Справа № 442/3268/14
Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/783/6400/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 47
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М.
і Крайник Н.П.,

при секретарі
Куцик І.Б.

за участю представника позивача
ОСОБА_3-ОСОБА_4, представника
відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 14 серпня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
Дрогобицької районної державної
адміністрації, ОСОБА_5, треті особи:
Дрогобицький районний відділ
Львівської регіональної філії ДП
"Центр Державного земельного кадастру"
про визнання незаконним та скасування
розпорядження №356 від 01.08.2012 року та
визнання недійсним Державного акту про
право власності на земельну ділянку,
площею 0,30 га, кадастровий
№:02:000:0070, виданий ОСОБА_5,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 14 серпня 2014 року позов
задоволено.

Визнано недійсним та скасовано
розпорядження голови Дрогобицької
районної адміністрації № 356 від 01
серпня 2012 року "Про затвердження
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки та надання її у
власність".

Визнано недійсним Державний акт
серії ЯМ №289678 від 15.11.2012 року про право
власності на земельну ділянку площею
0,30 га, кадастровий №:02:000:0070,
виданий ОСОБА_5.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в
апеляційному порядку оскаржив
відповідач - ОСОБА_5. Вважає рішення
суду незаконним та необгрунтованим.
Вважає, що суд невірно трактував її
пояснення щодо можливості заїзду до
нежитлового приміщення позивача через
надану їй земельну ділянку, площею 0,30
га. В апеляційній скарзі просить
рішення суду скасувати та ухвалити
нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у
задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Згідно рішення Нагуєвицької сільської
ради № 300 від 20 січня 2006 року, ОСОБА_5
отримала дозвіл на виділення земельної
ділянки для будівництва
індивідуального житлового будинку по
вул. Івана Франка в с. Нагуєвичі (за
гаражами тракторної бригади).

Згідно рішення виконкому Нагуєвицької
сільської ради №33 від 29 червня 2012 року
новозбудованому житловому будинку
ОСОБА_5 присвоєно юридичну адресу -
АДРЕСА_1.

Згідно оскаржуваного по справі
розпорядження голови Дрогобицької
районної державної адміністрації № 356
від 01.08.2012 року ОСОБА_5 було затверджено
проект землеустрою та надано у
власність земельну ділянку, площею 0,30
га. Земельна ділянка надана із земель
запасу Нагуєвицької сільської ради,
яка розташована за межами населеного
пункту.

Цільове призначення даної земельної
ділянки - для ведення особистого
селянського господарства (Державний
акт серії ЯМ №289678) /а.с.36/.

На згаданій земельній ділянці ОСОБА_5
на час подання позову до суду було
зведено житловий будинок (за тією ж
адресою АДРЕСА_1), на який 29.07.2012 року
отримано свідоцтво та витяг про
Державну реєстрацію прав (САЕ №383972 та
СЕІ 062235 відповідно). /а.с. 71-72/.

В проекті землеустрою щодо
відведення земельної ділянки про
обставину повторного виділення одній і
тій же особі однієї і тієї ж земельної
ділянки, жодним чином не зазначено. /а.с.
85-111/.

Зважаючи на висновки Верховного Суду
України, що викладені у Постановах
ухвалених за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України, за І півріччя 2014 року,
відповідно до змісту ст. 20 Земельного
кодексу України (далі - ЗК України)
надання (передача) земельної ділянки
громадянам та юридичним особам
відбувається згідно з їх цільовим
призначенням.

У разі передачі громадянам у приватну
власність земельної ділянки із земель
державної чи комунальної власності,
межі якої не встановлені в натурі або
цільове призначення якої змінюється,
обов"язковим є розроблення проекту
землеустрою про відведення земельної
ділянки.

Порушення порядку встановлення та
зміни цільового призначення земель є
підставою для визнання недійсними
рішень органів державної влади та
органів місцевого самоврядуванні про
надання (передачу) земельних ділянок
громадянам та юридичним особам,
відмови у реєстрації земельної ділянки
або визнання реєстрації недійсною (ст.
21 ЗК України (Постанова Судової палати
у цивільних справах Верховного Суду
України від 14 травня 2014 року у справі №
6-35цс14).

Згідно ст.360-7 ЦПК України, рішення
Верховного Суду України, прийняте за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів неоднаково
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначену норму права, та для всіх
судів України.

На підставі договору дарування
нежитлової будівлі від 03 жовтня 2008 року
позивач - ОСОБА_3 прийняла у дар
нежитлову будівлю по вул. Ів.Франка, 115/2
загальною площею 69,0 кв.м. Користуватися
під'їздом до неї стало неможливо через
прийняття оскаржуваного акта
Дрогобицькою районною адміністрацію.
Крім того, таке рішення утруднює доступ
до будівлі для її обслуговування, із
врахуванням факту проходження межі по
її стіні; порушує право позивача на
отримання земельної ділянки для
обслуговування господарської будівлі.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з тих підстав, що
зведеними будівлями ОСОБА_5 на
земельній ділянці, що була виділена їй
для ведення особистого селянського
господарства за межами населеного
пункту, порушено права позивача.

З таким висновком суду колегія суддів
погоджується в повній мірі.

Статтею 118 ЗК України, позивач має право
в одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки для обслуговування
господарської будівлі у межах норм
безоплатної приватизації.

Згідно з висновками Верховного Суду
України, викладеними у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої п. 1 ч ст. 237
Кодексу адміністративного судочинства
України, за II півріччя 2012 року
відповідно до ст. 377 ЦК України до особи,
яка придбала житловий будинок, будівлю
або споруду переходить право власності
на земельну ділянку, на якій вони
розміщені, без зміни її цільового
призначення, у розмірах, установлених
договором. Якщо договором про
відчуження житлового будинку, будівлі
або споруди розмір земельної ділянки
не визначений, до набувача споруди
переходить право власності на ту
частину земельної ділянки, яка зайнята
житловим будинком, будівлею або
спорудою, та на частину земельної
ділянки, яка є необхідною для їх
обслуговування.

З врахуванням вищенаведеного,
виділення земельної ділянки ОСОБА_5
суміжної з будинком земельною ділянкою
та будинком ОСОБА_3 обмежують її в
можливості обслуговування своєї
будівлі - домогосподарства.

Розглядаючи спір,
колегія суддів вважає, що районний суд
повно та всебічно дослідив та оцінив
обставини у справі, подані сторонами
докази та правильно визначив характер
спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
а тому підстав для її задоволення
немає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 14 серпня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.М. Курій

Н.П. Крайник