Провадження № 4-с/761/223/2014
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді
Кравець Д.І.,

при секретарі
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за скаргою представника боржника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2, заінтересована особа -
стягувач ОСОБА_3, про визнання
протиправними дій та бездіяльності
державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Хечибабян Седої
Ашотівни, зобов'язання здійснити дії та
скасування арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник звернувся до суду з вказаною
скаргою, в якій просив:

- визнати незаконними та протиправними
дії державного виконавця Відділу
державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Хечибабян С.А.
(надалі - державний виконавець) щодо
відмови зарахувати платежі здійсненні
боржником на рахунок Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Французька школа міста Києва» (надалі
- школа) у сумі 87 289 грн. 26 коп. за
навчання та харчування ОСОБА_5 у
рахунок аліментних платежів на
виконання рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 07 листопада
2012 року (надалі - рішення суду);

- зобов'язати державного виконавця
зарахувати вказані кошти, сплачені на
рахунок школи, та з урахування цього, а
також інших платежів боржника,
здійснених ним під час виконання
виконавчого провадження № 39007182 на
рахунки вказані державним виконавцем,
здійснити розрахунок заборгованості
боржника по аліментах, призначених
рішенням суду, та повідомити боржника
про здійснений розрахунок
заборгованості із сплати аліментів на
підставі ухвали суду;

- скасувати арешт на все нерухоме майно,
накладений постановою державного
виконавця про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
від 01 серпня 2013 року у виконавчому
провадженні № 39007182 та зобов'язати
Відділ державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС) зняти
арешт з всього майна, що належить
боржнику, накладений вказаною
постановою державного виконавця, у
тому числі вжити усіх належних заходів
до виключення відповідних записів про
арешт транспортних засобів боржника з
Автоматизованого обліку АІС «Арешт» та
про арешт усього нерухомого майна з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно;

- зобов'язати державного виконавця
винести постанову про передачу
матеріалів виконавчого провадження №
39007182 до Відділу державної виконавчої
служби Бориспільського міськрайонного
управління юстиції, надіславши копію
відповідної постанови сторонам
виконавчого провадження, а матеріали
виконавчого провадження до вказаної у
ній виконавчої служби у п'ятиденний
строк.

Скаргу мотивовано тим, що 07 листопада
2012 року Шевченківськім районним судом
м. Києва ухвалено рішення у справі №
2610/2181/2012, яким, серед іншого, стягнуто з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання їх спільної дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3 500 грн.,
починаючи з 23 січня 2012 року і до
досягнення дитиною повноліття, тобто,
до ІНФОРМАЦІЯ_4 року.

На підставі даного рішення суду
Шевченківським районним судом м. Києва
від 07 листопада 2012 року видано
виконавчий лист № 2610/2181/2012 з
примусового виконання якого державним
виконавцем ВДВС було відкрито
виконавче провадження № 39007182. При
цьому, про порушення своїх прав заявник
дізнався внаслідок усного
повідомлення державного виконавця, що
існує ще одне виконавче провадження
про стягнення з нього більше ніж 200 000
грн. пені за заборгованістю по
аліментам. Однак, заявник навіть не міг
уявити, що в нього наявна будь-яка
заборгованість по аліментам, виходячи
з наступного.

Так, заявник зазначає, що він жодного
разу не ухилявся від сплати аліментів
на утримання його дитини ОСОБА_5, а
навпаки свідомо та регулярно
перераховував кошти для всебічного,
повного та гармонійного розвитку своєї
дитини. Підтвердженням цього слугує
довідка зі школи, згідно якої у період з
01 січня 2012 року по 30 червня 2013 року
платежами на загальну суму 87 289 грн. 26
коп. заявник повністю оплатив усі
рахунки школи за навчання та
харчування дитини у якості платежів на
її утримання. Це явно свідчить про те,
що на момент відкриття виконавчого
провадження № 39007182 заявник
добровільно виконував рішення суду.
Крім того, заявник неодноразово
письмово повідомляв стягувача ОСОБА_3
про свій намір самостійно виконувати
рішення суду та просив останню
повідомити йому спосіб перерахування
коштів на її ім'я на утримання дитини.
Проте, ОСОБА_3 не повідомила заявнику
ані про рахунок, ані про спосіб
перерахування відповідних коштів, який
би її задовольнив, а тому у заявника не
залишилось іншого способу, як
здійснювати добровільне утримування
дитини, сплачуючи аліменти шляхом
внесення оплати за навчання та
харчування доньки в навчальному
закладі, де ще з дитинства вона
навчається.

Крім того, не зважаючи на зазначені ним
дії, через погрози державного
виконавця щодо заборони виїзду
боржнику за кордон у зв'язку з нібито
наявною несплатою ним аліментів 04
вересня 2013 року боржник сплатив на
рахунок ВДВС на користь ОСОБА_3 суму
коштів у розмірі 67 516 грн. 00 коп. Після
цього, 16 вересня 2013 року, боржник
звернувся із заявою до ВДВС, в якій
просив зарахувати сплачені ним кошти у
розмірі 87 289 грн. 26 коп. та 67 516 грн. 00
коп. у рахунок сплати ним аліментів. При
цьому, оскільки відповіді від ВДВС на
свою заяву боржник так і не отримав,
останній вважав, що сплачені ним кошти
на утримання доньки були правомірно
зараховані до аліментів. Але, як
виявилось на даний час, такі кошти
державним виконавцем зараховані не
були, що свідчить про неправомірні дії
останнього.

У зв'язку з зазначеним заявник просив
визнати незаконними та протиправними
дії державного виконавця щодо відмови
зарахувати платежі, здійсненні
боржником на рахунок школи у сумі 87 289
грн. 26 коп. за навчання та харчування
ОСОБА_5 у рахунок аліментних платежів
на виконання рішення суду, а також
зобов'язати державного виконавця
зарахувати вказані кошти, сплачені на
рахунок школи, та з урахування цього, а
також інших платежів боржника,
здійснених ним під час виконання
виконавчого провадження № 39007182 на
рахунки, вказані державним виконавцем,
здійснити розрахунок заборгованості
боржника по аліментам, призначеним
рішенням суду, та повідомити його про
здійснений розрахунок заборгованості
із сплати аліментів на підставі ухвали
суду.

Також, заявник вважає необґрунтованою
та протиправною постанову державного
виконавця від 01 серпня 2013 року щодо
накладення арешту на все майно
заявника та оголошення заборони на
його відчуження з підстав існування
заборгованості зі сплати аліментів за
значний період, оскільки у заявника
відсутня будь-яка заборгованість по
сплаті аліментів, а навпаки, сплачена
заявником сума значно перевищує суму
необхідну для сплати присуджених
аліментів. Крім того, відповідно до ч. 3
ст. 57 Закону України «Про виконавче
провадження» (надалі - Закон) арешт має
накладатись в межах суми стягнення з
урахуванням витрат на проведення
виконавчих дій. Проте, у своїй
постанові від 01 серпня 2013 року
державним виконавцем не зазначено, у
яких межах та на яке саме майно було
накладено арешт, що суперечить чинному
законодавству та істотно порушує права
заявника.

Враховуючи вказане, заявник просив
скасувати арешт на все нерухоме майно,
накладений постановою державного
виконавця про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
від 01 серпня 2013 року у виконавчому
провадженні № 39007182 та зобов'язати
Відділ державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС) зняти
арешт з всього майна, що належить
боржнику, накладений вказаною
постановою державного виконавця, у
тому числі вжити усіх належних заходів
до виключення відповідних записів про
арешт транспортних засобів боржника з
Автоматизованого обліку АІС «Арешт» та
про арешт усього нерухомого майна з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно.

При цьому, заявник наголошує, що при
прийнятті від ОСОБА_3 виконавчого листа
№ 2610/2181/2012 до свого провадження
державним виконавцем було порушено
вимоги законодавства щодо місця
виконання рішення (територіальна
підвідомчість), оскільки боржник
проживає за адресою: АДРЕСА_1, яка
територіально не підвідомча ВДВС. Отже,
для подальшого проведення виконавчих
дій, відповідно до вимог законодавства,
державний виконавець повинен передати
виконавче провадження № 39007182 до органу
ДВС, якому підвідомче дане виконавче
провадження - до Відділу державної
виконавчої служби Бориспільського
міськрайонного управління юстиції.

Крім того, державним виконавцем при
здійсненні виконавчих дій у
виконавчому провадженні № 39007182 було
здійснено ряд інших процесуальних
порушень, зокрема, не було надіслано
боржнику копії постанови про відкриття
виконавчого провадження, чим порушено
ст.ст. 25, 31 Закону та не повідомлено
боржнику про розрахунок
заборгованості зі сплати аліментів,
чим порушено вимоги ст. 74 Закону.

На підставі зазначеного, заявник
вважає, що державним виконавцем при
здійсненні дій у виконавчому
провадженні № 39007182 було грубо порушено
норми чинного законодавства, що
свідчить про неналежне виконання
державним виконавцем своїх посадових
обов'язків та підтверджує
протиправність та незаконність його
дій.

Представник боржника ОСОБА_7 у судовому
засіданні скаргу підтримав та просив
її задовольнити в повному обсязі. Також
пояснив, що на даний час заочне рішення
суду, яким з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3
стягнуто пеню за несплату аліментів у
розмірі понад 200 000 грн., скасоване, а
справу призначено до розгляду в
загальному порядку.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судове
засідання не з'явилась, про час та місце
розгляду скарги повідомлялась
належним чином, про причини неявки суд
не повідомила.

Державний виконавець у судове
засідання не з'явився надіслав до суду
письмові заперечення на скаргу, згідно
яких вважає, що не має підстав для
визнання дій державного виконавця
незаконними, оскільки останнім було
правомірно та відповідно до вимог
чинного законодавства здійснено всі
дії щодо виконання виконавчого
документу, а тому у задоволенні скарги
слід відмовити в повному обсязі. Окрім
того, державний виконавець зазначив,
що, оскільки станом на 01 серпня 2013 року
заборгованість боржника із сплати
аліментів перевищувала три місяці ним
правомірно винесено постанову про
арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження. При цьому,
державний виконавець вказує, що станом
на 06 жовтня 2014 року на виконанні у ВДВС
перебуває ще один виконавчий лист,
виданий Шевченківським районним судом
м. Києва 15 січня 2014 року, на підставі
рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 на
користь ОСОБА_3 суми пені у звязку з
несплатою аліментів та судового збору
у загальному розмірі 210 972 грн. 44 коп. У
звязку з зазначеним та тим, що на даний
час вказане рішення не виконано,
підстави для скасування накладених
арештів відсутні.

Також, у заяві від 27 жовтня 2014 року (а.с.
65) державний виконавець просив
проводити розгляд справи без участі
представника ВДВС.

Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 386 Цивільного
процесуального кодексу України (надалі
- ЦПК України), згідно яких скарга
розглядається у десятиденний строк у
судовому засіданні за участю заявника
і державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби, рішення, дія чи бездіяльність
якої оскаржуються, та наявність заяви
державного виконавця про розгляд
скарги у його відсутність, суд прийшов
до висновку про можливість розгляду
скарги за відсутності заінтересованої
особи та державного виконавця.

Вислухавши пояснення представника
боржника, вивчивши матеріали, додані до
скарги, та матеріали виконавчого
провадження № 39007182, надані до суду
державним виконавцем, судом
встановлено наступне.

Так, у судовому засіданні встановлено,
що 07 листопада 2012 року Шевченківським
районним судом м. Києва ухвалено
рішення у справі № 2610/2181/2012 за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: орган
опіки і піклування Шевченківської
районної в м. Києві державної
адміністрації, про розірвання шлюбу,
стягнення аліментів на утримання
дитини і визначення місця проживання
дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1
до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки і
піклування Шевченківської районної в
м. Києві державної адміністрації про
зобов'язання не чинити перешкод у
спілкуванні з дитиною і у її вихованні
та встановлення порядку спілкування та
участі у вихованні дитини, яким, серед
іншого, стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 аліменти на утримання їх
спільної дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
розмірі 3 500 грн., починаючи з 23 січня 2012
року і до досягнення дитиною
повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 року
(а.с. 11-13).

При цьому, вказане рішення в частині
стягнення аліментів за один місяць в
розмірі 3 500 грн. допущено до негайного
виконання.

У цей же день, 07 листопада 2012 року, на
підставі вказаного рішення
Шевченківським районним судом м. Києва
видано виконавчий лист про стягнення з
ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на
утримання їх спільної дочки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 3 500 грн.,
починаючи з 23 січня 2012 року і до
досягнення дитиною повноліття, тобто
до ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 9-10).

Заявою від 22 липня 2013 року даний
виконавчий лист було подано
представником стягувача ОСОБА_3 -
ОСОБА_8 до ВДВС для примусового
виконання рішення суду (а.с. 67-69). При
цьому, у даній заяві також було вказано
про необхідність накладення арешту на
майно і рахунки боржника та
необхідність оголошення заборони на
його відчуження.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови та
зазначає, що у разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом. За заявою стягувача державний
виконавець одночасно з винесенням
постанови про відкриття виконавчого
провадження може накласти арешт на
майно та кошти боржника, про що
виноситься відповідна постанова.

На підставі зазначеного, 24 липня 2013
року державним виконавцем було
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження № 39007182 по
примусовому виконанню виконавчого
листа № 2610/2181/2012 від 07 листопада 2012
року (а.с. 73), а 01 серпня 2013 року у зв'язку
з наявною заборгованістю боржника із
сплати аліментів понад три місяці
державним виконавцем у даному
виконавчому провадженні була винесена
постанова про накладення арешту на все
майно боржника та оголошено заборону
на його відчуження (а.с. 80).

Разом з тим, як вбачається зі змісту
поданої скарги, заявник вказує, що не
зважаючи на те, що він жодного разу не
ухилявся від сплати аліментів на
утримання його дитини ОСОБА_5, через
погрози державного виконавця стосовно
заборони виїзду за кордон у зв'язку з
нібито наявною несплатою ним аліментів
04 вересня 2013 року він змушений був на
вимогу державного виконавця сплатити
на рахунок ВДВС на користь ОСОБА_3 суму
коштів у розмірі 67 516 грн. 00 коп. Вказані
обставини підтверджуються копією
подання державного виконавця про
встановлення обмеження у праві виїзду
за межі України боржника, погодженого
начальником ВДВС 09 серпня 2013 року (а.с.
88-90), ухвалою Шевченківського районного
суду м. Києва від 23 серпня 2013 року про
відкриття провадження у справі за
вказаним поданням (а.с. 94), витягом з
бази обліку депозитних сум, з якого
вбачається про перерахування
боржником 04 вересня 2014 року на рахунок
ВДВС 67 516 грн. 00 коп. (а.с. 95), клопотанням
державного виконавця, адресованим
суду, про залишення його подання про
встановлення обмеження у праві виїзду
за межі України боржника без розгляду
(а.с. 96) та ухвалою суду від 12 вересня 2014
року про задоволення вказаного
клопотання (а.с. 97).

При цьому, як вбачається з наданих до
суду матеріалів виконавчого
провадження, 16 вересня 2013 року
представником боржника ОСОБА_7 подано
державному виконавцю заяву про
зарахування здійсненої боржником
переплати аліментних платежів у сумі 88
305 грн. 26 коп., у тому числі 87 289 грн. 26
коп. сплачених на рахунок ТОВ
«Французька школа міста Києва» за
навчання та харчування ОСОБА_5, в
рахунок сплати майбутніх необхідних
аліментних платежів на утримання
дитини (а.с. 98-100).

Вказану заяву представник боржника
мотивував, серед іншого, тим, що боржник
не ухилявся від сплати аліментів на
утримання його дитини ОСОБА_5, а навпаки
свідомо та регулярно перераховував
кошти для всебічного, повного та
гармонійного розвитку своєї дитини.
Підтвердженням цього слугує довідка зі
школи, згідно якої у період з 01 січня 2012
року по 30 червня 2013 року платежами на
загальну суму 87 289 грн. 26 коп. заявник
повністю оплатив усі рахунки школи за
навчання та харчування дитини у якості
платежів на її утримання. Це явно
свідчить про те, що на момент відкриття
виконавчого провадження № 39007182
боржник добровільно виконував рішення
суду. Крім того, ОСОБА_1 неодноразово
письмово повідомляв стягувача ОСОБА_3
про свій намір самостійно виконувати
рішення суду та просив останню
повідомити йому спосіб перерахування
коштів на її ім'я на утримання дитини.

Проте, у відповідь на заяву від 16
вересня 2013 року листом начальника ВДВС
від 27 вересня 2013 року боржника
повідомлено, що оскільки надана
довідка ТОВ «Французька школа міста
Києва» свідчить про оплату боржником
за навчання та харчування ОСОБА_5 у
період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2013
року в сумі 87 289 грн. 26 коп. на рахунок
навчального закладу, який не є
стягувачем, зарахування оплати за
навчання та харчування дитини в
рахунок погашення заборгованості по
сплаті аліментів суперечить чинному
законодавству. Крім того, боржнику
повідомлено, що згідно матеріалів
виконавчого провадження аліменти
сплачені до 01 вересня 2013 року в повному
обсязі (а.с. 101).

Звертаючись до суду з даною скаргою,
заявник просить визнати незаконними та
протиправними дії державного
виконавця щодо відмови зарахувати
платежі, здійсненні боржником на
рахунок школи у сумі 87 289 грн. 26 коп. за
навчання та харчування ОСОБА_5 у
рахунок аліментних платежів на
виконання рішення суду, а також
зобов'язати державного виконавця
зарахувати вказані кошти, сплачені на
рахунок школи, та з урахування цього, а
також інших платежів боржника,
здійснених ним під час виконання
виконавчого провадження № 39007182 на
рахунки вказані державним виконавцем,
здійснити розрахунок заборгованості
боржника по аліментам, призначеним
рішенням суду, та повідомити його про
здійснений розрахунок заборгованості
із сплати аліментів на підставі ухвали
суду.

Однак, як вбачається з матеріалів
виконавчого провадження, у задоволенні
заяви представника боржника від 16
вересня 2013 року про зарахування
платежів, здійсненних боржником на
рахунок школи, було відмовлено не
державним виконавцем, в провадженні
якого перебуває виконавче провадження,
а листом начальника ВДВС, що виключає
можливість задоволення скарги в
частині вимог про визнання незаконними
та протиправними дій державного
виконавця щодо відмови зарахувати
платежі, здійсненні боржником на
рахунок школи у сумі 87 289 грн. 26 коп. за
навчання та харчування ОСОБА_5 у
рахунок аліментних платежів на
виконання рішення суду.

Більш того, слід зазначити, що
вирішення питання про зарахування
платежів, здійсненних боржником у
добровільному порядку поза межами
виконавчого провадження в рахунок
виконання рішення про стягнення
аліментів, виходить за межі
повноважень державного виконавця,
регламентованих, серед іншого, ст.ст. 11,
74 Закону.

Крім того, згідно вимог ч.ч. 2, 3 ст. 197
Сімейного кодексу України за позовом
платника аліментів суд може повністю
або частково звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв'язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення. Суд може звільнити
платника аліментів від сплати
заборгованості, якщо буде встановлено,
що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

У відповідності до вимог ч. 9 ст. 74
Закону спір щодо розміру
заборгованості із сплати аліментів
вирішується судом за заявою
заінтересованої особи у порядку,
встановленому законом.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 26
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику розгляду судами
скарг на рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» від 7
лютого 2014 року № 6, судам необхідно
враховувати, що розмір заборгованості
за виконавчим документом про стягнення
аліментів державний виконавець
повинен визначати, керуючись вимогами
ст. 74 Закону, відповідними нормами
сімейного законодавства, а також
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік
видів доходів, які враховуються при
визначенні розміру аліментів на одного
з подружжя, дітей, батьків, інших осіб».
При цьому, він не може вирішувати
питання про повне або часткове
звільнення від сплати заборгованості.

Спір щодо розміру заборгованості зі
сплати аліментів вирішується судом за
заявою заінтересованої особи. Залежно
від предмета та суті вимог така заява
може розглядатися у порядку,
передбаченому розділом VII ЦПК України,
або у позовному провадженні.

При цьому, згідно вимог ч. 4 ст. 74 Закону
державний виконавець обчислює розмір
заборгованості із сплати аліментів,
складає відповідний розрахунок та
повідомляє про нього стягувачу і
боржнику, зокрема, у разі якщо
виконавчий документ уперше надійшов
для виконання.

Проте, як вбачається з наданих до суду
матеріалів виконавчого провадження, у
даному виконавчому провадженні такий
розрахунок був складений лише 01 серпня
2013 року. Однак, матеріали виконавчого
провадження не містять жодних доказів,
які б підтверджували факт направлення
такого розрахунку боржнику та
отримання його останнім.

Крім того, у судовому засіданні
встановлено, що боржник як під час
розгляду справи в суді, так і після
винесення рішення про стягнення
аліментів не ухилявся від сплати
аліментів на утримання його дитини
ОСОБА_5 Так, боржник неодноразово
письмово повідомляв стягувача ОСОБА_3
про свій намір самостійно виконувати
рішення суду та просив останню
повідомити йому спосіб перерахування
коштів на її ім'я на утримання дитини,
що підтверджується описами вкладень у
цінні листи та квитанціями про оплату
їх направлення стягувачу (а.с. 24-29).

Однак, ОСОБА_3 не повідомила боржнику
ані про рахунок, ані про спосіб
перерахування відповідних коштів, який
би її задовольнив.

У зв'язку з зазначеним, боржник
добровільно здійснював утримування
дитини, сплачуючи аліменти шляхом
внесення оплати за навчання та
харчування доньки в навчальному
закладі, що підтверджується довідкою
ТОВ «Французька школа міста Києва»,
згідно якої у період з 01 січня 2012 року
по 30 червня 2013 року платежами на
загальну суму 87 289 грн. 26 коп. боржник
повністю оплатив усі рахунки школи за
навчання та харчування дитини у якості
платежів на її утримання (аліментних
платежів).

Вказані встановлені в судовому
засіданні обставини в їх сукупності
свідчать про те, що під час розгляду
справи судом, після ухвалення рішення
та на момент відкриття виконавчого
провадження № 39007182 заявник
добровільно виконував рішення суду.

Згідно вимог ч. 2 ст. 387 ЦПК України у
разі встановлення обґрунтованості
скарги суд визнає оскаржувані рішення,
дії чи бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу посадову особу державної
виконавчої служби задовольнити вимогу
заявника та усунути порушення або
іншим шляхом поновлює його порушені
права чи свободи.

Враховуючи зазначене, суд дійшов
висновку, що у даному випадку порушені
права боржника підлягають захисту
(поновленню) шляхом зарахування коштів,
сплачених на рахунок школи в сумі 87 289
грн. 26 коп., у рахунок сплати аліментних
платежів на утримання дитини згідно
рішення суду у виконавчому провадженні
№ 39007182 та зобов'язання державного
виконавця з урахування цього, а також
інших платежів боржника, здійснених
ним під час виконання виконавчого
провадження № 39007182 на рахунки вказані
державним виконавцем, здійснити
розрахунок заборгованості по
аліментам присудженим рішенням суду.

Разом з тим, судом беруться до уваги
також ті обставини, що при ухваленні
рішення суду щодо стягнення аліментів
та визначенні їх розміру у сумі саме 3
500 грн., судом враховано ті обставини, що
дитина навчається в приватній школі, в
якій підлягає оплаті як саме навчання,
так і харчування під час навчання, а
також їх вартість.

При цьому, вказаним рішенням суду
відмовлено в стягненні аліментів
починаючи з 20 грудня 2011 року по 23 січня
2012 року, оскільки стороною відповідача
надані письмові докази про участь в
утриманні доньки, а саме проведення
оплати за навчання та харчування.

Щодо вимог заявника про скасування
арешту на все нерухоме майно,
накладеного постановою державного
виконавця про арешт майна та
оголошення заборони на його відчуження
від 01 серпня 2013 року та зобов'язання
ВДВС зняти арешт з всього майна, що
належить заявнику, накладеного
вказаною постановою державного
виконавця, у тому числі вжити усіх
належних заходів до виключення
відповідних записів про арешт
транспортних засобів заявника з
Автоматизованого обліку АІС «Арешт» та
про арешт усього нерухомого майна з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, слід зазначити
наступне.

Згідно вимог ч. 2 ст. 25 Закону за заявою
стягувача державний виконавець
одночасно з винесенням постанови про
відкриття виконавчого провадження
може накласти арешт на майно та кошти
боржника, про що виноситься відповідна
постанова.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 74
Закону у разі наявності заборгованості
із сплати аліментів понад три місяці
стягнення може бути звернено на майно
боржника.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 31 Закону
постанова про відкриття виконавчого
провадження надсилається
рекомендованим листом з повідомленням
про вручення. Боржник вважається
повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Проте, як вбачається з матеріалів
виконавчого провадження, наданих до
суду, у ньому відсутні докази як
направлення боржнику копії постанови
про відкриття виконавчого провадження
на адресу, вказану у виконавчому листі,
так і отримання ним такої копії.

Зі змісту скарги (а.с. 6) вбачається, що
про наявність виконавчого провадження
боржник дізнався лише 08 серпня 2013 року,
отримавши копію постанови державного
виконавця про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 01 серпня 2013 року, тобто уже після
винесення вказаної постанови.

Однак, боржник у встановленому законом
порядку постанову державного
виконавця про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
від 01 серпня 2013 року не оскаржував.

Разом з тим, як встановлено в судовому
засіданні, на час відкриття
виконавчого провадження боржник
добровільно виконував рішення суду, а
після того, як дізнався про наявність
виконавчого провадження та
заборгованості зі сплати аліментів,
навіть не погоджуючись з самим фактом
існування заборгованості, перерахував
на вказаний державним виконавцем
рахунок кошти у необхідному розмірі.
Крім того, на даний час матеріали
виконавчого провадження свідчать про
відсутність заборгованості з
виконання рішення суду та добровільне
виконання рішення суду боржником.

Згідно вимог ч.ч. 2, 5 ст. 60 Закону у всіх
інших випадках незавершеного
виконавчого провадження арешт з майна
чи коштів може бути знятий за рішенням
суду. У разі прийняття судом рішення
про зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

Враховуючи вказані положення Закону,
відсутність заборгованості з
виконання рішення суду та добровільне
виконання рішення суду боржником, а
також те, що згідно рішення суду
аліменти присуджені до стягнення до
досягнення дитиною повноліття, тобто,
до ІНФОРМАЦІЯ_4 року, суд дійшов
висновку, що наявність накладеного на
майно боржника арешту та оголошення
заборони на його відчуження, у даному
випадку, порушують права боржника,
регламентовані, серед іншого, ст. 41
Конституції України та ст. 321
Цивільного кодексу України.

Відтак, суд дійшов висновку, що у цій
частині порушені права боржника
підлягають поновленню шляхом зняття
арешту з майна боржника, накладеного
постановою державного виконавця про
арешт майна та оголошення заборони на
його відчуження від 01 серпня 2013 року.

При цьому, як уже зазначалося, згідно
вимог ч. 2 ст. 60 Закону у разі прийняття
судом рішення про зняття арешту з майна
арешт з майна знімається за постановою
державного виконавця не пізніше
наступного дня, коли йому стало відомо
про такі обставини. Копія постанови про
зняття арешту з майна надсилається
боржнику та органу (установі), якому
була надіслана для виконання постанова
про накладення арешту на майно
боржника.

Крім того, судом не беруться до уваги
посилання державного виконавця на ті
обставини, що станом на 06 жовтня 2014 року
на виконанні у ВДВС перебуває ще один
виконавчий лист, виданий
Шевченківським районним судом м. Києва
15 січня 2014 року, на підставі рішення
суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 суми пені у звязку з несплатою
аліментів та судового збору у
загальному розмірі 210 972 грн. 44 коп.,
оскільки державним виконавцем не
надано до суду належних та допустимих
доказів, які б свідчили про наявність
вказаного виконавчого провадження та
його об'єднання в одне провадження з
виконавчим провадженням № 39007182. Більш
того, згідно пояснень представника
заявника на час розгляду скарги заочне
рішення суду, яким з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 стягнуто пеню за несплату
аліментів у розмірі понад 200 000 грн.,
скасоване, а справу призначено до
розгляду в загальному порядку.

Стосовно ж вимог скарги про
зобов'язання державного виконавця
винести постанову про передачу
матеріалів виконавчого провадження №
39007182 до Відділу державної виконавчої
служби Бориспільського міськрайонного
управління юстиції, надіславши копію
відповідної постанови сторонам
виконавчого провадження, а матеріали
виконавчого провадження до вказаної у
ній виконавчої служби у п'ятиденний
строк, то у цій частині скарга не
підлягає задоволенню у звязку із
наступним.

Так, відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 8 ст. 20
Закону виконавчі дії провадяться
державним виконавцем за місцем
проживання, перебування, роботи
боржника або за місцезнаходженням його
майна. Право вибору місця виконання між
кількома органами державної
виконавчої служби, що можуть вчиняти
виконавчі дії з виконання рішення на
території, на яку поширюються їх
функції, належить стягувачу.

У разі якщо у процесі виконавчого
провадження державним виконавцем
отримано документальне підтвердження
про зміну або встановлення місця
проживання, перебування чи
місцезнаходження боржника, його майна,
місця його роботи на території, на яку
не поширюється компетенція державного
виконавця, та з'ясувалося, що майно
боржника, на яке можна звернути
стягнення, відсутнє на території, на
яку поширюється компетенція
державного виконавця, державний
виконавець не пізніше наступного дня з
моменту, коли йому стали відомі
зазначені обставини, надсилає
виконавчий документ за новим місцем
проживання чи місцезнаходженням
боржника, місцем його роботи чи
місцезнаходженням майна боржника, про
що повідомляє стягувачу.

Спори про місце здійснення виконавчих
дій між органами державної виконавчої
служби не допускаються.

Відтак, враховуючи ті обставини, що
постійне місце проживання боржника
зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2
стягувач згідно ч. 1 ст. 20 Закону, маючи
право вибору місця виконання рішення,
звернувся саме до ВДВС, тобто за
зареєстрованим у встановленому
порядку місцем постійного проживання
боржника, а державний виконавець
правомірно відкрив виконавче
провадження та прийняв до виконання
виконавчий лист.

У звязку з цим, суд не знаходить
правових підстав для задоволення вимог
скарги у вказаній частині.

З огляду на зазначене, суд прийшов до
висновку, що скарга представника
боржника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
заінтересована особа - стягувач ОСОБА_3,
про визнання протиправними дій та
бездіяльності державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Хечибабян Седої
Ашотівни, зобов'язання здійснити дії та
скасування арешту, підлягає частковому
задоволенню.

Враховуючи викладене, на підставі ст. 41
Конституції України, ст. 321 Цивільного
кодексу України, ст. 197 Сімейного
кодексу України, ст.ст. 11, 20, 25, 31, 52, 57, 60, 74
Закону України «Про виконавче
провадження» та керуючись ст.ст. 57-60, 64,
209, 210, 212, 213, 293, 294, 296, 383-388 ЦПК України, суд
-

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Зарахувати здійсненні ОСОБА_1 платежі
на рахунок Товариства з обмеженою
відповідальністю «Французька школа
міста Києва» у сумі 87 289 грн. 26 коп. за
навчання та харчування ОСОБА_5 у
рахунок аліментних платежів на
виконання рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 07 листопада
2012 року в межах виконавчого
провадження № 39007182 та зобов'язати
державного виконавця з урахуванням
вказаних сум, а також інших платежів,
здійснених боржником під час виконання
виконавчого провадження № 39007182 на
рахунки, вказані державним виконавцем,
здійснити розрахунок заборгованості
заявника по аліментам, присудженим до
стягнення рішенням суду.

Зняти арешт з усього майна ОСОБА_1,
накладений згідно винесеної в межах
виконавчого провадження № 39007182
постанови державного виконавця
Відділу державної виконавчої служби
Шевченківського районного управління
юстиції у м. Києві Хечибабян Седої
Ашотівни від 01 серпня 2013 року про арешт
майна боржника та оголошення заборони
на його відчуження.

В задоволенні іншої частини вимог
скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд міста
Києва шляхом подання апеляційної
скарги протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення вищезазначених
строків, або після перегляду справи в
апеляційному порядку, якщо ухвалу суду
не скасовано.

С у д д я: