У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О., Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є., Черненко
В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, яка діє в
своїх інтересах та в інтересах
малолітнього ОСОБА_4, треті особи:
ОСОБА_5, управління служби у справах
дітей Департаменту праці та соціальної
політики Харківської міської ради, про
виселення, за касаційною скаргою
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення апеляційного суду Харківської
області від 10 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду з
вказаним позовом, посилаючись на те, що
23 травня 2008 року між банком та ОСОБА_6
було укладено кредитний договір на
суму 43 482 доларів США 26 центів, строком
користування до 22 травня 2028 року.

З метою забезпечення виконання
основного зобов'язання, 23 травня
2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_5 укладено договір іпотеки,
предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Свої зобов'язання за договором кредиту
позичальник не виконав.

Заочним рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від
19 березня 2012 року в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернуто стягнення на вказану
квартиру. Однак у зазначеній квартирі
зареєстровані та проживають ОСОБА_3 та
неповнолітній ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Враховуючи вищевикладене, позивач
просив суд виселити ОСОБА_3,
та інших осіб, які зареєстровані та/або
проживають у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Харкова від 23 квітня
2014 року позов задоволено. Виселено
ОСОБА_3, з неповнолітнім сином ОСОБА_4 з
квартири АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_3, на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові
витрати у сумі 229 грн. 40 коп.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 10 червня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк», посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення апеляційного суду та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, виходив із того, що
відповідно до вимог ст. 40 Закону
України «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України
відповідачам було надіслано вимогу про
виселення, проте останні у
добровільному порядку це зробити
відмовляються, що дає підстави для
примусове виселення відповідачки та її
малолітньої дитини.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову у задоволенні позову,
апеляційний суд, виходив із того, що
відповідачка та її малолітня дитина
зареєстровані у спірній квартирі,
виселення дитини порушить її право на
житло, а органом опіки та піклування не
надано дозволу на виселення
малолітнього.

З таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна, оскільки він не
ґрунтується на матеріалах справи та
суперечить нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що заочним рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 23 квітня 2014 року у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором у розмірі 39 292 доларів США
11 центів, що складає 302 549 грн. 24
коп. звернуто стягнення на належну на
праві власності ОСОБА_5 квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ
КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк»
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу (а. с.
28-31).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку» звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу іпотеко
держателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

21 жовтня 2013 року рекомендованим листом
з описом вкладення позивачем
відповідачці особисто, та як законному
представнику ОСОБА_4, була направлена
письмова вимога протягом одного місяця
звільнити квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 32-36).

Вказана письмова вимога отримана
відповідачкою 26 жовтня 2013 року
(а. с. 80).

Апеляційний суд, посилаючись на
довідку, видану дільницею № 46 КП
«Жилкомсервіс», згідно якої у квартирі
АДРЕСА_1 зареєстровано ОСОБА_3, 1981 року
народження, та ОСОБА_4, 2002 року
народження, ст. 12 Закону України «Про
основи соціального захисту бездомних
осіб та безпритульних дітей», ст. 18
Закону України «Про охорону дитинства»
дійшов висновку, що виселення
малолітньої дитини порушить її право
на житло.

Згідно п. 4.5.9 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 2 квітня 2012 року
№ 512/5, у разі передачі на реалізацію
нерухомого майна, право власності, на
яке або право користування яким мають
діти, необхідний попередній дозвіл
органів опіки та піклування, що
надається відповідно до закону. Якщо
такий дозвіл не надано, державний
виконавець звертається до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про встановлення або зміну способу і
порядку виконання. Якщо судом не
встановлено (змінено) спосіб і порядок
виконання, державний виконавець
продовжує виконання рішення за рахунок
іншого майна боржника, а в разі
відсутності такого майна повертає
виконавчий документ стягувачу з
підстави, передбаченої пунктом 2
частини першої статті 47 Закону.
(Підпункт 4.5.9 пункту 4.5 розділу IV із
змінами, внесеними згідно з Наказом
Міністерства юстиції № 924/5 від 18 травня
2013).

Тобто попередній дозвіл органів опіки
та піклування необхідний в разі
передачі на реалізацію нерухомого
майна, право власності або право
користування яким мають діти, при
примусовому виконанні рішень у
порядку, передбаченому Законом України
«Про виконавче провадження».

Проте заочним рішенням
Орджонікідзевського районного суду м.
Харкова від 23 квітня 2014 року у рахунок
погашення заборгованості за кредитним
договором у розмірі 39 292 доларів США 11
центів, що складає 302 549 грн. 24 коп.
звернуто стягнення на належну на праві
власності ОСОБА_5 квартиру, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ
КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу
Державного реєстру прав власності, а
також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк»
всіх повноважень, необхідних для
здійснення продажу (а. с. 28-31).

Апеляційний суд на зазначене
уваги не звернув, не взяв до уваги, що у
даному випадку з позовом про виселення
мешканців звернувся іпотекодержатель
на підставі ст. 40 Закону України «Про
іпотеку» та неогрунтовано вважав, що
зазначені правовідносини регулюються
нормами ч. 2 ст. 12 Закону України
«Про основи соціального захисту
бездомних осіб та безпритульних дітей»
та ст. 18 Закону України «Про охорону
дитинства».

Таким чином апеляційний суд у
порушення вимог
ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не врахував
норми матеріального та процесуального
права, які регулюють спірні
правовідносини, не встановив обставин,
які мають значення для правильного
вирішення справи, відповідно до ст. 338
ЦПК України ухвалене у справі судове
рішення підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 10 червня 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко