справа № 462/421/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2014 року Залізничний районний суд міста Львова

в складі :

головуючого судді Ліуша А.І.

при секретарі Колошкіну П.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Комунальної третьої стоматологічної поліклініки міста Львова, з участю третьої особи ОСОБА_2 про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, покликаючись на те, що у серпні 2013 року вона подала до суду позов до відповідача про скасування незаконно оголошеної їй догани, судове засідання по якій було призначене на 29 листопада 2013 року. Оскільки повістка про явку у судове засідання їй не виписувалась на 29 листопада, то вона 25 листопада подала доповідну у письмовій формі головному лікарю поліклініки, у якій інформувала останнього про те, що не зможе вийти на роботу 29 листопада 2013 року через необхідність явки у судове засідання. Окрім того, вона подзвонила в реєстратуру та повідомила, що буде відсутня 29 листопада 2013 року. 03 грудня 2013 року її викликав головний лікар поліклініки та вимагав пояснень про її відсутність 29 листопада 2013 року. у письмовій формі вона повідомила доповідною запискою про те, що з 9.00 год. вона приймала участь у судовому засіданні, а о 12.00 год. її доставили у кардіоцентр м. Львова. 31 грудня 2013 року її запросили на засідання профкому поліклініки з розглядом питання щодо її звільнення за прогул, після чого їй вручили копію наказу №209-к від 31 грудня 2013 року про звільнення. Вважає своє звільнення незаконним, просить поновити її на посаді лікаря-стоматолога-хірурга Комунальної третьої стоматологічної поліклініки м. Львова з 31 грудня 2013 року та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням з роботи і моральну шкоду в сумі 5000,00 грн.

У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, давши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні позов заперечив пояснивши, що позивач ОСОБА_1 здійснила прогул 29 листопада 2013 року, оскільки вона без поважних причин 29 листопада 2013 року з 11.00 год. до 14.30 год. була відсутня на роботі більше трьох годин безперервно протягом робочого дня. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін, свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що наказом головного лікаря Комунальної третьої стоматологічної поліклініки міста Львова ОСОБА_2 №209-к від 31 грудня 2013 року про звільнення лікаря-стоматолога-хірурга ОСОБА_1 наказано за порушення трудової дисципліни та внутрішнього трудового розпорядку, що виразилось у відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого часу без поважних причин /прогул/. /а.с.6/

Згідно п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до п.22 Постанови Пленуму ВСУ №9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40 п.1 ст.41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Згідно зазначеного наказу 29 листопада 2013 року о 09.00 год. інспектору кадрів ОСОБА_4 було доручено перевірити перебування на робочих місцях лікарів-стоматологів-хірургів. Водночас у даному наказі зазначено, що інспектор з кадрів ОСОБА_4 доповіла, що позивач ОСОБА_1 була відсутньою з 08.00 год. до 14.30 год. /а.с. 6/

Однак у судовому засіданні представник відповідача та третьої особи не зміг пояснити яким чином інспектор з кадрів ОСОБА_4 змогла перевірити присутність на роботі позивача о 08.00 год. 29 листопада 2013 року, хоча таке доручення їй було надано лише о 09.00 год. того ж дня.

Окрім того представником відповідача та третьої особи не надано суду жодного нормативного документу, такого як посадова інструкція, у якому йшлося б про те, що інспектор з кадрів уповноважений здійснювати перевірку присутності на робочих місцях працівників установи, в тому числі і лікарів-стоматологів-хірургів хоча у п. 2 ч. 1 посадовій інструкції лікаря-стоматолога-хірурга чітко зазначено, що лікар-стоматолог-хірург безпосередньо підпорядкований завідуючому стоматологічним відділенням поліклініки, який і уповноважений здійснювати відповідний контроль. /а.с. 35/

Свідок ОСОБА_4, в судовому засіданні пояснила, що її робочий день починається о 09.00 год. та вона не здійснювала перевірку присутності на робочому місці позивача ОСОБА_1 о 08.00 год. 29 листопада 2013 року. Окрім того свідок не змогла пояснити коли саме були складені акти про засвідчення даних фактів та вказала, що позивач не була з ними ознайомлена.

З огляду на викладене суд вважає, що викладені у наказі факти містять суттєві протиріччя та не відповідають дійсності, як і акти про відсутність позивача на робочому мсті від 29 листопада 2011 року, які суд також відхиляє за вищенаведених обставин. /а.с. 19,20/

Також у наказі про звільнення позивача з роботи вказано, що жодних доказів, які б підтвердили відставність ОСОБА_1 на робочому місці 29 листопада 2013 рокунею не надано, однак у своїй доповідній від 21 листопада 2013 року, на адресу головного лікаря ОСОБА_2, позивач ОСОБА_1 чітко зазначила, що 29 листопада 2013 року вона не зможе вийти на роботу так як викликана у Залізничний районний суд м.Львова, тобто протягом усього робочого дня. /а.с. 21/

В судовому засіданні відповідача та третьої особи не надав суду вагомих доказів того, що вказана доповідна була відхилена головним лікарем чи з її приводу виникли певні застереження, більш того суд вважає, що подання суду такої доповідної саме представником відповідача та третьої особи свідчить про те, що вказана доповідна була отримана адресатом та взята до уваги. /а.с. 21/

Також суд вважає, що підставність відсутності позивача на роботі 29 листопада 2013 року беззаперечно стверджує судова повістка у якій зазначено час виклику позивача в Залізничний районний суд м.Львова та час перебування позивача у суді із зазначення годин а саме: з 09.00 год. до 11.00 год. 29 листопада 2013 року. /а.с. 8/

Крім того, належним підтвердження поважності причин відсутності позивача на робочому місці 29 листопада 2013 року засвідчується також довідкою Львівського державного онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру від 09 січня 2014 року, якою стверджується присутність позивача 29 листопада 2013 року на прийомі у лікаря зі скаргами на стан здоров'я. Дані обставини також стверджуються листом Львівського державного онкологічного регіонального лікувально-діагностичного центру від 23 квітня 2014 року. /а.с. 9/

Суд відхиляє покликання представника відповідача та третьої особи на неналежність вказаної довідки, не відповідність її Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я № 455 від 13 листопада 2001 року та не зазначення у ній часу /годин/, проведення консультації, оскільки на переконання суду від поняттям зазначення часу у вказаній інструкції слід розуміти не лише зазначення годин відвідування а також зазначення дати /число, місяць, рік/ проведення консультації, що і відображено у даній довідці - час проведення консультації 29 листопада 2013 року. /а.с. 9/

Відповідно до п. 2 ч. 1 посадовій інструкції лікаря-стоматолога-хірурга лікар-стоматолог-хірург безпосередньо підпорядкований завідуючому стоматологічним відділенням поліклініки.

Однак при звільненні позивача з роботи відповідач не зажадав думки чи пояснень безпосереднього керівника позивача - завідуючого стоматологічним відділенням поліклініки з приводу причин відсутності позивача на робочому місці а також характеристики про роботу працівника, що на переконання суду має важливе для вирішення питання про звільнення працівника з роботи.

Свідок ОСОБА_3, в судовому засіданні, ствердив, що будучи на момент звільнення позивача її безпосереднім керівником, йому було відомо про поважність причин відсутності позивача на роботі та жодної шкоди її відсутністю заподіяно не було.

Оцінюючи покази даного свідка, суд надає їм віри оскільки вони знаходяться у об'єктивному взаємозв'язку з іншими матеріалами справи, нічим не спростовані, доповнюються та уточнюються іншими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстави систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно протоколу № 23 засідання профкому комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова від 31 грудня 2013 року вирішено надати згоду адміністрації 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова на звільнення з роботи ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул./а.с. 10/

Однак, суд вважає, що дана згода є не обгрунтованою, не вмотивованою, профспілковий комітет формально та поверхнево підійшов до розгляду даного питань та обмежився лише оголошенням та констатуванням подання адміністрації 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова без належного обговорення та перевірки фактів, на які наголошувала позивач в ході проведення засідання 31 грудня 2013 року, зокрема щодо поважності причин відсутності на робочому місці 29 листопада 2013 року/а.с. 24/

Отже, як безспірно встановлено в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 була відсутня на роботі 29 листопада 2013 року з поважних причин, а саме у зв'язку із участю позивача у судовому засіданні в Залізничному районному суді м. Львова та перебуванням на консультації у Львівському Державному онкологічному регіональному лікувально-діагностичному центрі зі скаргами на стан здоров'я.

З огляду на наведене суд вважає, що наказ Головного лікаря 3-ї стоматологічної поліклініки м. Львова №209-к від 31 грудня 2013 року про звільнення позивача ОСОБА_1 є необгрунтованим, не базується на вимогах закону зокрема ст.ст. 40, 43 КЗпП України, винесений без належних для цього підстав. Позивача незаконно звільнено із займаної посади, тому її необхідно поновити на роботі на посаді лікаря-стоматолога-хірурга Комунальної третьої стоматологічної поліклініки м. Львова з 31 грудня 2013 року.

Згідно ст. 235 ч. 2 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Враховуючи положення розділу 4 "Порядку обчислення середньої заробітної плати" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року із наступними змінами, виходячи з розрахунку 61,23 грн. середнього (годинного) заробітку помноженого на 108 робочих днів за період з 31 грудня 2013 року по 10 червня 2014 року, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 6612,84 грн. середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з наступними змінами відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи характер та розмір моральних страждань, що були спричинені незаконними діями відповідача і полягали у приниженні її престижу та ділової репутації, авторитету серед членів родини, колег та друзів, неможливості продовжити трудову діяльність, необхідності звернень у відповідні інстанції за захистом свого порушеного права, суд вважає за можливе позов у цій частині задоволити частково, стягнувши з відповідача 1000,00 грн. моральної шкоди, так як завдана позивачу моральна шкода за характером та тривалістю відповідає такому розміру.

Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності.

Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє часткове ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до часткового задоволення.

Судові витрати у справі підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 169, 212, 215, 218, 367 ЦПК України, ст.ст. 40, 43, 46, 142, 147, 149, 235, 237, 237-1, 252 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" з наступними змінами, Рішенням Конституційного Суду України від 29 жовтня 1998 року у справі № 1-31/98, Рішенням Конституційного Суду України від 18 жовтня 2000 року у справі № 1-36/2000, Законом України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" від 15 вересня 1999 року із наступними змінами, -

В И Р І Ш И В:

позов задоволити частково.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді лікаря-стоматолога-хірурга Комунальної третьої стоматологічної поліклініки міста Львова з 31 грудня 2013 року.

Стягнути з Комунальної третьої стоматологічної поліклініки міста Львова на користь ОСОБА_1 6612 (шість тисяч шістсот дванадцять) гривень 84 копійки середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Комунальної третьої стоматологічної поліклініки міста Львова на користь ОСОБА_1 1000 (одну тисячу) гривень 00 копійок завданої моральної шкоди.

Стягнути з Комунальної третьої стоматологічної поліклініки міста Львова на користь держави 243 /двісті сорок три/ гривні 60 копійок судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та виплати заробітної плати за один місяць в розмірі 1322 /однієї тисячі триста двадцяти двох/ гривень 57 копійок допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: /підпис/ А.І. Ліуш

Копія вірна.

Суддя: А.І. Ліуш