АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.< Головуючий суддя
/ По-батькові >.

cуддів: Бреславського О.Г.,
Половінкіної Н.Ю.

секретар Давня Я.А.

за участю: представника позивача,
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості та звернення
стягнення, за апеляційною скаргою
ОСОБА_1, інтереси якої за договором на
представництво інтересів представляє
ОСОБА_2, на заочне рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 25 березня 2013 року,-

встановила:

В грудні 2012 року ПАТ «Дельта Банк»
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та
звернення стягнення на предмет
іпотеки, посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору №
723/3-07 від 09.02.2007 року між ТОВ
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_1, остання отримала кредит на
загальну суму 6 000 доларів США зі
сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 14,5 % річних за весь
час фактичного користування кредитом з
кінцевим терміном повернення 08.02.2010
року.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ
«Дельта Банк» та Національним банком
України» було укладено договір про
передачу активів та кредитних
зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на
користь АТ «Дельта Банк», відповідно до
п. 4.1 якого, в порядку, обсязі та на
умовах, визначених договором, ТОВ
«Укрпромбанк» передає (відступає) АТ
«Дельта Банк» права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами.

В забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором від
____________________________________________________________________

22ц-1491 / 2014 р.
Головуючий у 1 інстанції Скуляк
І.А.

Категорія 27
доповідач Савчук М.В.

09.02.2007 року ТОВ «Укрпромбанк» і
відповідачка ОСОБА_3 09.02.2007 року уклали
договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_3
надала в іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з
двох житлових кімнат загальною площею
50,3 кв.м., в тому числі житловою площею 27,7
кв.м., яка належить їй на підставі
договору купівлі-продажу.

Відповідачка ОСОБА_1 протягом дії
кредитного договору систематично
порушувала його умови, внаслідок чого
утворилась заборгованість перед
банком станом на 20.09.2012 року в сумі 27
699,18 грн., в тому числі тіло кредиту - 18 574,
61 грн., відсотки - 9 124,57 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором у розмірі 27 699,18
грн.; в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
звернути стягнення на предмет іпотеки
шляхом продажу предмета іпотеки на
публічних торгах у межах процедури
виконавчого провадження. Вирішити
питання щодо судових витрат.

Заочним рішенням Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 25
березня 2013 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ
«Дельта Банк» заборгованість за
кредитним договором № 723/3-07 від 09.02.2007
року в розмірі 27 699, 18 грн. та в рахунок
погашення заборгованості звернути
стягнення на предмет іпотеки, який
належить ОСОБА_3, а саме нерухоме майно:
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з
двох житлових кімнат загальною площею
50,3 кв.м., в тому числі житловою площею 27,7
кв.м., шляхом продажу предмета іпотеки
на публічних торгах у межах процедури
виконавчого провадження. Вирішено
питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
інтереси якої за договором на
представництво інтересів представляє
ОСОБА_2, просить заочне рішення
Першотравневого районного суду м.
Чернівці від 25 березня 2013 року
скасувати, а провадження у справі
закрити.

Посилається на незаконність
рішення суду першої інстанції,
порушенням норм процесуального права.

Вказує, що 22 червня 2010 року
Першотравневим районним судом м.
Чернівці ухвалено рішення, яким
розірвано укладений кредитний договір
від 09.02.2007 року № 723/3-07 між ОСОБА_1 та ТОВ
«Укрпромбанк» та стягнуто з ОСОБА_4 та
ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укрпромбанк»
заборгованість за вказаним кредитним
договором у сумі 21179 грн.78 коп.
Враховуючи, що вже існує рішення суду
між тими ж сторонами про той же предмет
і з тих самих підстав, вважає,що
провадження у справі необхідно
закрити.

Колегія суддів, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково, а заочне
рішення суду необхідно скасувати та
змінити в частині, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
під час розгляду справи в апеляційному
порядку апеляційний суд перевіряє
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що позовні
вимоги є обґрунтованими, обставини
справи підтверджуються належними
доказами.

Проте з таким висновком погодитися не
можна, оскільки суд дійшов його
внаслідок неповного з'ясування
обставин справи, що мають значення для
справи, порушення норм матеріального
права та процесуального права, що
згідно пп. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування та зміни
рішення в частині.

Судом установлено, що відповідно до
укладеного кредитного договору № 723/3-07
від 09.02.2007 року між ТОВ «Український
промисловий банк» та ОСОБА_1, остання
отримала кредит на загальну суму 6 000
доларів США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 14,5 %
річних за весь час фактичного
користування кредитом з кінцевим
терміном повернення 08.02.2010 року.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ
«Дельта Банк» та Національним банком
України» було укладено договір про
передачу активів та кредитних
зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на
користь АТ «Дельта Банк», відповідно до
п. 4.1 якого, в порядку, обсязі та на
умовах, визначених договором, ТОВ
«Укрпромбанк» передає (відступає) АТ
«Дельта Банк» права вимоги за
кредитними та забезпечувальними
договорами.

В забезпечення виконання зобов'язання
за кредитним договором від 09.02.2007 року
ТОВ «Укрпромбанк» і відповідачка
ОСОБА_3 09.02.2007 року уклали договір
іпотеки, згідно з яким ОСОБА_3 надала в
іпотеку нерухоме майно, а саме:
квартиру АДРЕСА_1, яка складається з
двох житлових кімнат загальною площею
50,3 кв.м., в тому числі житловою площею 27,7
кв.м.

У зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язань за кредитним договором
станом на 20.09.2012 року утворилась
заборгованість у сумі 27699 грн. 18 коп.,
яка складається із наступного:
заборгованості по кредиту у сумі 18574,61
грн., заборгованості по процентам за
користування кредитом у сумі 9124,57 грн.

Судом також установлено, що заочним
рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 22 червня 2010 року
позов ТОВ «Укрпромбанк» до ОСОБА_1,
ОСОБА_3 про розірвання кредитних
договорів та стягнення заборгованості
за кредитними договорами задоволено.
Розірвано кредитний договір № 723/3-07 від
09.02.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ
«Укрпромбанк». Розірвано кредитний
договір № 722/3-07 від 09.02.2007 року,
укладений між ОСОБА_3 та ТОВ
«Укрпромбанк». Розірвано кредитний
договір № 382/3-06 від 22.03.2006 року,
укладений між ОСОБА_1 та ТОВ
«Укрпромбанк». Стягнуто солідарно з
ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ТОВ
«Укрпромбанк» заборгованість за
кредитним договором № 723/3-07 від 09.02.2007
року в сумі 21179,78 грн. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь
ТОВ «Укрпромбанк» заборгованість за
кредитним договором № 722/3-07 від 09.02.2007
року в сумі 259563,97 грн. Стягнуто
солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь
ТОВ «Укрпромбанк» заборгованість за
кредитним договором № 382/3-06 від 22.03.2006
року в сумі 288678,28 грн.

Зазначене рішення суду набрало
законної сили 02.07.2010 року.

Відповідно до ст. 509 ЦК України
зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 ЦК України,
зокрема договорів та інших правочинів.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України, визначено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник
не звільняється від відповідальності
за неможливість виконання ним
грошового зобов'язання. Боржник, який
прострочив виконання грошового
зобов'язання, на вимогу кредитора
зобов'язаний сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також три проценти річних від
простроченої суми, якщо інший розмір
процентів не встановлений договором
або законом.

Згідно ст.ст. 598, 599, 653 ЦК України,
зобов'язання припиняється на
підставах, встановлених договором або
законом, а також виконанням, проведеним
належним чином. У разі розірвання
договору зобов'язання сторін
припиняються.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України
зобов'язання припиняється на
підставах, встановлених договором або
законом. Ці підстави зазначені в
статтях 599, 600, 601, 604- 609 ЦК України, а саме:
припинення зобов'язання виконанням;
припинення зобов'язання переданням
відступного; припинення зобов'язання
зарахуванням; припинення зобов'язання
за домовленістю сторін; припинення
зобов'язання прощенням боргу;
припинення зобов'язання неможливістю
його виконання; припинення
зобов'язання смертю фізичної особи;
припинення зобов'язання ліквідацією
юридичної особи.

Заочним рішенням Першотравневого
районного суду м. Чернівці від 22 червня
2010 року розірвано кредитний договір №
723/3-07 від 09.02.2007 року, укладений між
ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк», що в силу
ст. 653 ЦК України є підставою для
припинення зобов'язання.

Отже, розірвання договору є одним з
видів припинення зобов'язання.
Розірвання договору припиняє його дію
на майбутнє і не скасовує сам факт
укладення та дії договору включно до
моменту його розірвання, а також
залишає в дії окремі його умови щодо
зобов'язань сторін, спеціально
передбачені для застосування на
випадок порушення зобов'язань і після
розірвання договору, виходячи з
характеру цього договору за яким
кредитор повністю виконав умови
договору до його розірвання.

Попереднім рішенням суду крім
розірвання кредитного договору було
стягнуто заборгованість за кредитним
договором.

Проте, суд першої інстанції помилково
повторно стягнув заборгованість за
кредитним договором, який розірваний.

З таких підстав, колегія суддів вважає,
що заочне рішення підлягає в цій
частині скасуванню з ухваленням нового
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог про стягнення
заборгованості за кредитним
договором.

В частині звернення стягнення на
предмет іпотеки рішення підлягає
зміні, виходячи з наступного.

07 червня 2014 року набув чинності Закон
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 03 червня 2014 року, № 1304-VII.

Відповідно до пункту 1 статті 1
вищевказаного Закону протягом дії
цього Закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України "Про заставу" та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України "Про іпотеку", якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно;

загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Згідно статті 3 Закону він набирає
чинності з дня його опублікування та
втрачає чинність з дня набрання
чинності законом, який врегульовує
питання особливостей погашення
основної суми заборгованості,
вираженої в іноземній валюті, порядок
погашення (урахування) курсової
різниці, що виникає у бухгалтерському
та/або податковому обліку кредиторів
та позичальників, а також порядок
списання пені та штрафів, які
нараховуються (були нараховані) на таку
основну суму заборгованості.

З пункту 1.2 договору іпотеки
вбачається, що площа квартири,
переданої в іпотеку, становить 50, 3 кв.м.
(а.с. 12).

З матеріалів справи вбачається, що
вищевказане майно виступає як
забезпечення зобов'язань ОСОБА_1 за
кредитним договором, наданим кредитною
установою - резидентом України в
іноземній валюті, вказана квартира
використовується як місце постійного
проживання позичальника та її загальна
площа не перевищує 140 кв.м., а тому є всі
підстави для застосування до вказаних
правовідносин правил, визначених у
пункті 1 статті 1 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

Згідно ч. 1 ст. 217 ЦПК України суд, який
ухвалив рішення, може визначити
порядок його використання, надати
відстрочку або розстрочити виконання,
вжити заходів для забезпечення його
виконання, про що зазначає в рішенні.

На момент пред'явлення позову до суду
Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» не діяв, а тому суд
прийшов до правильного висновку про
задоволення позову в цій частині.

Та обставина, що на момент ухвалення
рішення у справі Закон вже діяв, є
підставою для визначення порядку
звернення рішення до виконання.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що резолютивну частину
рішення після другого абзацу
доповнити реченням наступного змісту:

рішення суду в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки підлягає
зверненню до виконання після
закінчення дії мораторію на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті, встановленого Законом України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 3 червня 2014 року, № 1304-VII.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції постановлено з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, неповним з'ясуванням судом
обставин, що мають значення для справи,
що відповідно до ст. 309 ЦПК України є
підставою для скасування рішення суду
з ухваленням нового рішення про
відмову в задоволенні позову в частині
стягнення заборгованості за кредитним
договором та зміні в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки, в решті
рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись 303, 307, 309 ЦПК України, колегія
суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1,
інтереси якої за договором на
представництво інтересів представляє
ОСОБА_2, задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 25 березня 2013 року в
частині стягнення заборгованості з
ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк»
заборгованість за кредитним договором
№ 723/3-07 від 09.02.2007 року в розмірі 27 699, 18
грн. скасувати.

В задоволенні позову в цій частині
відмовити.

Рішення Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 25 березня 2013 року в
частині звернення стягнення на предмет
іпотеки змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення
після другого абзацу реченням
наступного змісту:

рішення суду в частині звернення
стягнення на предмет іпотеки підлягає
зверненню до виконання після
закінчення дії мораторію на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті, встановленого Законом України
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» від 3 червня 2014 року, № 1304-VII.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: