АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 639/5448/13-ц
Головуючий І інстанції - Макаров В.О.
Провадження: 22-ц/790/5696/14
Головуючий ІІ інстанції - Бездітко В.М.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Харківської області
у складі:

головуючого судді - Бездітка В.М.,

суддів колегії - Сащенка І.С.,
Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Сашко Я.С.,

розглянувши матеріали цивільної
справи за апеляційною скаргою
прокурора Жовтневого району м. Харкова
на заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 17 липня 2013 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до
Харківської міської ради у Харківській
області про визнання права власності
на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з вищевказаним позовом,
посилаючись на те, що ним була
побудована нежитлова будівля літ. «
0/2-1» та реконструйована нежитлова
будівля літ. «Д/1-1» за адресою АДРЕСА_1
без розробки проекту та отримання
відповідного дозволу на початок
будівельних робіт, тому він вимушений
був звернутися до суду.

Просив суд визнати за ним право
власності на нежитлові будівлі літ.
«Д/1-2» та літ. « 0/2-1», які знаходяться по
АДРЕСА_1.

Заочним рішенням Жовтневого районного
суду м. Харкова від 17 липня 2013 року
позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за
ОСОБА_3 право власності на нежитлові
будівлі літ. «Д/1-2» загальною площею 349,0
кв.м та літ. «О/2-l» загальною площею
112,9 кв.м, які знаходяться по АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з рішенням суду,
прокурор Жовтневого району м. Харкова
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвали нове, яким
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на необґрунтованість
ухваленого рішення суду, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права. В обґрунтування
скарги зазначено, що судом першої
інстанції прийнято рішення без
врахування встановленого діючим
законодавством порядку здійснення
будівництва, реконструкції та набуття
права власності на нього. Харківська
міська рада на яку, відповідно до ст. 12
Земельного кодексу України, покладено
повноваження щодо розпорядження
землями територіальної громади, не
приймала участі у засіданні, внаслідок
чого право власності на спірну
самочинно побудовану нежитлову
будівлю та реконструйовану будівлю не
повинно було підлягати визнанню за
позивачем. Також ні позивачем, ні судом
не було залучено до розгляду справи
інспекцію державного
архітектурно-будівельного контролю у
Харківській області.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин справи, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами , які були
досліджені в судовому засіданні.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 на
праві приватної власності на підставі
договору купівлі-продажу від 03.06.2005 р.
належить нежитлова будівля літ. «Д/1-1»,
що розташована за адресою: АДРЕСА_1.
Комунальним підприємством «Харківське
міське бюро технічної інвентаризації»
зареєстровано право власності на
нерухоме майно за № 9748776 від 19.07.2005 р.

Позивачем за власні кошти була
побудована нежитлова будівля літ.
«О/2-l» та реконструйована нежитлова
будівля літ. «Д/1-1» за адресою АДРЕСА_1.
Будівництво здійснено на земельній
ділянці загальною площею 0,1079 га по
АДРЕСА_1, належній позивачу на праві
приватної власності згідно державного
акту на право власності на земельну
серії ЯМ №990570. Цільове призначення
земельної ділянки згідно державного
акту: для обслуговування нежитлової
будівлі.

Згідно технічного висновку про стан
будівельних конструкцій нежитлових
будівель літ. «Д/1-2» та літ. «О/2-l», а
також визначення можливості подальшої
експлуатації за адресою АДРЕСА_1,
технічний стан будівельних
конструкцій в цілому забезпечує несучу
спроможність, достатню для
експлуатації обстежених будівель та
відповідають вимогам діючих норм та
правил державних будівельних
стандартів, санітарних та
протипожежних норм.

КП «Харківське міське БТІ» проведено
інвентаризацію нежитлових будівель
літ. «Д/1-2», загальна площа якої складає
349,0 кв.м, та літ. «О/2-l», загальна площа
якої складає 112,9 кв.м. На цей час
реконструкція та будівництво будівель
закінчено.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
реконструкція та будівництво, виконане
позивачем, жодним чином не порушує
будь-чиї права та інтереси інших осіб.

Колегія суддів з такими висновками
рішення суду не погоджується, оскільки
вони не відповідають обставинам справи
та вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» будівництво
(нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Відповідно до п. 1 Порядку виконання
будівельних робіт, затвердженого
постановою KM України від 13.04.2011 № 466
«Деякі питання виконання підготовчих і
будівельних робіт» будівельні роботи -
роботи з нового будівництва,
реконструкції, технічного
переоснащення діючих підприємств,
реставрації, капітального ремонту.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 26 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» суб'єкти
містобудування зобов'язані
додержуватися містобудівних умов та
обмежень під час проектування і
будівництва об'єктів. Право на забудову
земельної ділянки реалізується її
власником або користувачем за умови
використання земельної ділянки
відповідно до вимог містобудівної
документації.

Згідно ч. 5 ст. 26 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
проектування та будівництво об'єктів
здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок у
такому порядку. 1) отримання замовником
або проектувальником вихідних даних; 2)
розроблення проектної документації та
проведення у випадках, передбачених
статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3)
затвердження проектної документації; 4)
виконання підготовчих та будівельних
робіт; 5) прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів; 6)
реєстрація права власності на об'єкт
містобудування.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
фізична або юридична особа, яка подала
до виконавчого органу сільської,
селищної, міської ради заяву про намір
щодо забудови земельної ділянки, що
перебуває у власності або користуванні
такої особи, повинна одержати вихідні
дані (містобудівні умови та обмеження,
завдання на проектування) для
проектування об'єкта будівництва.

Розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
(ст. 31 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності») до 01 липня
2012 року регулювалась ДБН А.2.2.-3-2004
«Проектування. Склад, порядок
розроблення, погодження та
затвердження проектної документації
для будівництва» затвердженими
наказом Держбуду України від 20.01.2004 № 8
та з 01.07.2012 регулюється ДБН А.2.2-3-2012
«Склад та зміст проектної документації
на будівництво» затверджене наказом
№98 від 03.03.2012 Міністерством
регіонального розвитку, будівництва та
житлово- комунального господарства
України.

Відповідно до п. 18 Порядку виконання
будівельних робіт для отримання
дозволу на виконання будівельних робіт
замовник подає до територіального
органу Держархбудінспекції відповідну
заяву до якої додається: копія
документа, що посвідчує право
власності чи користування земельною
ділянкою, або копія договору
суперфіцію, проектна документація на
будівництво, розроблена та затверджена
в установленому законодавством
порядку, копія ліцензії, яка дає право
на виконання будівельних робіт,
засвідчена в установленому порядку,
копії документів про призначення осіб,
відповідальних за виконання
будівельних робіт, осіб, які здійснюють
авторський і технічний нагляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів, що
належать до І-ІІІ категорій складності,
та об'єктів, будівництво яких
здійснювалося на підставі
будівельного паспорта, здійснюється
шляхом реєстрації відповідною
інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
архітектурну діяльність» державний
контроль та нагляд у системі
центрального органу виконавчої влади з
питань будівництва, містобудування та
архітектури здійснює Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України та її територіальні органи.

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо
договором або законом передбачено
прийняття нерухомого майна до
експлуатації, право власності виникає
з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Відповідно до п. 1.6 Тимчасового
положення про порядок державної
реєстрації права власності та інших
речових прав на нерухоме майно,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України № 7/5 від 07.02.2002
державній реєстрації підлягає право
власності на закінчене будівництвом
нерухоме майно, яке прийняте в
експлуатацію у встановленому
законодавством порядку.

Аналіз зазначених норм засвідчує, що
виникнення права власності на спірне
нерухоме майно по справі № 639/5448 /13-ц
було можливо лише тільки після
отримання дозволу на будівництво на
об'єкти нерухомості, прийняття їх в
експлуатацію та проведення державної
реєстрації зазначеного майна.

Таким чином, зазначені обставини
(отримання дозволу на будівництво,
реконструкцію, прийняття його в
експлуатацію та проведення його
державної реєстрації) були істотними
для розгляду справи, мали важливе
значення для правильного вирішення
справи по суті та з метою всебічного,
повного і об'єктивного розгляду справи
підлягали з'ясуванню судом.

В той же час, поняття самочинного
будівництва, а також правові підстави
та умови визнання права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
визначені в статті 376 ЦК
України, яка є спеціальною в
регулюванні спірних правовідносин,
оскільки стосується відносин, що
виникають у тих випадках, коли вимоги
закону та інших правових актів при
створенні нової речі (самочинному
будівництві) були порушені.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України
Житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Відповідно до ч.ч. З, 5 ст. 376 ЦК України
право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно. На
вимогу власника (користувача)
земельної ділянки суд може визнати за
ним право власності на нерухоме майно,
яке самочинно збудоване на ній, якщо це
не порушує права інших осіб.

Як зазначено судом першої інстанції в
рішенні від 17.07.2013 представники
відповідача (Харківської міської ради)
не з'явились у судове засідання та не
повідомили про причину неявки, подали
до суду заперечення на позовну заяву.

Таким чином, Харківська міська рада на
яку, відповідно до ст. 12 Земельного
кодексу України, покладено
повноваження щодо розпорядження
землями територіальної громади, не
приймала участі у засіданні, внаслідок
чого право власності на спірну
самочинно побудовану нежитлову
будівлю та реконструйовану будівлю не
повинно було підлягати визнанню за
позивачем.

Також не було позивачем та судом
залучено до розгляду справи інспекцію
державного архітектурно-будівельного
контролю у Харківській області.

Крім того, питання, пов'язані із
самочинним будівництвом урегульовані
«Порядком вирішення питань, пов'язаних
із самочинним будівництвом
затвердженого рішенням 22 сесії
Харківської міської ради 4 скликання
від 23.06.2004 № 90/04.

Згідно п.п. 1.1, 1.2 зазначеним Порядком
визначено процедуру вирішення питань,
пов'язаних з самочинним будівництвом
на території міста Харкова, з метою
визначення можливості збереження
самочинного будівництва, надання
земельних ділянок під самочинно
збудовані об'єкти та будівництво яких
розпочато самочинно. Порядок
поширюється на всі підприємства,
установи та організації, всіх суб'єктів
підприємницької діяльності-фізичних
осіб, а також громадян, які здійснили
або здійснюють самочинне будівництво
на території міста.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про
місцеве самоврядування» акти ради
(рішення сесії Харківської міської
ради) є обов'язковими для виконання
всіма розташованими на відповідній
території органами виконавчої влади,
об'єднаннями громадян, підприємствами,
установами та організаціями,
посадовими особами, а також
громадянами, які постійно або
тимчасово проживають на відповідній
території.

Таким чином, приймаючи рішення по даній
справі, судом першої інстанції не було
враховано «Порядок вирішення питань,
пов'язаних із самочинним
будівництвом», затверджений рішенням 22
сесії Харківської міської ради 4
скликання від 23.06.2004 № 90/04.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги обґрунтовані,
висновки суду не відповідають
обставинам справи, рішення суду
ухвалено з порушенням норм
матеріального права і підлягає
скасуванню, у відповідності до вимог
ст. 309 ЦПК України з постановленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора
Жовтневого району м. Харкова
задовольнити.

Заочне рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 17 липня 2013 року
скасувати та ухвалити нове рішення. У
позові ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення. Рішення
може бути оскаржене у касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий суддя -

Судді колегії -