Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4710/14
Головуючий у 1 інстанції: Ліхтанська
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Подліянова Г.С.

Дашковська А.В.

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 09 вересня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3, треті особи - об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Берізка», Виконавчий комітет
Бердянської міської ради, ОСОБА_5, про
визначення порядку користування
квартирою,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із вказаним позовом, в
обґрунтування якого зазначала, що їй на
праві власності належить 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1. Співвласником
квартири є відповідач ОСОБА_3, якому
належить 1/3 частина вказаної квартири.

Відповідно до довідки від 14.08.2013 року
№49 у спірній квартирі зареєстрована
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначала, що на
час звернення до суду ні вона, ні
відповідач у вказаній квартирі не
проживають..

Вказувала, що сторони по справі не
знаходять спільного вирішення питання
про сплату коштів за житло та
комунальні послуги, між ними склалися
конфліктні стосунки, які перешкоджають
нормальному користуванню квартирою.

Спірна квартира розташована на
восьмому поверсі дев'ятиповерхового
будинку та складається з трьох кімнат
житловою площею 37,6 кв. м, у тому числі
кімната площею 12,3 кв. м, кімната - 8,1 кв.
м, кімната - 17,2 кв. м, кухня - 7,4 кв. м,
вбиральня - 1,3 кв. м, ванна кімната - 2,7 кв.
м, коридор - 10,1 кв. м, вбудована шафа - 1,0
кв. м.

Зазначала, що житлова площа в квартирі
складає 37,6 кв. м, отже на її ідеальну 2/3
частку припадає 25,07 кв. м, на 1/3 частку
ОСОБА_3 - 12,53 кв. м житлового приміщення у
спірній квартирі.

Виділ приміщення із самостійним
виходом, який може використовуватися
як окрема квартира або переобладнання
в таку квартиру у даному випадку
неможливий.

Уточнивши позовні вимоги, остаточно
просила суд, визначити порядок
користування спірною квартирою,
виділивши їй у користування кімнату,
житловою площею 8,1 кв. м, кімнату,
житловою площею 17,2 кв. м, балкон площею
0,7 кв. м; відповідачу по справі виділити
ізольовану кімнату, житловою площею 12,3
кв. м, лоджію площею 1,5 кв. м; підсобні
приміщення: кухню площею 7,4 кв. м,
вбиральню 1,3 кв. м, ванну кімнату 2,7 кв. м,
коридор 10,1 кв. м, вбудовану шафу 1,0 кв. м
залишити у спільному користуванні.

Відповідно до вказаного порядку
користування відповідач по справі має
21,6 кв. м, що більше від його ідеальної
частини на 0,8 кв. м., а отже позивачка
вважає, що також має право на грошову
компенсацію у сумі 4 857,06 грн..

Крім того, просила суд стягнути з
відповідача на її користь витрати,
пов'язані з проведенням судової
експертизи у розмірі 1 500 грн..

Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 09 вересня
2014 року, на підставі заяви представника
позивача ОСОБА_6 про відмову від
частини позовних вимог, провадження у
справі закрито в частині позовних
вимог про стягнення грошової
компенсації в сумі 4 857,06 грн..

Рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 09 вересня
2014 року позов задоволено.

Визначено порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, між ОСОБА_4 та
ОСОБА_3.

Виділено в користування ОСОБА_4, в
рахунок ідеальних 2/3 часток в праві
спільної часткової власності на
квартиру АДРЕСА_1 житлову кімнату 5
площею 8,1 кв. м, житлову кімнату 6 площею
17,2 кв. м, балкон площею 0,7 кв. м.

Залишено в користуванні ОСОБА_3 в
рахунок ідеальної 1/3 частки в праві
спільної часткової власності на
квартиру АДРЕСА_1 житлову кімнату 2
площею 12,3 кв. м, лоджію площею 1,5 кв. м.

Підсобні приміщення: кухню 7 площею 7,4
кв. м, вбиральню 3 площею 1,3 кв. м, ванну 4
площею 2,7 кв. м, коридор 1 площею 10,1 кв. м,
вбудовану шафу 8 площею 1,0 кв. м,
залишено у спільному користуванні

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4
витрати, пов'язані з проведенням
судової експертизи у розмірі 1 500 грн..

Не погоджуючись із рішенням суду,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на неповне з'ясування
судом першої інстанції обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
просить рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позову відмовити.

Відповідач та треті особи в судове
засідання суду апеляційної інстанції
не з'явились, повідомлені про місце та
час розгляду справи у відповідності до
вимог ст.ст. 74, 76 ЦПК України, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення поштового відправлення
(судової повістки) (а.с.168-173).

Причини неявки в судове засідання вони
не повідомили, будь - яких письмових
клопотань, у тому числі про відкладення
справи, не надходило.

Позивач ОСОБА_4 приймає участь у
судовому засідання суду апеляційної
інстанції через свого представника.

З огляду на вищевикладене та у
відповідності до ст..ст. 303-1, 305 ЦПК
України, судова колегія ухвалила
розглядати справу за відсутності
учасників апеляційного розгляду, які
не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
представника позивача ОСОБА_4,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини і відповідні
правовідносини.

Позивачці та відповідачу у даній
справі на праві спільної часткової
власності належить квартира АДРЕСА_1.

ОСОБА_4 є власником 2/3 частин цієї
квартири, а ОСОБА_3 належить на праві
власності 1/3 частка вказаної квартири
(а.с.10-11).

Відповідно до технічного паспорту
вказана квартира розташована на
восьмому поверсі дев'ятиповерхового
будинку та має 62,3 кв. м загальної площі,
37,6 кв. м житлової площі і складається із
трьох кімнат: 1-а кімната 12,3 кв.м, 2-а
кімната 8,1 кв. м, 3-а кімната 17,2 кв. м.
(а.с.11)

Згідно довідки ОСББ «Берізка» від
14.08.2013 року №49 у спірній квартирі
зареєстрована ОСОБА_5, матір сторін у
справі (а.с.12).

Сторонами не заперечується, що на час
вирішення справи ані позивач, ані
відповідач у спірній квартирі не
проживають.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність
двох або більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності - це
право двох або більше осіб за своїм
розсудом володіти, користуватися і
розпоряджатися належним їм у певних
частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової
власності володіє не часткою майна в
натурі, а часткою в праві власності на
спільне майно у цілому.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України
право спільної часткової власності
здійснюється співвласниками за їхньою
згодою. Співвласники можуть домовитися
про порядок володіння та користування
майном, що є їхньою частковою
власністю.

Співвласник майна, яке знаходиться у
спільній частковій власності без
виділення часток у натурі, має право на
вільне, у будь який час користування
зазначеним майном у повному обсязі.

Про відсутність можливості вільного, у
будь який час користування належним
майном може свідчити не тільки активна
поведінка співвласників щодо
створення перешкод у користуванні
власністю, а також відсутність згоди на
користування власником своїм майном,
яка проявляється у пасивній поведінці
співвласників щодо створення перепон у
реалізації права власності.

У пункті 14 постанови Пленуму
Верховного суду України № 20 від 22
грудня 1995 року «Про судову практику у
справах за позовами про захист
приватної власності» роз'яснено, що
квартира, яка є спільною сумісною чи
спільною частковою власністю, на
вимогу учасника (учасників) цієї
власності підлягає поділу в натурі,
якщо можливо виділити сторонам
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватися як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщенням квартири, якщо про це
заявлено позов.

Відповідно до Висновку судової
будівельно-технічної експертизи №11/14
від 12 травня 2014 року розподіл квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
згідно ідеальних часток співвласників
не можливий у зв'язку з тим, що
неможливо виділити обом співвласникам
окремі входи до квартир, окремі
приміщення: туалет, ванну, кухню,
коридори.

Виходячи з розташування трикімнатної
квартири в багатоповерховому
житловому будинку, планування,
етажності і розмірів приміщень, частин
співвласників (2/3+1/3), наданих
документів, на розгляд суду
запропоновано лише один варіант
встановлення порядку користування
квартирою: позивачу ОСОБА_4 на 2/3
частини виділяється: житлова кімната 5
площею 8,1 кв. м, житлова кімната 6 площею
17,2 кв. м, балкон площею 0,7 кв. м;
відповідачу ОСОБА_3 на 1/3 частину
виділяється: житлова кімната 2 площею
12,3 кв. м, лоджія площею 1,5 кв. м.; підсобні
приміщення: коридор 1 площею 10,1 кв. м,
вбиральня 3 площею 1,3 кв. м, ванна 4
площею 2,7 кв. м, кухня 7 площею 7,4 кв. м,
шафа 8 площею 1,0 кв. м, залишаються в
спільному користуванні співвласників.

Відповідно до запропонованого порядку
користування трикімнатною квартирою,
позивач ОСОБА_4 має 40,7 кв. м, що менше від
площі ідеальної 2/3 частини на 0,8 кв. м,
відповідач ОСОБА_3 має 21,6 кв. м, що
більше від площі ідеальної 1/3 частини
на 0,8 кв. м. (а.с.80-88).

Вирішуючи спір щодо порядку
користування спірним житловим
приміщенням відповідно до варіанту,
який запропонований у висновку
експертизи, суд першої інстанції
правильно виходив із того, що сторони є
співвласниками і мають рівні права
користуватися зазначеною квартирою, і
обґрунтовано встановив такий порядок
користування, що не порушує право
кожної із сторін на його частку.

Такий порядок є законним та
справедливим, не буде порушувати
житлових прав та законним інтересів
співвласників квартири.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові
належить право користування та
розпоряджання своїм майном. На зміст
права власності не впливають місце
проживання власника та
місцезнаходження майна.

Позивачка не може користуватися
належною їй часткою зазначеної
квартири, оскільки в цьому перешкоджає
відповідач, з яким не досягнута згода
щодо сплати комунальних послуг у
зв'язку з чим виникають конфліктні
ситуації.

Отже, посилання апелянта на
відсутність у нього конфлікту з ОСОБА_4
щодо сплати комунальних послуг за
житло оскільки він з 2010 року проживає в
Республіці Ірландія, а комунальні
платежі сплачує ОСОБА_5, є
неприйнятними з тих підстав, що ст. 360 ЦК
України саме на співвласника покладено
обов'язок брати участь у витратах на
управління, утримання та збереження
спільного майна відповідно до своєї
частки у праві спільної часткової
власності.

Твердження апеляційної скарги про
порушення прав третьої особи - матері
сторін ОСОБА_5, є неприйнятними,
оскільки вона не є власником спірної
квартири.

Доводи апеляційної скарги щодо
необхідності відмови у задоволенні
позовних вимог з тих підстав, що
позивач в спірній квартирі не проживає
та відсутній спір щодо порядку
користування власністю, є
безпідставними та не відповідають
нормам матеріального права та
встановленим фактичним обставинам
справи.

Інші доводи, наведені в апеляційній
скарзі не відносяться до тих підстав, з
якими процесуальне законодавство
пов'язує можливість прийняття рішення
щодо скасування або зміни
оскаржуваного судового рішення.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про наявність
підстав для встановлення порядку
користування сторонами належною їм на
праві спільної часткової власності
квартирою, виходячи з розміру часток
останніх в спільній частковій
власності.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги не спростовують
його висновків.

Відсутні, передбачені цивільним
процесуальним законом підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції та для ухвалення нового
рішення по справі.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 09 вересня
2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: