УХВАЛА

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Хмельницької об'єднаної технічної
школи товариства сприяння обороні
України про визнання незаконним та
скасування наказу про внесення змін до
штатного розкладу, стягнення
заборгованості по заробітній платі та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду
Хмельницької області від 20 травня 2014
року та рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 25 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що працює викладачем у Хмельницькій
об'єднаній технічній школі товариства
сприяння обороні України та має 53 роки
стажу викладацької роботи. Відповідач
всупереч вимогам ст. 97 КЗпП України та
п. 78 Інструкції про порядок обчислення
заробітної плати працівників освіти,
затвердженої наказом Міністерства
освіти України № 102 від 15 квітня 1993
року, з січня 2011 року по квітень 2013 року
включно виплачував йому заробітну
плату у меншому розмірі, унаслідок чого
недоплатив 6 493 грн 94 коп. Зазначав, що
наказом від 16 квітня 2013 року він був
переведений з 16 червня 2013 року на 0,75 %
ставки, прийняття якого було
обґрунтовано зменшенням кількості
програмних годин на підготовку водіїв
усієї категорії та зменшенням
навантаження на викладачів, які
проводять заняття з теоретичної
підготовки. Вважав зазначений наказ
незаконним та таким, що змінює істотні
умови праці, а тому підлягає
скасуванню, оскільки будь-які зміни в
організації виробництва і праці не
відбулися. Крім того, зазначав, що
відповідач тривалий час за цивільними
угодами залучає до викладацької роботи
у школу викладачів, які не перебувають
з нею у трудових відносинах, проте
постійно працюючих у школі викладачів
з 16 червня 2013 року переводили на 0,75
ставки.

Позивач просив, з урахуванням
уточнених позовних вимог, стягнути з
відповідача на його користь
заборгованість по заробітній платі за
період із січня 2011 року по квітень 2013
року; визнати незаконним та скасувати
наказ директора школи від 16 квітня 2013
року № 25 у частині переведення його з 16
червня 2013 року на 0,75 ставки;
стягнути з відповідача на його користь
моральну шкоду в сумі 2 тис. грн.

Справа судами розглядалась
неодноразово.

Останнім рішенням Хмельницького
міськрайонного суду Хмельницької
області від 20 травня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 25 вересня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення.
Позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Стягнуто з Хмельницької об'єднаної
технічної шкоди товариства сприяння
обороні України на користь ОСОБА_3 416
грн 90 коп. заборгованості по заробітній
платі, визнано незаконним і скасовано
наказ директора Хмельницької
об'єднаної технічної шкоди товариства
сприяння обороні України від 16 квітня
2013 року № 25 в частині переведення
ОСОБА_3 на 0,75 % ставки. У решті
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення в
частині відмови в позові та ухвалити в
цій частині нове рішення про повне
задоволення позовних вимог.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивач був завчасно повідомлений про
зміну істотних умов праці, погодився з
такими змінами та їх не оскаржував.
Оскільки дії відповідача щодо
переведення позивача на 0,75 % ставки є
правомірними, то підстав для стягнення
моральної шкоди немає.

Апеляційний суд погодився з тим, що
позивач не оскаржив накази відповідача
за 2011 і 2012 роки, проте визнав незаконним
наказ за 2013 рік, як такий, що суперечить
ст. 32 КЗпП України, і відповідно стягнув
заборгованість із заробітної плати.

Проте повністю погодитись з таким
висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що наказом від 1
жовтня 1983 року ОСОБА_3 було прийнято на
роботу до Хмельницької об'єднаної
технічної школи товариства сприяння
обороні України на посаду викладача.

Наказом директора школи від 3 жовтня 2011
року № 72 було постановлено викладачам,
які внесені до штатного розпису, з 1
січня 2012 року нараховувати за фактично
прочитані години відповідно до
затверджених типових тематичних
навчальних планів, розкладів занять та
контрольних листів.

Наказом директора шкоди від 2 жовтня 2012
року № 99 було постановлено викладачам,
які внесені до штатного розпису, з 1
січня 2013 року нараховувати за фактично
прочитані години відповідно до
затверджених типових тематичних
навчальних планів, розкладів занять та
контрольних листів.

Зазначені накази відповідача
позивачем не були оскаржені,
незаконність їх не визнана, тому
апеляційний суд дійшов правильного про
відмову судом в позові про стягнення
заборгованості із заробітної плати за
2011, 2012 роки.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу в частині оскарження
рішення апеляційного суду щодо
стягнення заборгованості із
заробітної плати за 2011, 2012 роки,
оскільки рішення суду в цій частині
ухвалено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Проте не можна погодитись з висновками
апеляційного суду щодо відмови у
відшкодуванні моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду та частково
задовольняючи позов у порушення вимог
ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України апеляційний
суд взагалі не перевірив законність та
обґрунтованість рішення суду в цій
частині.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 31 січня 1995 року № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (з подальшими змінами і
доповненнями) судам роз'яснено, що
відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за
наявності порушення прав працівника у
сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків, чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Апеляційний суд наведене не врахував
та у порушення ст. 316 ЦПК України,
перевіряючи законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції взагалі не перевірив
правильність вирішення позовних вимог
щодо відшкодування моральної шкоди та
залишаючи без змін рішення суду в цій
частині, не навів жодних мотивів, з яких
він виходив при ухваленні рішення у цій
частині і положення закону, яким він
керувався.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його часткового
скасування з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 25 вересня 2014
року в частині позовних вимог ОСОБА_3
про відшкодування моральної шкоди
скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

У решті рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 25 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О.Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко