АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3525/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Мороз В. П. Доповідач - Варенко
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової
О.В.,

при секретарі - Кондратенко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 15
листопада 2013 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про примусове виселення з
квартири,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2013 року позивачка звернулася
до суду з вищезазначеною позовною
заявою, посилаючись на те, що є
власницею кооперативної квартири
АДРЕСА_1, в якій без реєстрації проживає
відповідач та чинить їй перешкоди у
користуванні власністю. Просила суд
примусово виселити відповідача з
квартири АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Індустріального
районного суду м.Дніпропетровська від
15 листопада 2013 року позовні вимоги
задоволено. Виселено ОСОБА_2 з квартири
АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо судових
витрат.

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Вислухавши учасників процесу,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, керуючись ст.ст. 319, 321,
391 ЦК України та ст.99 ЖК України,
посилався на те, що відповідачка
отримала у спадок квартиру АДРЕСА_2 і
сторони не є членами однієї сім'ї, не
ведуть спільного господарства та не
мешкають разом.

Проте з такими висновками суду першої
інстанції погодитись неможливо з
огляду на наступне:

Дійсно, відповідно до ст. 321 ЦК України,
право власності є непорушним, ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права або обмежений в його
здійсненні, особа може бути позбавлена
права власності або обмежена у його
здійсненні лише у випадках і порядку,
встановлених законом, а згідно ч.1 ст.391
ЦК України, власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Проте, обраний позивачем спосіб
захисту своїх прав не відповідає
вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ст.47 Конституції України,
кожен має право на житло. Ніхто не може
бути примусово позбавлений житла
інакше як на підставі закону за
рішенням суду.

Згідно ч.2,3 ст.64 ЖК України, до членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій
цієї статті, перестали бути членами
сім'ї наймача, але продовжують
проживати в займаному жилому
приміщенні, вони мають такі ж права і
обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї
власника житла, які проживають разом з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право
на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Відповідно до ст.157 ЖК України, членів
сім'ї власника жилого будинку
(квартири) може бути виселено у
випадках, передбачених частиною першою
статті 116 цього Кодексу. Виселення
провадиться у судовому порядку без
надання іншого жилого приміщення.

За ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени
його сім'ї або інші особи, які
проживають разом з ним, систематично
руйнують чи псують жиле приміщення, або
використовують його не за
призначенням, або систематичним
порушенням правил соціалістичного
співжиття роблять неможливим для інших
проживання із ними в одній квартирі чи
в одному будинку, а заходи запобігання
і громадського впливу виявились
безрезультатними, виселення винних на
вимогу наймодавця або інших
заінтересованих осіб провадиться без
надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які самоправно зайняли жиле
приміщення, виселяють без надання їм
іншого жилого приміщення.

Судом установлено, що позивачці
належить кооперативна квартира
АДРЕСА_1 на підставі ордеру № -059 від
28.06.1986 року та реєстраційного
посвідчення від 26.05.1994 року (а.с.8-9).

Позивачка надала згоду на проживання у
спірній квартирі відповідачки без її
реєстрації, як дружині свого сина і з 1993
року відповідач проживає в спірній
квартирі без реєстрації (а.с.32).

Позивач, згідно позовної заяви, всі ці
роки мешкала у приватному будинку за
адресою: АДРЕСА_3, який отримала у
спадок після смерті матері. Проте, на
теперішній час через похилий вік,
хвороби та неналежні побутові умови в
будинку бажає проживати в належній їй
квартирі.

Будь-яких доказів перешкод з боку
відповідача у проживанні позивача у
спірній квартирі, систематичного
руйнування чи псування відповідачем
жилого приміщення, або використання
його не за призначенням, або
систематичного порушення правил
співжиття, що роблять неможливим для
інших проживання із нею в одному
помешканні позивачем не надано.

Таким чином, підстави для виселення
відповідача з квартири, належній
позивачці, відсутні.

З огляду на зазначене, колегія суддів
вважає, що заочне рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 15 листопада 2013
року підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів ,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 15
листопада 2013 року - скасувати і
ухвалити нове рішення.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про примусове виселення з
квартири - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий

Судді