У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, яка діє у своїх
інтересах та інтересах малолітнього
ОСОБА_11, треті особи без самостійних
вимог щодо предмета спору:
Старокостянтинівський районний сектор
Управління Державної міграційної
служби України в Хмельницькій області,
Орган опіки та піклування - Виконком
Старокостянтинівської міської ради,
прокурор Старокостянтинівської
міжрайонної прокуратури Хмельницької
області, про звернення стягнення на
предмет іпотеки, виселення та зняття з
реєстрації та за зустрічним позовом
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» про розірвання
кредитного договору та стягнення
коштів, за касаційною скаргою
представника Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення апеляційного
суду Хмельницької області від 27 травня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
указаним позовом, в якому просило в
рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 19 липня 2007 року
№ HMSWGA00007643 в розмірі 57 523, 38 доларів США,
що еквівалентно 459 755 грн 60 коп.,
звернути стягнення на предмет іпотеки -
квартиру АДРЕСА_1, шляхом продажу
предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з
укладенням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою - покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
прав власності, дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх
передбачених нормативно-правовими
актами дій, необхідних для продажу
предмета іпотеки; виселити
відповідачів із вказаної квартири зі
зняттям їх з реєстрації місця
проживання за вказаною адресою.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що 19 липня 2007 року між
ним та ОСОБА_8 укладено кредитний
договір № НМSWGA00007643, відповідно до умов
якого останній отримав кредит у
розмірі 23 540 доларів США зі сплатою 0,92 %
річних на строк до 17 липня 2014 року.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7,
ОСОБА_6 укладено іпотечний договір,
відповідно до умов якого ПАТ КБ
«ПрвиатБанк» передано в заставу
квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_8 належним чином взяті на себе
зобов'язання не виконував, у зв'язку з
чим утворилася заборгованість, яка з
урахуванням зменшених позовних вимог
за період з 06 серпня 2009 року по 10 грудня
2013 року становить 21 200,61 дол. США, з яких:
заборгованість за відсотками - 18 912,61
дол. США; комісія - 2 288 дол. США, а також
пеня в розмірі 115 940 грн 16 коп.

ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 звернулися до
суду із зустрічним позовом, в якому
просили суд розірвати кредитний
договір від 19 липня 2007 року № НМSWGA00007643,
укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_8, з підстав, передбачених ст. 652 ЦК
України, а саме: у зв'язку з істотною
зміною обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору, та
стягнути з них солідарно на користь
банку заборгованість за кредитом
станом на день розірвання договору
шляхом проведення відрахувань з пенсії
у розмірі 20 %.

В обґрунтування вимог зазначили, що
ухвалою Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 11 листопада 2011 року встановлено
спосіб та порядок виконання рішення
Старокостянтинівського районного суду
Хмельницької області від 21 грудня 2009
року про стягнення заборгованості за
кредитним договором від 19 липня 2007 року
№ НМSWGA00007643 у розмірі 218 746 грн шляхом
стягнення по 20 % з пенсії з кожного
боржника - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк». До цього
часу вказане рішення суду виконується
у передбаченому ухвалою порядку. Однак
банк продовжує нараховувати проценти
та пеню на вищевказану суму боргу, що
підтверджується позовними вимогами -
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок заборгованості за кредитним
договором, яка складається із
заборгованості за відсотками, комісії
та пені. Такими діями банк в
односторонньому порядку змінив умови
договору, що є підставою для його
розірвання. Крім того, у позичальника з
часу укладення договору істотно
змінилися обставини, оскільки у 2008 році
народився син, його дружина отримала
ІІІ групу інвалідності, істотно
змінився курс валют у співвідношенні
до гривні.

Рішенням Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 05 березня 2014 року позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором № HMSWGA00007643,
укладеним 19 липня 2007 року між Закритим
акціонерним товариством комерційним
банком «ПриватБанк» та ОСОБА_8 у сумі 21
200,61 дол. США, що за курсом НБУ на дату
ухвалення рішення еквівалентно 206 069
грн 92 коп., та 115 940 грн 16 коп., з яких: 18
912,61 дол. США - заборгованість з
процентів; 2 288 дол. США - заборгованість
з комісії; 115 940 грн 16 коп. - пеня за
період з 13 грудня 2012 року по 10 грудня 2013
року, звернуто стягнення на предмет
іпотеки - квартиру № 2 загальною площею
63,1 кв.м, житловою площею 46 кв.м, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та
належить ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підставі
свідоцтва про право власності,
виданого відділом приватизації
Старокостянтинівської міської ради 24
лютого 1995 року та зареєстрованого в
Старокостянтинівському БТІ в
реєстровій книзі № 19-г, номер запису 3662,
реєстраційний номер 6707707.

Предмет іпотеки підлягає реалізації із
застосуванням процедури продажу,
встановленої ст. 38 Закону України «Про
іпотеку», шляхом його продажу ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладенням від свого
імені договору купівлі-продажу з
будь-якою особою - покупцем, з
отриманням банком витягу з Державного
реєстру прав власності на нерухоме
майно, а також наданням ПАТ КБ
«ПриватБанк» усіх повноважень,
необхідних для здійснення продажу.

Визначено початкову ціну предмета
іпотеки для реалізації на рівні, не
нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, на підставі оцінки, проведеної
суб'єктом оціночної діяльності
(незалежним експертом) на стадії оцінки
майна під час проведення виконавчих
дій.

З вартості предмета іпотеки ПАТ КБ
«ПриватБанк» має бути сплачена
заборгованість ОСОБА_8 за кредитним
договором від 19 липня 2007 року № HMSWGA00007643
в сумі 21 200,61 дол. США, що за курсом НБУ на
дату ухвалення рішення еквівалентно 206
069 грн 92 коп., та 115 940 грн 16 коп., з яких: 18
912,61 дол. США - заборгованість з
процентів; 2 288 дол. США - заборгованість
з комісії; 115 940 грн 16 коп. - пеня за
період з 13 грудня 2012 року по 10 грудня 2013
року.

Виселено ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_10
та малолітнього ОСОБА_11 з квартири
АДРЕСА_1. В іншій частині позову
відмовлено. В задоволенні зустрічного
позову відмовлено. Вирішено питання
про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Хмельницької області від 27 травня 2014
року рішення Старокостянтинівського
районного суду Хмельницької області
від 05 березня 2014 року в частині
виселення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та
стягнення судових витрат скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_10, яка діє також в
інтересах малолітнього ОСОБА_11, про
виселення з квартири АДРЕСА_1, а також
стягнення із ОСОБА_10 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 26 грн 82 коп. судового
збору відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» 53 грн 64 коп. судових
витрат.

Рішення суду в частині визначення
початкової ціни предмета іпотеки
змінено.

Абзац 4 рішення суду викладено в
наступній редакції: «Визначити
початкову ціну предмета іпотеки для
реалізації на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності». В іншій частині
рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ
«ПриватБанк» - Шуліка А.В. порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 19 липня 2007 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8 укладено
кредитний договір № НМSWGA00007643,
відповідно до умов якого останній
отримав кредит в розмірі 23 540 дол. США зі
сплатою 0,92 % місячних на строк до 17
липня 2014 року.

У випадку порушення умов кредитного
договору позичальник зобов'язується
достроково погасити заборгованість
перед позивачем у повному обсязі, а
останній має право стягнути кредит
достроково, в тому числі шляхом
звернення стягнення на заставлене
майно.

З метою забезпечення виконання
зобов'язання за кредитним договором
між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено
іпотечний договір від 19 липня 2007 року,
відповідно до умов якого ПАТ КБ
«ПриватБанк» передано в іпотеку
квартиру АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» частково, суд першої
інстанції керувався положеннями ст. ст.
33, 38, 39, 40 Закону України «Про іпотеку»
(далі - Закон), ст. 109 ЖК Української РСР
та виходив з того, що наявні підстави
для звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення відповідачів із
квартири.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову, суд першої інстанції, з
висновками якого в цій частині
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивачами за
зустрічним позовом не доведено
обставин, які б відповідно до положень
ст. 652 ЦК України свідчили про існування
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися під час укладення договору.
А також суди попередніх інстанцій
вважали, що відсутні підстави для
закриття провадження у справі в
частині вимог банка, оскільки відсутні
обставини, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині виселення ОСОБА_10,
яка діє у своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_11, та
відмовляючи у задоволенні позову в цій
частині, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що банком не дотримано
процедури виселення жителів з
іпотечного житла, зокрема
іпотекодержатель не повідомив ОСОБА_10,
яка є матір'ю малолітнього ОСОБА_11, про
необхідність добровільного виселення
з приміщення протягом одного місяця з
дня отримання письмової вимоги.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
в частині визначення початкової ціни
предмета іпотеки, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що на
підставі рішення суду реалізація майна
буде проводитися безпосередньо
банківською установою, а не шляхом
проведення прилюдних торгів в межах
процедури виконання судових рішень
органами державної виконавчої служби.

Проте повністю з такими висновками
суду апеляційної інстанції погодитися
не можна.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону, у
разі невиконання або неналежного
виконання боржником основного
зобов'язання іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки. Право
іпотекодержателя на звернення
стягнення на предмет іпотеки також
виникає з підстав, встановлених
статтею 12 цього Закону. Звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється на підставі рішення суду,
виконавчого напису нотаріуса або
згідно з договором про задоволення
вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону
звернення стягнення на передані в
іпотеку житловий будинок чи житлове
приміщення є підставою для виселення
всіх мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
у порядку, встановленому законом.

Після прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги. Якщо мешканці не звільняють
житловий будинок або житлове
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР
звернення стягнення на передане в
іпотеку жиле приміщення є підставою
для виселення всіх громадян, що
мешкають у ньому, за винятками,
встановленими законом. Після прийняття
кредитором рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги, якщо сторонами не погоджено
більший строк. Якщо громадяни не
звільняють жиле приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

За результатами аналізу положень ст. 109
ЖК Української РСР та ст. 40 Закону слід
дійти висновку, що всі мешканці
зобов'язані на письмову вимогу
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення протягом
одного місяця з дня отримання цієї
вимоги у тому разі, якщо
іпотекодержатель прийняв рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
шляхом позасудового врегулювання на
підставі договору. За таких обставин,
якщо громадяни не звільняють жиле
приміщення у встановлений або інший
погоджений сторонами строк
добровільно, їх примусове виселення
здійснюється на підставі рішення суду.

Вимоги закону про направлення
мешканцям письмової вимоги
іпотекодержателя або нового власника
добровільно звільнити житловий
будинок чи житлове приміщення не
стосується виселення мешканців на
підставі рішення суду про зверненням
стягнення на предмет іпотеки з
одночасним виселенням мешканців, а
стосується позасудового врегулювання
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Вирішуючи спір в частині виселення, суд
апеляційної інстанції зазначених
положень закону не врахував, не
з'ясував, чи необхідне направлення
письмової вимоги мешканцям для їх
виселення у конкретній справі, та
дійшов передчасного висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог
про виселення ОСОБА_10, яка діє у своїх
інтересах та в інтересах малолітнього
ОСОБА_11

За таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції в частині
позовних вимог про виселення ОСОБА_10,
яка діє у своїх інтересах та в
інтересах малолітнього ОСОБА_11,
підлягає скасуванню як таке, що
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
із передачею справи в цій частині на
новий розгляд до апеляційного суду.

В іншій частині рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
залишенню без змін, оскільки підстав
для його скасування не встановлено.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» -
Шуліки Аліни Володимирівни
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду
Хмельницької області від 27 травня 2014
року в частині позовних вимог про
виселення ОСОБА_10, яка діє у своїх
інтересах та в інтересах малолітнього
ОСОБА_11, скасувати, справу в цій частині
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного
суду Хмельницької області від 27 травня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук