Справа
№ 495/1842/14-ц
Ухвала

21 листопада 2014 року

м.
Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
Чебан Н.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
договору позики недійсним, стягнення
моральної шкоди, за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
повернення боргу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13.11.2014 року звернулася до
ОСОБА_2, ОСОБА_3 з зустрічною позовною
заявою про стягнення боргу, разом із
якою надала до суду заяву про
забезпечення позову, у якій просила
накласти арешт на рухоме та нерухоме
майно, яке належить ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 14.11.2014 року зазначена зустрічна
позовна заява разом із заявою про
забезпечення позову залишені без руху.

20.11.2014 року до суду надійшла заява
представника ОСОБА_1 разом із
квитанціями про сплату судового збору.

Ураховуючи те, що заявником усунені
причини, що стали підставою для
залишення заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову - без руху, суд
вважає за можливе розглянути її та
приходить до наступного.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

При вирішенні питання про забезпечення
позову суд повинен оцінювати
обґрунтованість доводів заявника щодо
необхідності вжиття відповідних
заходів з урахуванням наступних умов:
наявності зв’язку між конкретним
заходом забезпечення позову і
предметом позовної вимоги; імовірності
ускладнення виконання або
невиконання судового рішення у разі
невжиття таких заходів; запобігання
порушенню у зв’язку із вжиттям таких
заходів прав та охоронюваних законом
інтересів осіб, які не є учасниками
даного судового розгляду.

Постанова Пленуму Верховного Суду
України від 22.12.2006 року №9 “Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову” наголошує, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися в тому, що
між сторонами дійсно виник спір та
існує реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з’ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу позивача та відповідача, а
також відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення
позову мають бути співмірними із
заявленими позивачем вимогами та
вживатися у разі достатньо
обґрунтованого припущення, що невжиття
таких заходів може у майбутньому
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не надано суду
жодного доказу, власником якого
рухомого та нерухомого майно, є ОСОБА_4
та ОСОБА_2, не зазначено на яке саме
майно, що належить відповідачам
необхідно накласти арешт, яким чином не
накладення арешту може зробити
неможливим виконання рішення суду, суд
вважає що клопотання позивача про
забезпечення позову є передчасним.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову по цивільній
справі за позовною заявою ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
договору позики недійсним, стягнення
моральної шкоди, за зустрічним позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
повернення боргу – відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Одеської області через суд першої
інстанції шляхом подачі в 5-денний
строк з дня проголошення ухвали
апеляційної скарги.

Суддя:

Н.В.Чебан