Провадження №2/761/7366/2014
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Кравець
Д.І.,

при секретарі:
Костюковій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні
Шевченківського районного суду міста
Києва цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Приватного акціонерного
товариства «Європейський страховий
альянс», третя особа: ОСОБА_2, про
визнання рішення неправомірним,
стягнення страхового відшкодування і
пені та відшкодування моральної шкоди,
-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до
Приватного акціонерного товариства
«Європейський страховий альянс», третя
особа: ОСОБА_2, про визнання рішення
неправомірним, стягнення страхового
відшкодування і пені та відшкодування
моральної шкоди. Позовні вимоги
обґрунтовано тим, що 09 липня 2013 року о 19
год. 25 хв. на перехресті Лісового
проспекту та вулиці Мілютенка у місті
Києві сталась дорожньо-транспортна
пригода (надалі - ДТП) за участю
автомобіля марки «Toyota Corolla», державний
номерний знак НОМЕР_1, що належить
позивачу на праві власності, та
автомобіля марки «Hyundai H1», державний
номерний знак НОМЕР_2, що належав на
праві власності ОСОБА_2. Таким чином,
оскільки ОСОБА_2 був винний у вказаній
ДТП, 12 липня 2013 року він належним чином
повідомив свого страховика - Приватне
акціонерне товариство «Європейський
страховий альянс» про дане ДТП та надав
останньому всю необхідну інформацію.

При цьому, оскільки відповідач в
порушення вимог п.п. 34.1 та 34.2 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» (надалі - Закон) не надіслав
свого представника до
місцезнаходження пошкодженого майна
для визначення причин настання
страхового випадку та розміру збитків,
позивач керуючись п. 34.3 Закону
самостійно обрав експерта для
визначення шкоди. Таким чином,
відповідно до Звіту № 130-13 про оцінку
вартості матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля «Toyota
Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1,
вартість відновлювального ремонту
становить 13 553 грн. 30 коп. Крім того, за
проведення даної експертизи позивачем
також було сплачено 800 грн. 00 коп.

14 жовтня 2013 року позивач подав
відповідачу всі необхідні документи та
заяву про виплату страхового
відшкодування, на підтвердження чого
від останнього отримав документ під
назвою «інформаційний лист». При цьому,
враховуючи положення п. 36.2 Закону щодо
максимального строку прийняття
відповідачем рішення про виплату
страхового відшкодування та його
виплату, позивач вказує, що 17 березня 2014
року було тією граничною датою, до якої
відповідач повинен був виплатити
страхове відшкодування на рахунок СТО
офіційного дилера ТОВ «Автосаміт ЛТД»,
як того просив сам позивач, надавши всі
необхідні банківські реквізити. Однак,
не зважаючи на це, відповідач не
виплатив позивачу страхове
відшкодування у строк, встановлений
Законом.

Крім того, в подальшому відповідач, з
незрозумілих для позивача причин та не
маючи на це права, самостійно обрахував
суму страхового відшкодування, яка по
його підрахункам становила 7 551 грн. 49
коп., без ПДВ та суми безумовної
франшизи. Тобто, відповідач, виходячи
із прийнятого рішення про виплату
страхового відшкодування, сплатив на
рахунок ТОВ «Автосаміт ЛТД» 23 липня 2014
року - 7 551 грн. 49 коп., а 07 серпня 2014 року 1
452 грн. 30 коп. (суму ПДВ). Проте, різниця
між реально завданими позивачу
збитками та виплатою страхового
відшкодування складає 4 039 грн. 51 коп.,
які відповідач повинен відшкодувати
позивачу.

На підставі зазначеного, позивач
вважає дані дії відповідача
незаконними і тому просив визнати
неправомірним рішення відповідача про
виплату суми страхового відшкодування
у розмірі 7 551 грн. 49 коп., а також
стягнути з відповідача на користь
позивача заподіяну матеріальну шкоду,
яка відповідно до Звіту № 130-13, за
відрахуванням зроблених виплат та
безумовної франшизи, становить 4 039 грн.
51 коп., витрати понесенні позивачем на
проведення дослідження по визначенню
розміру матеріальної шкоди у сумі 800
грн. 00 коп. та пеню за затримку виплати
страхового відшкодування у розмірі 956
грн. 95 коп.

Крім того, позивач зазначає, що
внаслідок вказаних неправомірних дій
відповідача йому завдано моральну
шкоду, яка полягає у сильних душевних
стражданнях, у зв'язку з чим позивач
також просив стягнути на його користь з
відповідача відшкодування моральної
шкоди у сумі 2 000 грн. 00 коп.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 у
судовому засіданні проти задоволення
позову заперечував та пояснив, що при
визначенні суми страхового
відшкодування для проведення
відновлювального ремонту автомобіля
позивача працівниками було прийнято
інформацію отриману зі Звіту № 130-13 від
12 серпня 2013 року, рахунку фактури СТО №
С00045902 від 06 серпня 2013 року та Висновку
(калькуляції Аудатекс) № 1218/13 від 03
квітня 2014 року. При цьому, в калькуляції
оцінювача по Звіту № 130-13 було завищено
вартість трудогодин та вартість
замінюваних деталей. Таким чином, за
інформацією наданою у Звіті № 130-13,
спеціалістом експертно-технічного
відділу, аварійним комісаром ОСОБА_4, за
допомогою Аудатекс було розраховано
вартість відновлювального ремонту за
середньорегіональними цінами та
встановлено суму відшкодування у
розмірі 8 713 грн. 79 коп. з ПДВ. Крім того,
відповідно до ст. 34.3 Закону до розміру
страхового відшкодування відповідачем
також було додано суму 800 грн. 00 коп., яка
є компенсацією за проведення позивачем
автотоварознавчого дослідження № 130-13.
Таким чином, сума страхового
відшкодування в розмірі 8 713 грн. 79 коп.,
з врахуванням витрат на проведення
експертизи (800 грн. 00 коп.) та за мінусом
франшизи (510 грн.00 коп.) становила 9 003
грн. 79 коп., яка і була сплачена
відповідачем на вказаний позивачем
рахунок.

Крім того, представник зазначив, що
відповідно до ст. 36.5 Закону за кожен
день прострочення виплати страхового
відшкодування позивачу була сплачена
пеня у розмірі 390 грн. 43 коп. Таким чином,
представник вважає, що свої
зобов'язання за Законом перед
позивачем вони виконали в повному
обсязі, а тому позовні вимоги позивача
є безпідставними та необґрунтованими.

Третя особа у судовому засіданні
позовні вимоги підтримала та просила
позов задовольнити, оскільки з
пояснень сторін в судовому засіданні
вбачається, що страхова компанія
неналежним чином виконала свої
зобов'язання щодо виплати страхового
відшкодування.

Вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача та третю
особу, дослідивши матеріали справи,
оцінивши зібрані по справі докази,
судом встановлено наступні обставини
та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що 09
липня 2013 року о 19 год. 25 хв. на
перехресті Лісового проспекту та
вулиці Мілютенка у місті Києві сталась
ДТП за участю автомобіля марки «Toyota
Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1,
що належить позивачу на праві
власності, та автомобіля марки «Hyundai H1»,
державний номерний знак НОМЕР_2, що
належав на праві власності ОСОБА_2.

В результаті ДТП автомобілю марки «Toyota
Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1,
що належить позивачу відповідно до
Свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу (а.с. 41), були
завдані механічні пошкодження, а його
власнику матеріальна шкода.

При цьому, як встановлено в судовому
засіданні та не заперечувалось
сторонами по справі, винним у скоєнні
вищезазначеного ДТП було визнано
ОСОБА_2

Разом з тим, відповідно до Звіту № 130-13
про оцінку вартості матеріального
збитку, завданого власнику
транспортного засобу «Toyota Corolla»,
державний номерний знак НОМЕР_1 від 12
серпня 2013 року, який складений
оцінювачем ОСОБА_5 згідно Договору на
проведення оціночних робіт, укладеного
з ОСОБА_1, вартість матеріального
збитку, завданого власнику автомобіля
складає 13 553 грн. 30 коп. (а.с. 18-29).

Крім того, як встановлено в судовому
засіданні, у зв'язку з даною ДТП позивач
також поніс додаткові витрати у
розмірі 800 грн. 00 коп. за складання
вказаного Звіту № 130-13 від 12 серпня 2013
року (а.с. 15).

Положенням ч. 1 ст. 1166 Цивільного
кодексу України (надалі - ЦК України)
регламентовано, що шкода, завдана майну
фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода,
завдана джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Разом з тим, як встановлено в судовому
засіданні цивільно-правова
відповідальність ОСОБА_2 в період з 31
березня 2013 року по 30 березня 2014 року
була застрахована у Приватному
акціонерному товаристві «Європейський
страховий альянс», про що свідчить
копія Полісу № АВ/8206848 обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів (а.с. 11).

Положеннями ст. 35 Закону, серед іншого,
передбачено, що для отримання
страхового відшкодування потерпілий
чи інша особа, яка має право на
отримання відшкодування, протягом 30
днів з дня подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику (у випадках, передбачених
ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про
страхове відшкодування з відповідними
документами до неї.

На підставі зазначеного, 14 жовтня 2013
року позивачем було подано відповідачу
заяву про виплату страхового
відшкодування та додано до неї всі
необхідні документи (а.с. 47-48).

Крім того, у зв'язку з не направленням
відповідачем свого представника на
місце настання страхового випадку
та/або до місцезнаходження
пошкодженого майна для визначення
причин настання страхового випадку та
розміру збитків, позивачем на підставі
ст. 34.3 Закону було самостійно обрано
експерта і відповідно до своєї заяви
від 14 жовтня 2013 року було також
приєднано Звіт № 130-13 про оцінку
вартості матеріального збитку,
завданого власнику транспортного
засобу «Toyota Corolla», державний номерний
знак НОМЕР_1, від 12 серпня 2013 року, який
складений оцінювачем ОСОБА_5

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України
одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за
договором страхування одна сторона
(страховик) зобов'язується у разі
настання певної події (страхового
випадку) виплатити другій стороні
(страхувальникові) або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Крім того, пунктом 22.1 ст. 22 Закону
встановлено, що при настанні
страхового випадку страховик
відповідно до лімітів
відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно вимог ст. 29 Закону у зв'язку з
пошкодженням транспортного засобу
відшкодовуються витрати, пов'язані з
відновлювальним ремонтом
транспортного засобу з урахуванням
зносу, розрахованого у порядку,
встановленому законодавством,
включаючи витрати на усунення
пошкоджень, зроблених навмисно з метою
порятунку потерпілих внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, з
евакуацією транспортного засобу з
місця дорожньо-транспортної пригоди до
місця проживання того власника чи
законного користувача транспортного
засобу, який керував транспортним
засобом у момент дорожньо-транспортної
пригоди, чи до місця здійснення ремонту
на території України. Якщо
транспортний засіб необхідно, з
поважних причин, помістити на стоянку,
до розміру шкоди додаються також
витрати на евакуацію транспортного
засобу до стоянки та плата за послуги
стоянки.

Відповідно до ст. 990 ЦК України
страховик здійснює страхову виплату
відповідно до умов договору на
підставі заяви страхувальника (його
правонаступника) або іншої особи,
визначеної договором, і страхового
акта (аварійного сертифіката).
Страховий акт (аварійний сертифікат)
складається страховиком або
уповноваженою ним особою у формі, що
встановлюється страховиком.

Визначаючи суму страхового
відшкодування, яка підлягала виплаті
відповідачем на користь позивача, суд
виходить з наступного.

Як уже зазначалось, відповідно до Звіту
№ 130-13 про оцінку вартості
матеріального збитку, завданого
власнику транспортного засобу «Toyota
Corolla», державний номерний знак НОМЕР_1
від 12 серпня 2013 року, який складений
оцінювачем ОСОБА_5 згідно Договору на
проведення оціночних робіт, укладеного
з ОСОБА_1, вартість відновлювального
ремонту з урахуванням коефіцієнту
зносу, яка у даному випадку дорівнює
вартості матеріального збитку,
завданого власнику автомобіля, складає
13 553 грн. 30 коп. (а.с. 18-29).

Згідно вимог ст. 1192 ЦК України розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Враховуючи ті обставини, що на час
розгляду справи автомобіль позивача
відремонтовано, а реальний розмір
витрат, понесених на відновлювальний
ремонт автомобіля, є меншим вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту зносу,
розрахованого у Звіті № 130-13, при
визначенні суми страхового
відшкодування, яка підлягала виплаті,
суд враховує, що дійсний розмір витрат,
понесених на відновлювальний ремонт
автомобіля, становить 12 508 грн. 12 коп.,
про що свідчить Акт виконаних робіт №
від 05 серпня 2014 року (а.с. 77-78) та
квитанція від 05 серпня 2014 року про
здійснення позивачем на рахунок СТО
ТОВ «Автосаміт ЛТД» залишку вартості
відновлювального ремонту у сумі 4 956
грн. 63 коп. (а.с 75), враховуючи
перераховану відповідачем суму 7 551 грн.
49 коп. згідно платіжного доручення № 4472
від 23 липня 2014 року.

При цьому, судом беруться до уваги ті
обставини, що не зважаючи на те, що
представник відповідача заперечував
щодо позову, ним не надано до суду
жодного належного та допустимого
доказу, яки й би спростовував як
вартість відновлювального ремонту з
урахуванням коефіцієнту зносу,
розраховану у Звіті № 130-13, так і
дійсного розміру витрат, понесеного на
відновлювальний ремонт автомобіля, у 12
508 грн. 12 коп.

Разом з тим, відповідно до ч. 18 ст. 9
Закону України «Про страхування»
встановлено, що франшиза - це частина
збитків, що не відшкодовується
страховиком згідно з договором
страхування.

Згідно п. 12.1 ст. 12 Закону розмір
франшизи при відшкодуванні шкоди,
заподіяної майну потерпілих,
встановлюється при укладанні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності і
не може перевищувати 2 відсотки від
страхової суми, в межах якого
відшкодовується збиток, заподіяний
майну потерпілих. Страхове
відшкодування завжди зменшується на
суму франшизи, розрахованої за
правилами цього підпункту.

У відповідності до вимог п. 36.6 ст. 36
Закону страхувальником або особою,
відповідальною за завдані збитки, має
бути компенсована сума франшизи, якщо
вона була передбачена договором
страхування.

Як вбачається з Полісу № АВ/8206848
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів, при укладенні договору
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
встановлено франшизу у розмірі 510 грн. 00
коп. (а.с. 11).

Відтак, враховуючи усі встановленні
обставини, суд дійшов висновку, що
виплаті підлягало страхове
відшкодування у сумі 11 998 грн. 12 коп.
(12508,12-510=11998,12).

Проте, як встановлено в судовому
засіданні, на підставі заяви позивача
та доданих до неї документів
відповідач здійснив виплату
страхового відшкодування лише у
розмірі 9 003 грн. 79 коп., а саме: 7 551 грн. 49
коп. - перераховано на рахунок СТО ТОВ
«Автосаміт ЛТД» згідно платіжного
доручення № 4472 від 23 липня 2014 року та 1
452 грн. 30 коп. - перераховано на рахунок
СТО ТОВ «Автосаміт ЛТД», що не
заперечувалось сторонами в судовому
засіданні.

На підставі зазначеного, враховуючи
вказані положення Закону і
встановленні в судовому засіданні
обставини, суд прийшов до висновку, що з
відповідача на користь позивача
підлягає стягненню частина страхового
відшкодування у розмірі 2 994 грн. 33 коп.
(11998,12-9003,79=2994,33).

Окрім того, слід зазначити, що згідно
вимог п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 Закону протягом 10
робочих днів з дня отримання
повідомлення про дорожньо-транспортну
пригоду страховик зобов'язаний
направити свого представника
(працівника, аварійного комісара або
експерта) на місце настання страхового
випадку та/або до місцезнаходження
пошкодженого майна для визначення
причин настання страхового випадку та
розміру збитків. Якщо представник
страховика не з'явився у визначений
строк, потерпілий має право самостійно
обрати аварійного комісара або
експерта для визначення розміру шкоди.
У такому разі страховик зобов'язаний
відшкодувати потерпілому витрати на
проведення експертизи (дослідження).

Враховуючи вказані положення закону і
встановленні в судовому засіданні
обставини, суд прийшов до висновку, що з
відповідача на користь позивача
підлягає також стягненню сума витрат
за складання Звіту № 130-13 від 12 серпня
2013 року у розмірі 800 грн. 00 коп.

Відповідно до положень п. 36.2 ст. 36
Закону страховик протягом 15 днів з дня
узгодження ним розміру страхового
відшкодування з особою, яка має право
на отримання відшкодування, за
наявності документів, зазначених у ст.
35 цього Закону, повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду, але не
пізніш як через 90 днів з дня отримання
заяви про страхове відшкодування
зобов'язаний: у разі визнання ним вимог
заявника обґрунтованими - прийняти
рішення про здійснення страхового
відшкодування (регламентної виплати)
та виплатити його; у разі невизнання
майнових вимог заявника або з підстав,
визначених ст.ст. 32 та/або 37 цього
Закону, - прийняти вмотивоване рішення
про відмову у здійсненні страхового
відшкодування (регламентної виплати).

На підставі зазначених положень Закону
судом встановлено, що відповідач
повинен був здійснити страхову виплату
позивачу не пізніше 17 березня 2014 року,
проте, фактично здійснив її частинами
лише 23 липня та 07 серпня 2014 року, що не
заперечувалось представником
відповідача в судовому засіданні.

При цьому, здійснюючи частинами
страхову виплату, відповідач помилково
керувався ст. 36.2 Закону, оскільки, як
встановлено судом та підтверджується
матеріалами справи, позивач просив
перерахувати страхове відшкодування
на рахунок СТО ТОВ «Автосаміт ЛТД», а
дане положення передбачає сплату
страхового відшкодування частинами
лише, якщо відшкодування витрат на
проведення відновлювального ремонту
пошкодженого майна (транспортного
засобу) з урахуванням зносу
здійснюється безпосередньо на рахунок
потерпілої особи (її представника),
тоді сума, що відповідає розміру
оціненої шкоди, зменшується на суму
визначеного відповідно до
законодавства податку на додану
вартість. При цьому, доплата в розмірі,
що не перевищує суми податку,
здійснюється за умови отримання
страховиком документального
підтвердження факту оплати
проведеного ремонту.

Згідно вимог п. 36.5 ст. 36 Закону за кожен
день прострочення виплати страхового
відшкодування (регламентної виплати) з
вини страховика (МТСБУ) особі, яка має
право на отримання такого
відшкодування, сплачується пеня з
розрахунку подвійної облікової ставки
Національного банку України, яка діє
протягом періоду, за який
нараховується пеня.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що позовні вимоги про стягнення з
відповідача на користь позивача суми
пені за прострочення виплати
страхового відшкодування з 17 березня
по 05 вересня 2014 року також підлягають
задоволенню.

Так, розмір пені за несплату страхового
відшкодування у сумі 11 998 грн. 12 коп. за
період з 17 березня по 22 липня 2014 року
становить 754 грн. 07 коп., за несплату
страхового відшкодування у сумі 4 446
грн. 63 коп. за період з 23 липня по 06
серпня 2014 року становить 45 грн. 68 коп.,
за несплату страхового відшкодування у
сумі 2 994 грн. 33 коп. за період з 07 серпня
05 вересня 2014 року становить 61 грн. 53
коп., а разом розмір пені за період з 17
березня по 05 вересня 2014 року становить
861 грн. 28 коп. (754,07+45,68+61,53=861,28).

Також у судовому засіданні з пояснень
позивача та представника відповідача
встановлено, що за прострочення
виплати страхового відшкодування з
вини страховика на час розгляду справи
в суді сума пені у розмірі 390 грн. 43 коп.
сплачена відповідачем на користь
позивача.

Відтак, перевіривши правильність
розрахунків позивача та враховуючи вже
здійснену сплату пені відповідачем
позивачу у розмірі 390 грн. 43 коп., суд
прийшов до висновку, що з відповідача
на користь позивача слід стягнути пеню
за прострочення виплати страхового
відшкодування у розмірі 470 грн. 85 коп.
(861,28-390,43=470,85).

Разом з тим, щодо позовних вимог
позивача про визнання неправомірним
рішення відповідача про виплату суми
страхового відшкодування у розмірі 7 551
грн. 49 коп. слід зазначити наступне.

Так, згідно вимог ст. 4 Цивільного
процесуального кодексу України (надалі
- ЦПК України) здійснюючи правосуддя,
суд захищає права, свободи та інтереси
фізичних осіб, права та інтереси
юридичних осіб, державні та суспільні
інтереси у спосіб, визначений законами
України.

Враховуючи вказані положення закону,
суд вважає за необхідне відмовити
позивачу у задоволенні позову в
частині вимог щодо визнання
неправомірним рішення відповідача про
виплату суми страхового відшкодування
у розмірі 7 551 грн. 49 коп., оскільки, у
даному випадку, порушенні права
позивача підлягають захисту саме
шляхом стягнення з відповідача суми
частини невиплаченого страхового
відшкодування.

Щодо вимог про стягнення моральної
шкоди з відповідача на користь
позивача з підстав тривалої невиплати
та не в повному обсязі страхового
відшкодування, суд вважає, що такі
позовні вимоги також не підлягають
задоволенню як такі, що не ґрунтуються
на вимогах закону, оскільки можливість
відшкодування моральної шкоди за
невиплату та прострочення виплати
страхового відшкодування не
передбачена чинним законодавством та
умовами договору.

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
присуджує до стягнення з відповідача
на користь позивача судові витрати у
сумі 243 грн. 60 коп., які сплачено
позивачем за подання позову до суду,
виходячи із суми позовних вимог, які
задоволено судом.

Враховуючи викладене, на підставі
ст.ст. 12, 22, 29, 33-37 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст. 9 Закону України «Про
страхування», ст.ст. 23, 525, 526, 979, 990, 1166, 1167,
1187, 1192 ЦК України та керуючись ст.ст. 4, 10,
11, 57-60, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК
України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного
товариства «Європейський страховий
альянс» на користь ОСОБА_1 частину
страхового відшкодування у розмірі 2 994
грн. 33 коп., пеню за прострочення
виплати страхового відшкодування у
розмірі 470 грн. 85 коп., витрати на
проведення експертизи у розмірі 800 грн.
00 коп. та судові витрати по сплаті
судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., а
всього загальною сумою 4 508 (чотири
тисячі п'ятсот вісім) грн. 78 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Шевченківський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасували, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

СУДДЯ: