Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/4428/14
Головуючий у 1 інстанції: Рибкін О.А.
Суддя-доповідач: Коваленко А.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Боєвої В.В.,

суддів: Коваленко А.І.,

Денисенко Т.С.,

при секретарі: Хомяк К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у м. Димитрові
Донецької області на рішення
Димитровського міського суду
Донецької області від 02 вересня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у місті Димитрові
Донецької області про відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з нещасним
випадком на виробництві, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Димитрові
Донецької області про відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з нещасним
випадком на виробництві.

У позові зазначалось, що з 02.12.2002 року по
04.07.2004 року позивач працював у ДП
«Вугільна компанія «Краснолиманська»
в якості прохідника підземного 5
розряду.

08.03.2003 року при виконанні трудових
обов'язків з ним стався нещасний
випадок на виробництві, внаслідок
якого він отримав травму. Тривалий час
він знаходився на лікуванні. По даному
факту на підприємстві було складено
акт форми Н-1 про нещасний випадок на
виробництві та акт розслідування
нещасного випадку форми Н-5.

25.06.2003 року МСЕК м. Донецька встановила
йому 25% стійкої втрати працездатності.
Відповідачем йому виплачуються
щомісячні страхові виплати. Моральна
шкода йому не призначалася та не
виплачувалася. Позивач вважає, що йому
завдано моральної шкоди, яка
виразилася в неможливості вести
повноцінний спосіб життя, фізичних та
психологічних стражданнях.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив суд стягнути з
відповідача відшкодування моральної
шкоди, отриманої у зв'язку з травмою на
виробництві 100 000 грн.

Рішенням Димитровського міського суду
Донецької області від 02 вересня 2014 року
позов ОСОБА_3 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Димитрові
Донецької області про відшкодування
моральної шкоди у зв'язку з нещасним
випадком на виробництві задоволено
частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Димитрові
Донецької області на користь ОСОБА_3 у
відшкодування моральної шкоди 8000 грн.

В задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3
та Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань у місті
Димитрові Донецької області подали
апеляційні скарги, в яких, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права, просять
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, а саме: ОСОБА_3 - про
стягнення моральної шкоди в розмірі 100
000 грн., а Фонд - про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянти ОСОБА_3 та Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Димитрові
Донецької області належним чином
повідомлені про місце та час розгляду
їх апеляційних скарг, про що свідчать
розписки про вручення їм судових
повісток, письмового клопотання про
подовження строку розгляду справи від
них не надходило, а тому відповідно до
положень ст. 305 ЦПК України колегія
суддів вважає можливим розглядати
справу за відсутності належним чином
повідомлених апелянтів.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, обговоривши
доводи апеляційних скарг, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що ОСОБА_3
працював у ДП «Вугільна компанія
«Краснолиманська» з 02.12.2002 року по
04.07.2004 року прохідником підземним 5
розряду (а.с. 2-4).

08.03.2003 року з позивачем під час
виконання ним трудових обов'язків
стався нещасний випадок на
виробництві, внаслідок якого позивачу
був встановлений наступний діагноз:
забій, садна грудної клітини, лівої
нижньої кінцівки, забивні рани, садна
лівого передпліччя, що підтверджується
актом № 19 від 18.03.2003 р. форми Н-1 про
нещасний випадок на виробництві, актом
від 18.03.2003 р. форми Н-5 розслідування
нещасного випадку на виробництві,
медичними документами. Зазначеними
актами встановлено, що начальником
Упр-5 ОСОБА_4 та гірничим майстром УПР-5
ОСОБА_5 допущено порушення п.1.4.5 та 1.4.7
«Правил безпеки …..» та ст.. 14 Закону
України «Про охорону праці» (а.с.8-11).

25.06.2003 року позивачу у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві
первинно встановлено МСЕК 25% втрати
професійної працездатності (а.с.12).

08.07.2005 року позивачу у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві
повторно встановлено МСЕК 10% втрати
професійної працездатності (а.с.56).

06.03.2014 року позивачу у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві
безстроково встановлено МСЕК 10% втрати
професійної працездатності (а.с.57).

Враховуючи роз'яснення, які викладені у
постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. № 4
«Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», надані суду докази, суд дійшов
правильного висновку, що внаслідок
нещасного випадку на виробництві, який
стався 08.03.2003 року із позивачем, йому
заподіяна моральна шкода, яка полягає у
фізичному болю та стражданнях, яких
позивач зазнав у зв'язку з травмою,
внаслідок яких йому первинно було
встановлено 25% втрати професійної
працездатності та на даний час
встановлено 10% втрати професійної
працездатності безстроково, у душевних
стражданнях, пов'язаних з наслідками
цієї травми, у зміні звичного перебігу
життя, зокрема необхідності тривалий
час лікуватися, у безповоротності змін
у стані його здоров'я.

Розмір моральної шкоди визначено судом
відповідно до вимог ст. 23 ЦК України з
урахуванням роз'яснень, наведених у п. 9
постанови Пленуму Верховного Суду
Україні від 31 березня 1995 року № 4 "Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", засад розумності і
справедливості та відсотків втрати
працездатності.

Також, суд повно і всебічно дослідив
обставини справи, пояснення та
заперечення сторін, правильно
встановив правовідносини сторін, дав
належну оцінку всім наданим суду
доказам в їх сукупності та вірно дійшов
висновку, що саме відповідач повинен
відшкодувати позивачу моральну шкоду,
що випливає із ст. 21 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" від 23 вересня 1999 року №
1105-XIV в редакції, що діяв на час
встановлення позивачу вперше втрати
працездатності, а саме: 25.06.2003 року.
Даними нормами Закону визначено, що
відшкодувати заподіяну працівникові
моральну шкоду, отриману внаслідок
ушкодження його здоров'я за наявності
факту заподіяння цієї шкоди, покладено
на Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України.

Отже, на час виникнення спірних
правовідносин, який суд пов'язує з
датою встановлення медико-соціальною
комісією втрати позивачем професійної
працездатності, діяв встановлений
державою спеціальний порядок щодо
відшкодування шкоди, завданої здоров'ю
потерпілого умовами виробництва, -
через відділення Фонду.

Доводи апелянта ОСОБА_3 про
невідповідність висновків суду
обставинам справи щодо розміру
стягнутої моральної шкоди є
необґрунтованими та полягають лише в
переоцінці доказів, які належним чином
перевірені і оцінені судом першої
інстанції і не доводять порушення
судом першої інстанції норм
процесуального і матеріального права.
Суд у повній мірі врахував обставини
справи, характер та обсяг душевних
страждань позивача, пов'язаних з
наслідками цієї травми, зміни звичного
перебігу його життя, зокрема
необхідність тривалий час лікуватися
та зміни у стані його здоров'я.

Посилання Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань у місті Димитрові
Донецької області в апеляційній скарзі
на те, що нещасний випадок на
виробництві з позивачем стався з його
вини та висновком МСЕК не встановлено
факту спричинення позивачу моральної
шкоди і не визначено його розмір є
безпідставними.

Відповідно до акту № 19 від 18.03.2003 р.
форми Н-1 про нещасний випадок на
виробництві та акту від 18.03.2003 р. форми
Н-5 розслідування нещасного випадку на
виробництві встановлено, що нещасний
випадок на виробництві з позивачем
стався з вини начальника УПР-5 ОСОБА_4 та
гірничого майстра УПР-5 ОСОБА_5, якими
допущено порушення п.1.4.5 та 1.4.7 «Правил
безпеки …..» та ст. 14 Закону України
«Про охорону праці».

Як зазначено в аналізі судової
практики у справах про відшкодування
моральної шкоди, завданої у зв`язку з
ушкодженням здоров`я під час виконання
трудових обов`язків, проведеного Вищим
спеціалізованим судом України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ (Узагальнення судової практики,
01.02.2012року) при вирішенні питання про
призначення медико-соціальної
експертизи щодо встановлення факту
спричинення моральної шкоди та
визначення його розміру суди мають
виходити з наступного.

Відповідно до вимог статей 10, 60
ЦПК України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Отже, до юридичних фактів, які має
довести позивач у зазначеній категорії
справ, зокрема, належить доведення
факту завдання моральної шкоди та
розміру шкоди.

Доведення цих обставин із боку
позивача можливе на підставі доказів,
перелічених у статті 57 ЦПК України. До
таких доказів належить і висновок
експертизи, проте він не є як єдиним
можливим і достатнім доказом
спричинення шкоди, так і підставою
визначення її розміру, оскільки згідно
з частиною другою статті 212 ЦПК України
жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення.

Відтак, якщо позивач надав докази
завдання йому шкоди, довів цими
доказами певний її розмір і не просив
суд про призначення медико-соціальної
експертизи, то в суду не має підстав для
відмови в позові чи призначення
експертизи з власної ініціативи,
оскільки це не передбачено положеннями
ЦПК України (зокрема статей 10, 143-145), які
мають суто змагальний характер
доказування.

У разі якщо відповідач (Фонд
соцстраху) не погоджується з доводами
позивача про наявність моральної шкоди
та її розміром, визначеним позивачем,
відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК
України відповідач не позбавлений
можливості заявити клопотання про
призначення такої експертизи.

Отже, оскільки позивач надав
докази завдання йому моральної шкоди,
довів цими доказами певний її розмір і
не просив суд про призначення
медико-соціальної експертизи, а Фонд
соцстраху не заявляв клопотання про
призначення такої експертизи, тому суд,
дослідивши обставини справи та надані
суду докази, обґрунтовано дійшов до
висновку про те, що позивачу спричинено
моральну шкоду та стягнув її на його
користь в розмірі 8 000 грн.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
у відповідності до вимог матеріального
та процесуального права. Підстав для
його скасування колегія суддів не
вбачає.

Керуючись ст. ст. 307,
308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у місті Димитрові
Донецької області відхилити.

Рішення Димитровського міського
суду Донецької області від 02 вересня 2014
року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: