Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/778/1391/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ретинська
Суддя-доповідач: Поляков О.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

суддів: Полякова О.З.

Бабак А.М.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат», ОСОБА_3 на
рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 03 лютого 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу , -

ВСТАНОВИЛА :

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, який неодноразово уточнював.

В обґрунтування позову зазначав, що він
з 24.02.2009 року перебував у трудових
відносинах з ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат», працюючи
на посаді контролера
контрольно-пропускного пункту за
графіком «доба-через три».

В 2002 році він отримав виробничу травму,
а 27.12.2007 року йому було встановлено
третю групу інвалідності та
встановлено ступінь втрати
працездатності 60%, що підтверджується
довідкою МСЕК.

Згідно висновку МСЕК йому
протипоказана тяжка фізична праця,
довготривала ходьба, робота на висоті в
умовах високих та низьких температур

24 жовтня 2013 року на підставі наказу №
539/ОК «Про звільнення ОСОБА_3» від 21.10.2013
року, його звільнили за прогули 03.10.2013
року та 07.10.2013 року.

Даний наказ вважає таким, що винесений
безпідставно та з порушенням норм
чинного трудового законодавства, з
наступних підстав.

Так, 03.10.2013 року та 07.10.2013 року він був
відсутній на роботі деякий час з
поважних причин. 03.10.13 року він вийшов
на роботу на пост «Човникова станція»,
проте йому повідомили, що йому потрібно
заступити на 11 пост, проте він
відмовився, і залишився на своєму
робочому місці, пояснивши, що через
стан здоров'я не може виконувати роботу
на 11 посту.

З метою з'ясування обставин він поїхав
на завод, а саме до головного офісу, де
подав скаргу. В головному офісі був до 15
години, до того часу скаргу так і не
розглянули, тому через погіршення
стану здоров'я і через те, що його не
допустили на «Човникову станцію» або
на іншу роботу з урахуванням медичних
протипоказань, він поїхав додому.

07 жовтня 2013 року знов поїхав на
«Човникову станцію», проте його не
допустив контролер КПП і він знов
поїхав на головний офіс. Там подав
заяви «Про допуск на робоче місце», але
до роботи його так і не допустили. Того
ж дня, через погіршення стану здоров'я
звернувся до КУ «Центральна клінічна
лікарня № 4 Заводського району».

Крім того, зазначає, що пояснень за
фактом відсутності на робочому місці
від нього не відбирали, тому акти,
складені про те, що він відмовився
надати пояснення, не відповідають
дійсності.

Враховуючи вищевикладене просив суд
скасувати наказ № 539/ОК «Про
звільнення ОСОБА_3» виданий ДП
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» 21.10.2013 року; поновити його на
посаді контролера
контрольно-пропускного пункту ДП
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат»; стягнути з відповідача на
його користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі6194,44 грн.
та понесені витрати на правову
допомогу в сумі 6800 грн.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Запоріжжя від 23 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Скасовано наказ № 539/ОК «Про
звільнення ОСОБА_3» виданий ДП
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат» 21.10.2013 року.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді контролера
контрольно-пропускного пункту ДП
«Запорізький титано-магнієвий
комбінат».

Стягнуто з ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» на користь
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу у період часу з
15.10.2013 року по 03.02.2014 року в сумі 6058 грн. 89
коп.

В іншій частині позов залишити без
задоволення.

Стягнуто з ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» на користь
держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду ДП «Запорізький титано-магнієвий
комбінат» подало апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду змінити в частині задоволення
його вимого щодо витрат на правову
допомогу та стягнути з ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» на його
користь витрати на правову допомогу в
розмірі 6800 грн.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду доповідь судді-доповідача,
пояснення учасників процесу,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції і обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга ДП «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» та
апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволенню
не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,якщо
визнає,що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне
по суті і справедливе рішення суду з
одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 з 24 лютого 2009 р. працював на
посаді контролера
контрольно-пропускного пункту на
Державному підприємстві «Запорізький
титано - магнієвий комбінат», що
підтверджується копією трудової
книжки (а.с.14-17 т. 1).

Наказом № 539/ОК від 21.10.2013 р. контролера
(КПП) цеху № 34 ОСОБА_3 звільнено за
вчинені прогули 03 та 07 жовтня 2013 року з
24.10.2013 р за п. 4 ст. 40 КЗпП України (а. с. 12
т. 1).

Відповідно до вимог п. 4 ст. 40
КЗпП України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий договір до закінчення
строку його чинності можуть бути
розірвані власником або уповноваженим
ним органом лише у випадку прогулу (в
тому числі відсутності на роботі
більше трьох годин протягом робочого
дня) без поважних причин.

Відповідно до законодавства України
про працю прогул є дисциплінарним
проступком, за вчинення якого
передбачено один з таких заходів
стягнення: догана або звільнення (ст. 147
КЗпП України).

Факт відсутності працівника на
робочому місці більше трьох годин
протягом робочого дня прогул) має бути
належним чином зафіксований власником
або уповноваженим ним органом за для
того, аби унеможливити порушення
трудових прав працівника та його
безпідставне притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Матеріалами справи підтверджено ,що за
висновком МСЕК ОСОБА_3 є інвалідом III
групи, йому протипоказана тяжка
фізична робота, довготривала ходьба,
робота на висоті в умовах високих та
низьких температур (а.с. 18).

Підставою звільнення позивача з роботи
зазначена його відсутність на робочому
місці 03 та 07 жовтня 2013 року без поважних
причин.

Суд першої інстанції розглянувши
справу вірно дійшов висновку , що в
наказі «Про звільнення ОСОБА_3» від
21.10.2013 року взагалі не зазначено з яких
причин ОСОБА_3 був вчинений прогул як
03.10.2013 року, так і 07.10.2013 року і чи були ці
причини визнані неповажними.

Так поясненнями свідків по справі
підтверджено , що об'єм та умови роботи
на 11 посту більший та важчі ніж на
«Човниковій станції».

З приводу переміщення 03.10.2013 року на
інший пост ОСОБА_3 в той же день була
подана скарга (а.с. 20-21).

07.10.2013 року ОСОБА_3 звертався до КУ
«Центральна клінічна лікарня № 4
Заводського району м. Запоріжжя, йому
був поставлений діагноз - Деформований
кокс артроз справа III ст. стадія
загострення (а.с.65 т. 1)

Також позивачем подавалися заяви про
допуск його на робоче місце від 07.10.2013
року (а.с. 22, 23).

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до
застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення.

Районним судом обґрунтовано не
прийняті до уваги акти від 04.10.2013 року
та від 09.10.2013 року про відмову ОСОБА_3
надати письмові пояснення про причини
відсутності на роботі 03.10.2013 р. та 07.10.2013
р. ,так як в них не відображено місце та
час їх складання, в присутності ОСОБА_3
були складені акти чи ні.

Також надана вірна оцінка протоколу
профспілковий комітет первинної
організації профспілки трудящих
металургійної і гірничодобувної
промисловості України який надав
згоду на звільнення з роботи ОСОБА_3,
однак жодного обґрунтування підстав
для надання дозволу на звільнення
даний протокол не містить (а.с.136-137 т. 2).

Суд першої інстанції при розгляді
справи правильно дійшов висновку ,що
звільнення позивача з роботи не
відповідає вимогам трудового
законодавства.

Сума середнього заробітку за час
вимушеного прогулу стягнута судом з
урахуванням Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №
100. (а.с. 19).

У відповідності до вимог ст. 84 ЦПК
України витрати, пов'язані з оплатою
правової допомоги адвоката або іншого
фахівця в галузі права, несуть сторони,
крім випадків надання безоплатної
правової допомоги. Граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

З довіреності, яка була надана суду до
першого судового засідання,
вбачається, що позивач уповноважив
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 бути його
представниками у суді (а.с.82). ОСОБА_5
який брав участь у справі , за
довіреністю від 04.09.2013 року т.1 а.с.239
взагалі представляв інтереси не
позивача, а ФОП ОСОБА_4, і тому районний
суд обґрунтовано прийшов до висновку
,що він брав участь у справі не в якості
фахівця в галузі права, а в якості
представника позивача, а згідно до
вимог ст. 38 ЦПК України витрати за
участь представника у справі
відшкодуванню не підлягають.

На підставі
вищенаведеного,судова колегія
вважає,що доводи апеляційних скарг
суттєвими не являються і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального чи процесуального
права,які призвели або могли призвести
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.307,308,317 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Запорізький
титано-магнієвий комбінат» та
апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.
Запоріжжя від 03 лютого 2014 року у цій
справі - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржена шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
проголошення.

Головуючий:

Судді: