Провадження НОМЕР_6/200/3568/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року Бабушкінський
районний суд м. Дніпропетровська у
складі:

Головуючого судді -
Бібіка М.М.,

при секретарі -
Дельфонцевій Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
привтний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3;
про визнання недійсним договору
дарування,

ВСТАНОВИВ:

27 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до
Бабушкінського районного суду м.
Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2,
вказавши третьою особою приватного
нотаріуса Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, про
визнання недійсним договору дарування.
Свої позовні вимоги позивач
обґрунтував тим, що на підставі
договору - купівлі продажу від 24 жовтня
2001 року йому належала 55/100 частина
домоволодіння АДРЕСА_1. В подальшому, у
зв'язку з виниклою необхідністю, між
ним та фізичною особою був укладений
договір позики, у відповідності до
якого він позичив грошові кошти на
загальну суму 2 000 000 гривень 00 копійок.
Також, 25 грудня 2007 року між ним та ВАТ
«Інноваційний - промисловий банк» був
укладений кредитний договір № 203 - 2007, у
відповідності до якого він отримав
кредит у розмірі 14 600 доларів США. Крім
того, раніше ним також були укладені
договори поруки, а саме: 17 липня 2006 року
між ним та ВАТ «Інноваційний -
промисловий банк» був укладений
договір поруки, у відповідності до
якого він, поручитель, взяв на себе
зобов'язання перед кредитором
відповідати по зобов'язанням ТзОВ
виробничої - комерційної фірми «Сервіс
- метал - центр», що виникають із умов
кредитного договору № 48 - 2006 на
обслуговування овердрафту від 17 липня
2006 року та додаткових угод до нього, у
сумі 500 000 гривень 00 копійок; 05 вересня
2006 року між ним та ВАТ «Інноваційний -
промисловий банк» був укладений
договір поруки, у відповідності до
якого він, поручитель, взяв на себе
зобов'язання перед кредитором
відповідати по зобов'язанням ТзОВ
торгівельна - посередницька фірма
«Укрвнешторг», що виникають із умов
кредитного договору № 62 - 2006 від 05
вересня 2006 року та додаткових угод до
нього, у сумі 375 000 гривень 00 копійок; 26
березня 2007 року між ним та ВАТ
«Інноваційний - промисловий банк» був
укладений договір поруки, у
відповідності до якого він, поручитель,
взяв на себе зобов'язання перед
кредитором відповідати по
зобов'язанням Приватного науково -
виробничого підприємства «Вікторія -
М», що виникають із умов кредитного
договору № 44 - 2007 від 26 березня 2007 року
та додаткових угод до нього, у сумі 100 000
гривень 00 копійок. У зв'язку з
викладеними вище обставинами, у нього
утворилися великі кредитні
зобов'язання та тяжкі життєві
обставини, що могли призвести до
банкрутства та втрати всього його
майна, а тому за порадою ОСОБА_2, з якою
він проживав однією сім'єю, як чоловік
та дружина і мав двох спільних дітей, та
з метою збереження свого нерухомого
майна, 09 жовтня 2009 року між ним та
ОСОБА_2 був укладений договір дарування
55/100 частини домоволодіння, що
розташоване за адресою: АДРЕСА_1; який
був посвідчений приватним нотаріусом
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3,
реєстраційний номер 598. Вказаний
договір дарування був укладений за
умови, що ОСОБА_2 поверне подароване їй
нерухоме майно, після того як
вирішаться його фінансові питання щодо
повернення кредитів. У 2011 році ним були
виконані взяті на себе кредитні
зобов'язання, після чого він звернувся
до ОСОБА_2 з проханням повернути йому
нерухоме майно, яке було відчужене ним
на її користь, оскільки його
матеріальне становище значно
покращилось, однак ОСОБА_2 відмовилася
повертати передане їй майно. У зв'язку
із чим, він вважає, що ОСОБА_2
скористалася його складним
матеріальним становищем та ввела його
в оману, а тому він звернувся до суду з
вказаним позовом та просив: визнати
недійсним договір дарування 55/100
частини домоволодіння АДРЕСА_1, від 09
жовтня 2009 року, зареєстрований в
реєстрі за № 598, укладений між ним та
ОСОБА_2; припинити за ОСОБА_2 право
власності на 55/100 частину домоволодіння
АДРЕСА_1; а також визнати за ним право
власності на вищезазначену частину
домоволодіння; та стягнути з ОСОБА_2 на
його користь судові витрати (а.с. а.с. 5 -
10).

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував просив
задоволення позову.

Третя особа приватний нотаріус
Дніпропетровського міського
нотаріального округу ОСОБА_3, у судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, причини неявки до суду,
не повідомив (а.с. а.с. 49, 79).

Суд, вислухавши пояснення сторін та
дослідивши матеріали справи, а також
допитавши свідків, доходить наступного
висновку.

Судом було встановлено, що 26 березня 2007
року, 17 липня 2006 року та 05 вересня 2006
року між ВАТ «Інноваційний -
промисловий банк» та ОСОБА_1 були
укладені договори поруки, у
відповідності до яких ОСОБА_1
добровільно взяв на себе зобов'язання
перед кредитором відповідати по
зобов'язанням позичальників, що
виникають з умов кредитних договорів,
де загальна сума кредитних зобов'язань
складала 975 000 гривень 00 копійок (а.с. а.с.
14, 15, 16).

20 грудня 2007 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4
був укладений договір позики, у
відповідності до якого ОСОБА_1 отримав
від ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 2 000
000 гривень 00 копійок, строком
користування до 20 грудня 2009 року (а.с.
а.с. 53 - 54).

Крім того, 25 грудня 2007 року між ВАТ
«Інноваційний - промисловий банк» та
ОСОБА_1 був укладений кредитний договір
№ 203 - 2007, у відповідності до якого банк
відкрив ОСОБА_1 відновлювальну
відкличну кредитну лінію на споживчі
потреби з наданням окремими частинами
(траншами) з лімітом кредитування 14 600,00
доларів США, строком користування з 25
грудня 2007 року до 24 грудня 2008 року (а.с.
а.с. 17 - 19).

09 жовтня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
був укладений договір дарування 55/100
частини домоволодіння, у відповідності
до якого ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2
прийняла в дар 55/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1, вказаний
договір був посвідчений приватним
нотаріусом Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3,
та зареєстровано вреєстрі за № 598 (а.с.
11).

Також, ВАТ «Інноваційний - промисловий
банк» було подано ряд позовних заяв до
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська, Красногвардійського
районного суду м. Дніпропетровська та
Печерського районного суду м. Києва про
стягнення заборгованості за
кредитними договорами та договорами
поруки, де співвідповідачем був
зазначений ОСОБА_1 (а.с. а.с. 94 - 96, 97 - 99, 103).

25 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
був укладений договір, у відповідності
до якого ОСОБА_1 зобов'язався в строк не
пізніше п'яти робочих днів з моменту
підписання сторонами даного договору
подати до суду загальної юрисдикції
заяву про відмову від позовних вимог та
заяву про скасування заходів
забезпечення позову - шляхом
накладання арешту на об'єкт нерухомого
майна, та гарантував подачу ОСОБА_5 в
строк не пізніше п'яти робочих днів з
моменту підписання сторонами даного
договору, заяви про відмову від
позовних вимог та заяви про скасування
заходів забезпечення позову у
цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання правочину
недійсним, що знаходилася у
провадженні Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська. Крім того,
згідно вказаного договору ОСОБА_1
зобов'язався виплатити компенсацію в
сумі, еквівалентній 15 000,00 доларів США в
день переоформлення на його ім'я права
власності на господарське приміщення
НОМЕР_4 і гараж НОМЕР_5, які знаходяться
за адресою: АДРЕСА_2, «Кіровець» гаражно
- будівельний кооператив»
обслуговуючий кооператив» та належать
ОСОБА_2, а також зобов'язався виплатити
компенсацію в сумі, еквівалентній 20 000,00
доларів США в день переоформлення на
його ім'я права власності на земельну
ділянку площею 0,0740 га та розташований
на ній садовий будинок НОМЕР_6 з
господарськими будівлями та спорудами,
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_3; а
також переоформлення на його ім'я
автомобілю марки Мерседес GL 450, 2007 року
випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належать ОСОБА_2 та зобов'язався в строк
до 31 грудня 2012 року разом з ОСОБА_2
продати земельну ділянку та 55/100 частин
домоволодіння, розташованого на ній, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_2, в свою чергу зобов'язалася
продати вищезазначену земельну
ділянку та частину домоволодіння, а
також за умов виконання ОСОБА_1 всіх
умов зазначеного договору
переоформити на його ім'я зазначене у
цьому договорі рухоме та нерухоме
майно (а.с. 13).

Крім того, 17 листопада 2014 року
державним виконавцем Бабушкінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції Визвілко Т.В. було
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа НОМЕР_6 -
1199/11 виданого 09 грудня 2013 року
Бабушкінським районним судом м.
Дніпропетровська про стягнення у
солідарному порядку з ОСОБА_1, ОСОБА_7,
фізичної особи - підприємця ОСОБА_8 на
користь ПАТ «Інноваційний -
промисловий банк» заборгованості за
кредитним договором в сумі 282 600 гривень
00 копійок, понесених позивачем витрат
по справі - сплаченого судового збору в
сумі 1 700 гривень 00 копійок, витрат на
інформаційно - технічне забезпечення
розгляду справи у розмірі 120 гривень 00
копійок, разом 283 820 гривень 00 копійок
(а.с. 110).

25 листопада 2014 року, ОСОБА_1 до
Бабушкінського РВ ДМУ ГУ МВС України в
Дніпропетровській області була подана
заява (повідомлення про злочин), у
відповідності до якої ОСОБА_1 просив
внести відомості до ЄРДР та притягнути
до кримінальної відповідальності
громадянку ОСОБА_2 та ОСОБА_9 з підстави
вчинення ними кримінального
правопорушення, що має ознаки складу
злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК
України, оскільки останні у період з 2004
року по 2011 рік заволоділи його майном
та грошовими коштами на загальну суму
648 000 доларів США (а.с. а.с. 87 - 90).

Вказані вище спірні правовідносини
регулюються Цивільним кодексом
України 2003 року, постановою Пленуму
Верховного Суду України № 9 від 06
листопада 2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» та Законом
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень».

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України
визначено, що підставою виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема, є
договори й інші правочини.

В силу ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні
обов'язки виконуються у межах,
встановлених договором або актом
цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам. Особа, яка вчиняє правочин,
повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 207 ЦК України, правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо воля сторін
виражена за допомогою телетайпного,
електронного або іншого технічного
засобу зв'язку. Правочин вважається
таким, що вчинений у письмовій формі,
якщо він підписаний його стороною
(сторонами). Правочин, який вчиняє
юридична особа, підписується особами,
уповноваженими на це її установчими
документами, довіреністю, законом або
іншими актами цивільного
законодавства, та скріплюється
печаткою. Використання при вчиненні
правочинів факсимільного відтворення
підпису за допомогою засобів
механічного або іншого копіювання,
електронного підпису або іншого
аналога власноручного підпису
допускається у випадках, встановлених
законом, іншими актами цивільного
законодавства, або за письмовою згодою
сторін, у якій мають міститися зразки
відповідного аналога їхніх
власноручних підписів. Якщо фізична
особа у зв'язку з хворобою або фізичною
вадою не може підписатися власноручно,
за її дорученням текст правочину у її
присутності підписує інша особа.
Підпис іншої особи на тексті правочину,
що посвідчується нотаріально,
засвідчується нотаріусом або
посадовою особою, яка має право на
вчинення такої нотаріальної дії, із
зазначенням причин, з яких текст
правочину не може бути підписаний
особою, яка його вчиняє. Підпис іншої
особи на тексті правочину, щодо якого
не вимагається нотаріального
посвідчення, може бути засвідчений
відповідною посадовою особою за місцем
роботи, навчання, проживання або
лікування особи, яка його вчиняє.

Частиною 1 статті 215 ЦК України,
передбачено, що підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 233 ЦК України,
правочин, який вчинено особою під
впливом тяжкої для неї обставини і на
вкрай невигідних умовах, може бути
визнаний судом недійсним незалежно від
того, хто був ініціатором такого
правочину. При визнанні такого
правочину недійсним застосовуються
наслідки, встановлені статтею 216 цього
Кодексу. Сторона, яка скористалася
тяжкою обставиною, зобов'язана
відшкодувати другій стороні збитки і
моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку
з вчиненням цього правочину.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», передбачено,
що правочин може бути визнаний судом
недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо
його вчинено особою під впливом тяжкої
для неї обставини і на вкрай невигідних
умовах, чим друга сторона правочину
скористалася. Тяжкими обставинами
можуть бути тяжка хвороба особи, членів
її сім'ї чи родичів, смерть
годувальника, загроза втратити житло
чи загроза банкрутства та інші
обставини, для усунення або зменшення
яких необхідно укласти такий правочин.
Особа (фізична чи юридична) має вчиняти
такий правочин добровільно, без
наявності насильства, обману чи
помилки. Особа, яка оскаржує правочин,
має довести, що за відсутності тяжкої
обставини правочин не було б вчинено
взагалі або вчинено не на таких умовах.

Також, відповідно до п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06 листопада 2009 року «Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними»,
рішення суду про задоволення позову
про повернення майна, переданого за
недійсним правочином, чи витребування
майна із чужого незаконного володіння
є підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації.

Статтею 26 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначено, що
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, а у разі скасування на
підставі рішення суду рішення про
державну реєстрацію прав до Державного
реєстру прав вноситься запис про
скасування державної реєстрації прав.

Згідно статті 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, заважаючи на положення
приведених норм закону та встановлені
обставини справи, а також враховуючи ту
обставину, що ОСОБА_1 на момент
укладання оспорюваного договору
дарування на користь ОСОБА_2, перебував
у вкрай важкому матеріальному
становищі та мав загрозу банкрутства,
що підтверджується чисельними
заборгованостями по кредитним
договорам та наявністю позовних
проваджень у судах загальної
юрисдикції про стягнення з нього сум
заборгованості за кредитними
зобов'язаннями, суд, вважає доведеною
ту обставину, що за відсутності такого
тяжкого матеріального становища та
загрози банкрутства ОСОБА_1 не вчиняв
би вищезазначеного правочину та не
відчужував все своє нерухоме та рухоме
майно на користь ОСОБА_2, у зв'язку з чим
позовні вимоги ОСОБА_1 слід
задовольнити та визнати договір
дарування 55/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1; від 09 жовтня 2009 року,
зареєстрований в реєстрі за № 598,
укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
недійсним; скасувавши державну
реєстрацію права власності за ОСОБА_2
на 55/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1,
визнавши за ОСОБА_1 право власності на
55/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Крім того, суд вважає за необхідне, у
порядку ст. 88 ЦПК України, стягнути з
ОСОБА_2 на користь держави судовий збір
у розмірі 3 654 гривні 00 копійок.

Керуючись ст. ст. 11, 14, 202, 203, 207, 215, 233
Цивільного кодексу України 2003 року, п.
п. 10, 23 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», ст. 26 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», ст. ст. 4 - 8, 10, 11, 18, 57 - 60, 88, 169,
208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_3;
про визнання недійсним договору
дарування - задовольнити.

Визнати договір дарування 55/100 частини
домоволодіння АДРЕСА_1; від 09 жовтня 2009
року, зареєстрований в реєстрі за № 598,
укладений між ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) та
ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3), недійсним.

Скасувати державну реєстрацію права
власності за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) на 55/100
частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) право
власності на 55/100 частини домоволодіння
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) на
користь держави судовий збір у розмірі
3 654 гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржено на протязі
десяти днів з дня його проголошення до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Бабушкінський районний
суд м. Дніпропетровська

Суддя

М.М. Бібік