АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 607/7882/13-цГоловуючий у 1-й
інстанції Вийванко О.М. Провадження №
22-ц/789/339/14 Доповідач - Дикун
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

при секретарі - Матусів Ю.Б.

з участю сторін - представника
апелянта Гнатищака О.В., представника
відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою
представника публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" за довіреністю Шуліки
Аліни Володимирівни на рішення
Тернопільського міськрайонного суду
від 23 грудня 2013 року по справі за
позовом публічного акціонерного
товариства комерційного банку
"ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року позивач ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернувся в суд із
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором №DNH4КР29640151 від 09.06.2006 р. у сумі
37028,54 грн.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 23 грудня 2013
року у задоволенні позову публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ПАТ
КБ «ПриватБанк» за довіреністю Шуліка
А.В. просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову у повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права. Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що відповідач
підтвердив свою згоду на те, що
підписана ним заява разом з Умовами
надання кредиту фізичним особам
«Розстрочка» (Стандарт) складає між ним
і ПАТ КБ «Приватбанк» договір, а згідно
п. 5.5. Умов позовна давність складає 5
років. Також апелянт зазначила, що
сторони досягли згоди про припинення
дії договору в момент виконання
зобов'язання сторонами, зобов'язання
позичальником не виконано, а тому
висновки суду про пропуск строку
позовної давності є невірними. На думку
апелянта, суд першої інстанції не мав
правових підстав для відмови у
задоволенні позову, оскільки ОСОБА_2 не
заявляв про застосування наслідків
спливу позовної давності.

У судовому засіданні представник банку
підтримав вимоги апеляційної скарги,
зіславшись на доводи, викладені у ній.
Представник відповідача апеляційну
скаргу заперечила.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, виходячи із
наступного.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний
суд відхиляє апеляційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Суд, ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, дослідивши
докази у справі й давши їм належну
оцінку, правильно встановив характер
правовідносин сторін у справі та
застосував норми матеріального права,
які їх регулюють, дійшовши
обґрунтованого висновку про пропуск
позивачем загального строку позовної
давності.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанцій ухвалене із
дотриманням норм матеріального і
процесуального права з огляду на
наступне.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що для придбання
комп'ютерної техніки ОСОБА_2 09 червня 2006
року звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк»
із заявою позичальника № DNH4КР29640151,
відповідно до умов якої банк надав йому
в кредит грошові кошти у розмірі 5005,00
грн. на строк 42 місяці, по 09.12.2009 р.,
включно, з умовами сплати відсотків за
користування кредитом у розмірі 2,09 % у
місяць, на суму залишку заборгованості.
Погашення заборгованості повинно
здійснюватись у наступному порядку:
щомісяця в період сплати, за який
приймається період з "21" по "28" числа
поточного місяця позичальник повинен
надати банку грошові кошти (щомісячний
платіж) у сумі 181,14 грн для погашення
заборгованості за кредитом (а.с. 7-8).

У вказаній заяві зазначено, що ОСОБА_2
ознайомився та згоден з Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам.

Заперечуючи проти позову відповідач
зазначив, що наявні у справі Умови
надання споживчого кредиту фізичним
особам ("Розстрочка") (Стандарт) йому не
надавались, ним не підписувались,
будь-якого договору у письмовій формі,
як того вимагає ч.1 ст.259 ЦК України, про
збільшення позовної давності між ним
та позивачем не було укладено.

Із долучених до матеріалів справи Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам ("Розстрочка") (Стандарт)
вбачається, що останні не містять
підпису позичальника (а.с.9-16).

Крім того, в матеріалах справи відсутні
докази, які б підтверджували, що саме
вказані Умови розумів відповідач,
підписуючи заяву позичальника. А у
заяві позичальника від 09.06.2006 року
міститься посилання на п.4.2 Умов щодо
встановлення відсотків за
користування кредитом, які не
відповідають розміру відсотків,
зазначених у самій заяві, що свідчить
про невідповідність цих документів.

З розрахунку заборгованості
відповідача за спірним кредитним
договором (а.с.4-8) вбачається, що останнє
погашення такої заборгованості він
провів 12.12.2008 року у сумі 2279,28 грн.
Кінцевий термін погашення кредиту
згідно із заявою - 09.12.2009 р. включно.

Із позовними вимогами про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 за вказаним
кредитом ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся
20 лютого 2013 року.

Згідно із ст. ст. 256, 257 ЦК України
позовна давність - це строк, в межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки.

У жовтні 2013 року відповідач через
представника, скориставшись правом,
наданим чинним законодавством,
звернувся із заявою про застосування
строку позовної давності (а.с. 86) про що
також було заявлено у судових
засіданнях, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст.
267 ЦК України є підставою для відмови у
позові.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про
захист прав споживачів» визначено, що у
випадку, якщо кредитодавець у
позасудовому порядку або до судового
провадження звертається з вимогою про
повернення споживчого кредиту або
погашення іншого боргового
зобов'язання споживача, кредитодавець
не може у будь-який спосіб вимагати
будь-якої плати або винагороди від
споживача за таке звернення. При цьому
кредитодавцю, зокрема, забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув.

У Постанові Верховного Суду України
від 20 листопада 2013 року, прийнятій за
наслідками розгляду заяви про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України від 21 червня 2013 року у справі
про стягнення заборгованості за
договором кредиту, зазначено, що п. 7 ч. 11
ст. 11 Закону України «Про захист прав
споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає вірним висновок суду, що ПАТ КБ
«ПриватБанк» звернулося з вимогою про
стягнення заборгованості за вказаним
кредитним договором з пропуском
загального строку позовної давності,
підстави для поновлення якого
відсутні.

Колегія суддів не може прийняти до
уваги твердження апелянта, що
підписана відповідачем заява разом з
Умовами надання кредиту фізичним
особам ("Розстрочка") (Стандарт) складає
між ним і ПАТ КБ «Приватбанк» договір, а
згідно із п. 5.5. Умов позовна давність
складає 5 років. Зазначені твердження є
необгрунтованими з огляду на те, що
вказані Умови не підписані
відповідачем, оспорюються ним, а також
що ідентичності Умов про надання
споживчого кредиту фізичним особам,
про котрі зазначено у заяві
позичальника №DNH4КР29640151, та
представлених суду позивачем Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам ("Розстрочка") (Стандарт) судом
не встановлено.

Доводи апелянта, що ОСОБА_2 не заявляв
про застосування наслідків спливу
позовної давності, колегія суддів
вважає безпідставними і такими, що
спростовуються матеріалами справи:
заявою представника відповідача про
застосування строку позовної давності
(а.с. 86) та її виступом у судовому
засіданні, зафіксованому технічними
засобами (робочі копії а/д 236319ВЕ23256
а.с.111,111а).

Колегія суддів вважає, що оскаржуване
рішення суду підлягає залишенню без
змін, як таке, що відповідає вимогам
закону, наданим доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307; 308; 315; 319; 324; 325 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «Приватбанк» за
довіреністю Шуліки Аліни
Володимирівни відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 23 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області С.І. Дикун