провадження 2/712/731/14
справа № 712/391/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Кузьменка В.А.

при секретарі - Коваль М.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В заяві вказував, що згідно з наказом ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області від 26.03.2007 №237/к він працював на посаді головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення та координації роботи органів нотаріату. В Черкаському обласному управлінні юстиції працював з листопада 2005 року.

На підставі графіка відпусток на 2013 рік та поданої ним письмової заяви від 11.11.2013 про надання йому з 25.11.2013 щорічної додаткової відпустки за 2013 рік, ОСОБА_2 управлінням юстиції видано наказ від 25.11.2013 №1215/02 про надання йому відпустки з 28.11.2013 по 12.12.2013. Про час надання відпустки з 28.11.2013 його не було повідомлено, наказом ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області від 26.11.2013 №1224/02 було внесено зміни до наказу від 25.11.2013 №1215/к про перенесення відпустки з 28.11.2013 по 12.12.2013 на 25.11.2013 по 09.12.2013.

Під час перебування у відпустці з 09.12.2013 по 18.12.2013 він перебував на лікарняному листку непрацездатності, про що повідомив Головне управління юстиції у Черкаській області, до роботи приступив 20.12.2013року оскільки вважав, що один день відпустки має використани оскільки був на лікарняному в останній її день.

Наказом № 2007/к від 24.12.2013року його притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та звільнено його 24.12.2013року за прогул 19.12.2013року який він нібито скоїв.

Вважає такі дії відповідача незаконними, просив суд скасувати наказ про звільнення його з роботи, поновити його на роботі у ОСОБА_2 управлінні юстиції у Черкаській області на посаді головного спеціаліста відділу нотаріату ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області, стягнути з відповідача на його користь середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з 25.12.2013року та стягнути з відповідача моральну шкоду у зв»язку з незаконним звільненням в сумі 10000грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали та просила суд в позові відмовити. Вважають наказ про звільнення ОСОБА_1 таким, що відповідає вимогам та нормам чинного законодавства. Додали письмові заперечення щодо позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- згідно з наказом ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області від 26.03.2007 №237/к позивач працював на посаді головного спеціаліста відділу організаційного забезпечення та координації роботи органів нотаріату. В Черкаському обласному управлінні юстиції працював з листопада 2005 року.

-на підставі графіка відпусток на 2013 рік та поданої ним письмової заяви від 11.11.2013 про надання йому з 25.11.2013 щорічної додаткової відпустки за 2013 рік, ОСОБА_2 управлінням юстиції видано наказ від 25.11.2013 №1215/02 про надання ОСОБА_1 відпустки з 28.11.2013 по 12.12.2013.

- наказом ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області від 26.11.2013 №1224/02 було внесено зміни до наказу від 25.11.2013 №1215/к про перенесення відпустки позивачу з 28.11.2013 по 12.12.2013 на 25.11.2013 по 09.12.2013.

- згідно лікарняного листка непрацездатності серії АВІ № 106207 позивач перебуава на лікарняному з 09.12.2013року по 18.12.2013року, до роботи повинен стати 19.12.2013року

- позивач приступив до роботи 20.12. 2013року що підтверджується журналом реєстрації приходу на роботу та виходу з роботи працівників Управління, де відсутній підпис позивача за 19.12.2013року

- наказом № 2007/к від 24.12.2013року позивача відповідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, ст.ст. 147 - 149 Кодексу Законів про працю України, наказом ОСОБА_2 управління юстиції № 2007/к від 24.12.2013 ОСОБА_1 - головного спеціаліста відділу нотаріату ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення трудової дисципліни та звільнено його 24 грудня 2013 року за прогул 19.12.2013року без поважних причин.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка повинна бути перенесена на інший період або продовжена в разі тимчасової непрацездатності працівника, засвідченої у встановленому порядку. Диспозицією цієї статті передбачено право працівника на перенесення такої відпустки, або ж її продовження. Згідно вимог ст. 80 КЗпП України, та коментаря до цієї статті настання обставин, зазначених у п. 1-4 частини другої ст. 80 КЗпП (п. 1 - 4 частини другої ст. 11 Закону "Про відпустки"), зовсім не означає, що працівник може за своїм розсудом вирішувати питання про перенесення відпустки на період, що безпосередньо йде за днем припинення дії цих обставин. При перенесенні щорічної відпустки новий термін її надання встановлюється за згодою між працівником і власником. Навіть при подовженні відпустки невикористана частина щорічної відпустки після закінчення цих причин не використовується працівником за своїм розсудом, а повинна бути надана працівникові. Ця частина відпустки надається" (частина четверта ст. 80 КЗпП) шляхом видання власником наказу про це. Сторони мають право погодити і питання про перенесення відпустки в подібних випадках на інший період. Якщо працівник отримав лікарняний лист під час чергової відпустки, для нарахування допомоги по тимчасовій непрацездатності і продовження відпустки, обов'язково попередити роботодавця не пізніше закінчення чергової відпустки.

На підставі пункту 4 статті 40 КЗпП роботодавець має право розірвати трудовий договір з працівником у разі вчинення ним прогулу без поважних причин. У зазначеній правовій нормі, а також у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N9 визначення прогулу сформульоване як відсутність працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня.

Прогулом без поважної причини, згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму, вважається, зокрема, самовільне використання працівником без погодження з роботодавцем днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору (за відсутності права на його дострокове розірвання), а також невиконання працівником встановленого положеннями частини першої статті 38 КЗпП обов'язку письмового попередження роботодавця про звільнення за власним бажанням і залишення роботи до закінчення двотижневого строку з моменту подання відповідної заяви. Разом з тим слід звернути увагу, що не може бути звільнений як за пунктом 3, так і за пунктом 4 статті 40 КЗпП працівник, котрий відмовився від переведення на більш легку роботу, якої він, відповідно до медичного висновку, вимагатиме за станом здоров'я - у такому випадку роботодавець (за наявності всіх необхідних умов) може розірвати трудовий договір за пунктом 2 статті 40 КЗпП на підставі невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров'я, що перешкоджає продовженню даної роботи.

В судовому засідані встановлено, що відповідно до наказу ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області № 1215/02 від 25.11.2013 головний спеціаліст відділу нотаріату ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області ОСОБА_1 перебував у щорічній основній відпустці з 25 листопада по 9 грудня 2013 року. До виконання своїх обов'язків повинен був приступити 10 грудня 2013 року, однак на роботу не вийшов, повідомивши про те, що перебуває на лікарняному. Перебував на лікарняному з 09.12.2013року по 18.12.2013року, до роботи повинен стати 19.12.2013року.

19.12.2013року позивач був відсутній на роботі, а 20 грудня 2013 року ОСОБА_1 з'явився на роботу та надав на реєстрацію листок непрацездатності для підтвердження своєї відсутності на роботі та нарахування відповідних та надав пояснення, з яких вбачається, що він продовжив перебування у щорічній відпустці на один день, а саме 19.12.2013року оскільки захворів в останній її день.

Станом на 19 грудня 2013 року до ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області заяви щодо продовження щорічної відпустки або ж перенесення її на інший час від ОСОБА_1 не надходило, що не заперечує і сам позивач .

Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності суд вважає , що позивач не довів в судовому засіданні обставини , на які посилався як на підставу своїх позовних вимог щодо його незаконного звільнення з посади головного спеціаліста відділу нотаріату ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

П.1 ч.2 ст.23 ЦК України визначає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров»я.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п. З, Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року № 4 - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю.

Згідно ст..60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження своїх позовних вимог про його незаконне звільнення,а тому вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди є необгрунтованими, а тому суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 40 КЗпП України, ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 року № 4 , Закону України «Про відпустки», суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 управління юстиції у Черкаській області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції на протязі 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: В.А.Кузьменко