У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука
М.І.,-розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом заступника прокурора
Львівської області в інтересах держави
в особі Львівської міської ради до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Гурман», ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення, за касаційною скаргою
Львівської міської ради на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
03 грудня 2013 року та рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Львівської
області від 28 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року заступник прокурора
Львівської області звернувся до суду з
позовом в інтересах держави в особі
Львівської міської ради до Товариства
з обмеженою відповідальністю «Гурман»
(далі - ТОВ «Гурман»), ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу нежитлового
приміщення, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, укладеного 24 березня 2011 року
між ТОВ «Гурман» та ОСОБА_6,
посвідченого приватним нотаріусом
Львівського міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрованого за
№1676. Позивач свої позовні вимоги
обґрунтовував тим, що при укладенні
оспорюваного договору у відповідача
ТОВ «Гурман» право на відчуження
спірної будівлі було відсутнє,
оскільки рішення господарського суду
Львівської області від 04 листопада 2011
року, за яким ТОВ «Гурман» набуло право
власності на спірне майно скасовано
постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 01 червня 2011
року.

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 03 грудня 2013 року, в
задоволені позову заступника
прокурора Львівської області в
інтересах держави в особі Львівської
міської ради відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 28 лютого 2014 року
вказане рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким в
задоволенні позовних вимог заступнику
прокурора Львівської області в
інтересах держави в особі Львівської
міської ради відмовлено з інших
підстав.

У касаційній скарзі Львівська міська
рада просить ухвалені у справі судові
рішення першої та апеляційної
інстанцій скасувати та ухвалити нове,
яким позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що сам факт
скасування рішення господарського
суду Львівської області від 04 лютого 2011
року не свідчить про те, що оспорюваний
договір суперечить вимогам цивільного
законодавства, оскільки згідно ст.215 ЦК
України підставою недійсності
правочину є недодержання стороною
вимог, які встановлені ст.203 ЦК України
саме на момент його вчинення. Крім того,
при скасуванні рішення господарського
суду Львівської області від 04 лютого 2011
року судами апеляційної та касаційної
інстанцій не встановлено факту
незаконності набуття ТОВ «Гурман»
права власності на спірну будівлю.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог з інших підстав,
апеляційний суд виходив з того, що
позов прокурором пред'явлений до
відповідача, який на момент
пред'явлення позову власником спірного
приміщення не був, інша особа, яка була
власником до участі у справі не був
залучений, а клопотання про заміну
неналежного відповідача від позивача
не надходило.

Проте з такими висновками апеляційного
суду повністю погодитись не можна з
наступних підстав.

Судами встановлено, що 29 грудня 2009 року
між Львівською міською радою та ТОВ
«Гурман» було укладено договір оренди
землі строком на п'ять років до 12
листопада 2014 року, за умовами якого
орендодавцем (міською радою) надано, а
орендарем (Товариством) прийнято в
строкове платне користування земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,0213
га для обслуговування торговельного
тимчасового павільйону.

Відповідно до п. 3 договору оренди, на
земельній ділянці розташовані об'єкти
нерухомого майна - 1-поверхова металева
будівля, літній майданчик (а.с.39-42).

На згаданій земельній ділянці ТОВ
«Гурман» у 2010 році здійснило
переобладнання 1-поверхової металевої
будівлі шляхом заміни зовнішніх стін
та перекриття даху.

Рішенням господарського суду
Львівської області від 04 лютого 2011 року
за ТОВ «Гурман» визнано право
власності на нежитлову будівлю за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 80,3
кв.м, яке було зареєстровано ОКП ЛОР
«БТІ та ЕО» 17 березня 2011 року (а.с. 6-7).

24 березня 2011 року між ТОВ «Гурман» та
ОСОБА_6 було укладено договір
купівлі-продажу нежитлової будівлі, за
яким ТОВ «Гурман» продало, ОСОБА_6
нежитлову будівлю, загальною площею 80,3
кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.
8).

Постановою Львівського апеляційного
господарського суду від 01 червня 2011
року (а.с. 9-11) та додатковою постановою
цього ж суду від 30 червня 2011 року
рішення господарського суду
Львівської області від 04 лютого
2011 року скасовано та ухвалено нове,
яким в задоволенні позовних вимог
ТОВ «Гурман» у визнанні права
власності на спірний об'єкт
нерухомості відмовлено.

20 липня 2011 року ПП «ВМ Капітал»
відчужило вищезазначену нежитлову
будівлю ОСОБА_8 (а.с.49), якою 21 липня 2011
року в ЛКП ЛОР «БТІ та ЕО»
було зареєстровано за собою право
власності на спірну нежитлову будівлю
(а.с.50).

Статтею 203 Цивільного кодексу України
(далі - ЦК України) передбачено, зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

У разі недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

Згідно зі ст. 328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Апеляційний суд, в порушення ст.ст. 303, 315
ЦПК України, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог з підстав не дотримання
судом ст. 33 ЦПК України щодо заміни
неналежного відповідача не визначився
належним чином з характером спірних
правовідносин, не надав належної
оцінки наявним у справі доказам,
зокрема, зауважуючи про необхідність
залучення до участі у справі
останнього власника майна, як такого
чиї права порушені, не звернув уваги, що
прокурор ставить питання про визнання
недійсним договору купівлі-продажу,
укладеним між відповідачами без
достатньої правової підстави, при
цьому позовних вимог про витребування
нежитлового приміщення з чужого
незаконного володіння не заявляв.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, апеляційний суд не з'ясував
належним чином чи порушені права
позивача та чи підлягають вони захисту,
фактично позбавивши останнього права
на судовий захист.

За таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є
підставою для його скасування з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Львівської міської
ради задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Львівської області від 28 лютого 2014 року
скасувати, а справу направити на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук