення даного питання законом
визначено інший спосіб. Позивач,
заявляючи вказані позовні вимоги ,
посилався на норми сімейного кодексу,
які не передбачають стягнення у
судовому порядку, шляхом винесення
рішення, заборгованості з аліментів,
призначених на підставі судового
рішення. Тому, не оспорюючи самого
факту наявності заборгованості у
платника аліментів, суд не вбачає
законних підстав для стягнення такої
заборгованості за рішенням суду, і для
задоволення позову в даній частині.
Право стягувача аліментів на отримання
аліментів, і в тому числі вказаної
заборгованості, не порушено, має бути
вирішено в порядку виконання судового
рішення про стягнення аліментів. В цій
частині у позові слід відмовити.

Щодо позовних вимог про стягнення пені
за прострочення сплати аліментів на
утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка
утворилась за період з січня 2013 року по
жовтень 2013 року включно, то суд робить
такі висновки:

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України при
виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

В даному випадку, виходячи з наданих
доказів, суд дійшов висновку, що дійсно
платник аліментів допустив суттєве
прострочення в платежах аліментів і
заборгованість.

Неустойка, передбачена ст.196 СК України,
є видом забезпечення виконання
грошового зобов'язання, передбаченим
законом, тому в даному випадку не
вимагається укладення між сторонами
спеціального договору щодо даного виду
забезпечення. Виходячи з загальних
положень цивільного законодавства, що
регулюють даний вид зобов'язань
(неустойку), на стягувача закон не
покладає обов'язку по доказуванню
наявності у платника аліментів вини в
простроченні платежу; в даному випадку
саме платник аліментів (боржник у
грошовому зобов'язанні) повинен
доказати відсутність його вини у
простроченні грошового зобов'язання.

При визначенні розміру пені, що
підлягає стягненню, суд виходить з
наступного:

Закон передбачає обчислення розміру
аліментів і їх виплату із отриманих
доходів по факту їх отримання;
враховуючи загальні положення виплати
зарплати за минулий місяць у
наступному, а також з метою спрощення
порядку визначення строку
прострочення і алгоритму нарахування
пені, суд виходить з того, що
заборгованість з аліментів вважається
простроченою у наступному місяці за
місяцем сплати аліментів.

Таким чином, аліменти, які платник був
зобов'язаним сплатити за січень 2013 р. , -
у разі утримання аліментів із
заробітної плати- були б утримані при
видачі зарплати, тобто в наступному
місяці - за місяцем нарахування
аліментів, тобто у лютому 2013р.,
відповідно аліменти за лютий 2013р. - у
березні 2013 р., тобто у вказані місяці
заборгованість з аліментів ще не
вважалась простроченою.

Тому підстави для нарахування пені на
несплачені своєчасно аліменти виникли
з моменту, коли вказана сума стала
простроченою, тобто після невиплати
аліментів у наступному після
нарахування аліментів місяці.

Враховуючи дату звернення позивача до
суду з позовом і період, за який
позивачка просить стягнути пеню, а
також розглядаючи справу в межах
заявлених позовних вимог - згідно
ст.10,11 ЦПКУ, суд обчислює пеню станом на
01.11.2013р., як того просить позивачка у
першому позові; і крім того додатково
обчисляє пеню, за період прострочення
аліментів з жовтня 2013 р. по грудень 2013
р., про що позивачка просить у поданому
нею позові з додатковими позовними
вимогами, з урахуванням тривалості
розгляду справи у суді. При цьому
предметом розгляду в даній справі є
прострочення в період з січня 2013р. - в
межах заявлених позовних вимог.

Згідно даних довідки Артемівського
ВДВС Луганського МУЮ № 13430/07-48/18 від
11.12.2013р., відповідач періодично
здійснював платежі по аліментам на
утримання дитини, в окремих місяцях
мала місце сплата відповідачем суми
більшої, ніж сума нарахованих до сплати
аліментів. В такому разі сума, що
перевищує нараховану суму аліментів за
поточний місяць, має бути зарахована на
погашення старішої заборгованості за
хронологією її виникнення, так за
період з 01.01.2013 р. по 01.11.2013 р. сплачено: у
березні 2013 р. сплачено 900 грн.,
нараховано до сплати 363,00 грн., сума
переплати становить 537 грн. (900 грн. - 363
грн. = 537 грн.), сума переплати
зараховується в рахунок погашення
заборгованості за січень 2013 р. і
частково за лютий 2013 року, у січні 2013 р.
нараховано 363,00 грн., переплата за
березень 2013 р. - 537,00 грн., зараховується
363,00 грн., за лютий 2013 року нараховано
363,00 грн., залишок переплати за березень
2013 р. складає - 174,00 грн. (537 грн. - 363 грн.),
зараховується 174,00 грн.

Між тим, суд не погоджується із
запропонованою позивачем методикою
нарахування пені і вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню, а
пеня підлягає стягненню, виходячи з
розрахунків, які ґрунтуються на даних
довідок Артемівського ВДВС
Луганського МУЮ № № 13430/07-48/18 і 13414/07-48/18
від 11.12.2013 р., і з урахуванням розміру
несплачених аліментів по кожному з цих
періодичних (щомісячних) платежів, з
строку, до якого кожне із цих
зобов'язань мало бути виконане, з
періоду прострочення, виходячи з суми
несплачених аліментів за кожен місяць
окремо від дня порушення платником
свого обов'язку щодо сплати аліментів
до дня ухвалення судом рішення про
стягнення пені, підсумувавши розміри
нарахованої пені за кожен із
прострочених платежів , з подальшим
визначенням загальної суми пені
(згідно правової позиції, висловленої
Верховним Судом України у постанові
від 11.09.2013р. у справі №6-81цс13).

Суд приймає до уваги нараховані до
сплати аліменти згідно наданої
довідки, визначаючи, що простроченою є
лише несплачена частина нарахованих
аліментів.

Таким чином, підлягає стягненню пеня,
нарахована у такий спосіб:

за січень 2013 року: борг 0 грн.; неустойка
0 грн.

за лютий 2013 року: борг 189,00 грн.,
неустойка (189,00 грн. х 1% = 1,89 грн.); 1,89 грн.
х 214 днів (прострочення рахується з
01.04.2013 р. по 01.11.2013 р.) = 404,46 грн.;

за березень: нараховано 363,00 грн.,
сплачено 900,00 грн., борг 0 грн., неустойка
0 грн.

за квітень 2013 року: нараховано за 25 днів
- 302,50 грн. (згідно довідки Артемівського
ВДВС Луганського МУЮ № 13430/07-48/18 від
11.12.2013 р.) + 137,00 грн. (згідно довідки
Артемівського ВДВС Луганського МУЮ №
13414/07-48/18 від 11.12.2013 р.), сплачено 100,00 грн.,
борг 339,50 грн. ((302,50 грн. + 137,00 грн.) - 100,00
грн. = 339,50 грн.), неустойка (339,50 грн. х 1%=
3,39 грн.), 3,39 грн. х 153 дня (з 01.06.2013 р. по
01.11.2013 р.) = 518,67 грн.;

за травень 2013 року: нараховано 829,00 грн.,
сплачено 0 грн., борг 829,00 грн., неустойка
(829,00 грн. х 1% = 8,29 грн.); 8,29 грн. х 123 дня (з
01.07.2013 р. по 01.11.2013 р.) = 1019,67 грн.;

за червень 2013 року: нараховано 848,00 грн.,
сплачено 0 грн., борг 848,00 грн., неустойка
(848,00 грн. х 1% = 8,48 грн.); 8,48 грн. х 92 дня (з
01.08.2013 р. по 01.11.2013 р.) = 780,16 грн.;

за липень 2013 року: нараховано 874,00 грн.,
сплачено 0 грн., борг 874,00 грн., неустойка
(874,00 грн. х 1% = 8,74 грн.); 8,74 грн. х 61 день (з
01.09.2013 р. по 01.11.2013 р.) = 533,14 грн.;

за серпень 2013 року: нараховано 851,50 грн.,
сплачено 0 грн., борг 851,50 грн., неустойка
(851,50 грн. х 1% = 8,51 грн.); 8,51 грн. х 31 день (з
01.10.2013 р. по 01.11.2013 р.) = 263,81 грн.

Щодо аліментів, нарахованих за
вересень 2013 року (борг 836,00 грн.) то
станом на час звернення позивачки з
позовом до суду (19.12.2013 року), то
відповідач мав би сплатити нараховану
суму аліментів за вересень 2013 р.
протягом жовтня 2013 р., прострочення
виникло з 1.11.2013р., тому сума неустойки
за вересень 2013 року буде становити
409,64грн., виходячи з наступного
розрахунку: борг 836 грн., неустойка (836,00
грн. х 1% = 8,36 грн.) 8,36 грн. х 49 днів (з
01.11.2013р. по 19.12.2013р.)= 409,64 грн.

Щодо аліментів, нарахованих за жовтень,
листопад, грудень 2013 року, то станом на
день пред'явлення уточнених позовних
вимог 28 лютого 2014 р., пеня за
прострочення сплати аліментів повинна
бути обрахована за наступною методикою
нарахування:

за жовтень 2013 року: нараховано 844 грн.,
сплачено 0 грн., борг 844 грн., неустойка
(844 грн. х 1% = 8,44 грн.); 8,44 грн.х 90дн. (з
01.12.2013р. по 28.02.2014р. (дата подання
уточненого позову)) = 759,60грн.;

за листопад 2013 року: нараховано 830 грн.,
сплачено 0 грн., борг 830 грн., неустойка
(830 грн. х 1% = 8,30 грн.); 8,30 грн. х 59дн. (з
01.01.2014р. по 28.02.2014р. (дата подання
уточненого позову)) = 489,70грн.;

за грудень 2013 року: нараховано 914,25грн.,
сплачено 0грн., борг 914,25грн., неустойка
(914,25грн. х 1%=9,14грн.); 9,14грн.х28дн.(з 01.02.2014р.
по 28.02.2014р. (дата подання уточненого
позову)) = 255,92грн.

Таким чином, загальний розмірі пені за
період з січня 2013 р. по грудень 2013 р.
включно буде становити 5434,77 грн.

Щодо заявленого відповідачем
зустрічного позову про часткове
звільнення від заборгованості, то такі
вимоги не підлягають задоволенню,
оскільки вказані відповідачем
обставини, що стосуються його
майнового і сімейного стану , не можуть
бути підставою для звільнення від
сплати аліментів на неповнолітню
дитину, стягнутих за рішенням суду, і
не є підставою для зменшення розміру
заборгованості.

Стаття 197 СКУ передбачає підстави для
звільнення платника аліментів від
сплати заборгованості з аліментів, а
також підстави для розстрочення або
відстрочення сплати такої
заборгованості, зокрема ч.3 даної
статті передбачає, що такою підставою є
непред'явлення стягувачем без поважних
причин виконавчого документу до
виконання, а таких підстав у судовому
засіданні в даній справі не доведено.
Тому підстав для звільнення від сплати
заборгованості або для часткового
звільнення від сплати заборгованості,
передбачених Сімейним Кодексом
України, в даному випадку нема.

Платник аліментів не подавав позову
про зміну розміру стягуваних аліментів
у порядку і на підставах, передбачених
СК України, тому суд виходить з того, що
вказана сума аліментів нарахована
правильно, у відповідності до вимог
закону і у відповідності до розміру
аліментів, визначених рішенням суду
про стягнення аліментів, і тому
посилання відповідача на непомірно
великий для нього розмір аліментів суд
до уваги не приймає. Підстав для
звільнення платника аліментів від їх
сплати і від виплати виниклої
заборгованості - в межах даної справи -
не встановлено і відповідачем не
доведено.

Підстав для надання відповідачу
розстрочення у сплаті аліментів і
зокрема заборгованості з аліментів,
суд також не вбачає, оскільки, аліменти
є періодичним щомісячним платежем, і
тому закон не передбачає відстрочення
виплати аліментів, що по суті
суперечить самому змісту такого
інституту, як аліменти. Крім того,
порядок надання розстрочки, відстрочки
у виконанні рішення передбачений
окремою главою ЦПК- у порядку виконання
судових рішень, а не в порядку
позовного провадження. До того ж, в
даній справі суд відмовляє позивачці у
позовних вимогах про стягнення
заборгованості з аліментів (при
наведених вище підставах), тому
відсутні підстави і для вирішення
питання про надання розстрочки
виконання рішення в цій частині.

Щодо вимог відповідача про звільнення
його від сплати пені, то суд виходить з
наступного:

В суді встановлено факт наявності
заборгованості і факт прострочення в
аліментних платежах як підставу для
нарахування пені. Прострочення виникло
не через дії стягувача, яка своєчасно
звернула виконавчий документ до
виконання. Тому позивачка довела
обгрунтованість своїх позовних вимог
про стягнення пені і наявність у неї
права вимагати виплати пені за
прострочення у грошовому зобов,язанні
по сплаті аліментів.

Відповідач не довів наявності таких
поважних причин і суттєвих обставин,
які унеможливлювали виконання
відповідачем рішення суду про
стягнення аліментів і які родили
неможливим виплату аліментів
своєчасно і у визначеному судом
розмірі. Таким чином, відповідач не
довів відсутності його вини у
простроченні в платежах.

Єдина підстава для звільнення від пені
у даному випадку, передбачена ч.3 ст196 СК
України (неповноліття платника
аліментів), але така підстава у даному
випадку відсутня.

Таким чином, відсутні підстави для
звільнення відповідача від сплати
пені.

Щодо зменшення розміру пені, то суд
виходить з наступного:

Згідно ч.2 ст.196 СК України- розмір
неустойки може бути зменшений судом з
урахуванням матеріального і сімейного
стану платника аліментів.

Відповідач подав докази на
підтвердження того, що з ним проживає
мати похилого віку (1.09.1935р.н.), яка з
1.08.2013р. паралізована, потребує
постійного стороннього догляду, не
здатна до самообслуговування.
Відповідач подав суду такі докази:

копію свідоцтва про народження, за
змістом його встановлено, що ОСОБА_2
народився ІНФОРМАЦІЯ_5, його батьками
вказані ОСОБА_7 і ОСОБА_8;

копію довідки з місця проживання від
05.11.2013 року, посвідчену головою
квартального комітету Овчаренко Т.І., з
якої вбачається, що ОСОБА_2 дійсно
мешкає за адресою: АДРЕСА_1 спільно з
братом ОСОБА_10 і матір'ю ОСОБА_8, яка є
тяжко хворою. З 01.08.2008 р. ОСОБА_8 прикута
до ліжка, документи по догляду за нею в
наявності. З 2010 року ОСОБА_2 самостійно
доглядає матір;

копію довідки ЛКК № 123 від 01.10.2013 р., з
даних якої встановлено, що ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_4 страждає на АСГМ ІІ,
дисциркуляторну енцефалопатію ІІ -ІІІ,
ІХС, дифузний кардіосклероз, ХСМ ІІ АБ,
ФК ІІІ, за станом здоров'я потребує
постійної сторонньої допомоги та не
здатна до самообслуговування;

копію відомості з інформаційного фонду
Державного реєстру фізичних осіб
Міндоходів України про суми виплачених
доходів та утриманих податків, так зі
змісту відомості встановлено, що за
період з 01.01.2007 р. по 30.06.2013 р. ОСОБА_2
отримав такі доходи: у квітні 2007 р. - 1368
грн., у січні 2008 р - 2145,57 грн., у лютому 2008
р. - 1546, 49 грн., у січні 2012 р. -43,77 грн., інша
інформація про отримані ОСОБА_2 доходи
протягом зазначеного періоду,
відсутня.

Суд враховує, що мати відповідача
отримує пенсію, інших підстав і доказів
на підтвердження того, що мати
перебуває на утриманні відповідача,
він суду не подав. Тому сама по собі
дана обставина не є підставою для
зменшення розміру пені. До того ж, мати
відповідача має другого повнолітнього
працездатного сина. Також суд враховує,
що постільно хворою мати відповідача
стала лише з серпня 2013р., а аліменти
прострочені впродовж значно більшого
періоду часу. Наявність кредиту за
машину також не є підставою для
зменшення розміру пені. При цьому суд
також враховує, що відповідач допустив
прострочення протягом тривалого часу -
з 2007року, в 2007році, в 2010році він взагалі
аліменти не виплачував, а в інших роках
аліменти виплачував нерегулярно, не в
повному розмірі, натомість позивачка
обмежилась зверненням з позовом про
стягнення пені лише за період
прострочення аліментів в 2013році, що
само по собі зменшило розмір пені, на
яку мала право позивачка.

Тому підстав, передбачених ч.2 ст196 СК
для зменшення пені, суд в даному
випадку не вбачає.

Разом з тим, як пояснили сторони, восени
2013р. позивачка подавала позов про
стягнення пені, яка набігла за період
до березня 2013р., даний позов за заявою
позивачки був залишений без розгляду.
Як пояснила позивачка, і чого не
заперечував відповідач - на той час він
обіцяв пеню виплатити добровільно, але
сплатив лише частину домовленої суми -
1000грн. Факт отримання 1000грн. від
відповідача у якості пені, в тому числі
і за 2013р. , позивачка підтвердила. Тому
суд вважає можливим дану суму
зарахувати як таку що вже їй сплачена, і
відповідно на дану суму суд вважає
можливим зменшити пеню, що стягується у
даному рішенні.

Таким чином, стягненню підлягає пеня в
розмірі: 5434,77грн. - 1000грн. = 4434,77 грн.

Відповідач просить надати йому
розстрочення.

Суд, враховуючи розмір пені, що
підлягає стягненню, враховуючи
майновий і сімейний стан відповідача
на даний час, вважає можливим надати
йому розстрочення у виплаті пені, що
стягується за даним рішенням, на 1 рік.
Фактично проти цього позивачка не
заперечує. Дане розстрочення не
стосується стягнення поточних
аліментів і погашення виниклої
заборгованості по аліментам. При
такому розстроченню у сплаті пені
відповідач повинен сплачувати
стягнуту суму пені щомісячно у розмірі,
не меншому від 400грн. на місяць., що не
поставить його у умови неможливості
вил псувати поточні аліменти і
погашати заборгованість, і суттєво не
порушить прав позивачки. Підстав для
надання розстрочення на більш тривалий
строк,я к того просить відповідач, суд
не вбачає.

Враховуючи задоволення позову про
стягнення пені, а також враховуючи
мінімальний розмір судового збору за
позовні вимоги майнового характеру,
суд вважає необхідним стягнути з
відповідача на користь позивачки
понесені неї судові витрати по сплаті
судового збору у розмірі мінімальної
ставки на час подання позову до суду, -
229,40грн.

Підстав для відшкодування судових
витрат, понесених відповідачем, суд не
вбачає. Часткове задоволення його
заяви про надання розстрочення не є
частковим задоволенням зустрічних
позовних вимог.

Керуючись ст.ст.194,195,196 СК України,
ст.ст.258,267 ЦК України ст.ст.10,11,60,84,88,
ст..209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково;

стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на
користь ОСОБА_1 пеню за прострочення
виплати аліментів на утримання сина -
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 4434,77
грн., а також судові витрати 229,40 грн.,
всього стягнути 4664,17 коп.

надати ОСОБА_2 розстрочку у сплаті
вказаної суми пені строком на 1 рік, з
щомісячним платежем не менше 400грн.і
остаточною виплатою вказаної суми не
пізніше 10 березня 2015р.

в іншій частині у позові відмовити за
необґрунтованістю.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про часткове звільнення від
заборгованості з аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом
подання апеляційної скарги протягом 10
днів з дня його проголошення до
Апеляційного суду через Артемівський
райсуд м.Луганська.

Суддя

Т.В. Селезньова