АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів - Шебуєвої
В.А.

-
Крижанівської Г.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану
представником ОСОБА_3

на рішення Дарницького районного суду
м. Києва від 19 листопада 2013 року в
справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Універсал
Банк» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року позивач звернувся в
суд із позовом до відповідача про
стягнення заборгованості.

У мотивування вимог посилався на те, що
06 червня 2007 року між ВАТ «Універсал
Банк», правонаступником якого є він, та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір №
06/2310к-07 відповідно до якого ОСОБА_2
отримала кредит у розмірі 140 000, 00 дол.
США строком до 05.06.2027 року зі сплатою 13,5%
річних за користування кредитом.

Позичальник свої зобов'язання належним
чином не виконувала, в результаті чого
утворилась заборгованість станом на
02.04.2013 року становить 161 534,41 дол. США, що
складається з заборгованості за
кредитом - 138 434, 50 дол. США,
заборгованості по відсотках - 15 649, 30
дол. США, пені - 7 450,61 дол. США, яку просив
суд стягнути з відповідача на його
користь.

Заочним рішенням Дарницького
районного суду м. Києва від 19 листопада
2013 року позов ПАТ «Універсал Банк»
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ПАТ «Універсал Банк»
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 161534,41 дол. США, що в
еквіваленті по курсу НБУ становить 1 291
144,53 грн. та судовий збір в сумі 3441 грн.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 18 вересня 2014 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням,
представник відповідача подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що судом не застосовано
позовну давність, оскільки за позовом
про повернення споживчого кредиту
позовна давність застосовується
незалежно від наявності заяви сторони
у спорі. Суд ухвалив заочне рішення без
повідомлення відповідача про час та
місце розгляду справи та безпідставно
відмовив у скасуванні заочного
рішення.

В матеріалах справи відсутні докази
отримання відповідачем вимог про
дострокове повернення кредиту, а також
доказів того, що ПАТ «Універсал Банк» є
правонаступником ВАТ «Банк
Універсальний».

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 06 червня 2007 року
між ВАТ «Універсал Банк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Універсал Банк», та ОСОБА_2 (після
реєстрації шлюбу 26.10.2007 року - ОСОБА_2)
укладено кредитний договір № 06/2310к-07 за
умовами якого позичальник отримала
кредит у розмірі 140 000, 00 дол. США строком
до 05.06.2027 року зі сплатою 13,5% річних за
користування кредитом (а.с.6-10,31).

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться. Одностороння відмова від
зобов'язань або одностороння зміна
його умов не допускається.

Згідно до вимог ст.610 Цивільного
кодексу України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що
договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Разом з тим, ОСОБА_2 неналежним чином
виконує обов'язки за кредитним
договором в частині дотримання строків
та обсягів здійснення чергових
платежів, повернення суми кредиту, що
призвело до утворення заборгованості,
яка станом на 02.04.2013 року становить 161
534,41 дол. США, що складається з
заборгованості за кредитом - 138 434, 50 дол.
США, заборгованості по відсоткам - 15 649,
30 дол. США, пені - 7 450,61 дол. США (а.с.13).

Не заслуговують на увагу посилання
відповідача на те, що в матеріалах
справи відсутні докази того, що ПАТ
«Універсал Банк» є правонаступником
ВАТ «Банк Універсальний», оскільки з
Витягу зі Статуту ПАТ «Універсал Банк»
вбачається, що ПАТ «Універсал Банк» є
правонаступником всіх прав та
обов»язків ВАТ «Універсал Банк» 22
червня 2009 року, що підтверджується
рішенням загальних зборів акціонерів,
ВАТ «Банк Універсальний», який було
перейменовано в ВАТ «Універсал Банк»,
що підтверджується витягом із статуту
(а.с.34).

Також не є підставою для скасування
судового рішення посилання
представника відповідача на
відсутність доказів отримання
відповідачем вимог про дострокове
повернення кредиту, оскільки саме по
собі не вручення вимоги про дострокове
повернення заборгованості не є
перешкодою для реалізації права банку
звернутись у будь-який час за
захистом своїх порушених прав до
суду у встановленому законом порядку.

Безпідставним є посилання
представника відповідача на п.31
Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30.03.2012 року «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин», згідно якої
у спорах щодо споживчого кредитування
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у зв'язку із цим
позовна давність за позовом про
повернення споживчого кредиту
застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі,
оскільки у постанові Верховного Суду
України від 20 листопада 2013 року, яка у
силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою
для застосування, роз'яснено, що пункт 7
ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист
прав споживачів», яким кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув, у системному зв'язку з
самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту.

Крім того, з кредитного договору не
вбачається, що він надавався
відповідачу для споживчих потреб.

Разом з тим, задовольняючи позов в
повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з розрахунку заборгованості,
наданого позивачем, не взявши до уваги
посилання відповідача, в заяві про
перегляд заочного рішення, на пропуск
позовної давності, оскільки
заборгованість нарахована за період з
06.06.2007 року по 02.04.2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що суд
ухвалив заочне рішення. Повістка про
повідомлення ОСОБА_2 про час та місце
розгляду справи їй не була вручена та
повернулася до суду з відміткою
поштового відділення «за закінченням
встановленого строку зберігання»
(а.с.66).

У заяві про перегляд заочного рішення
ОСОБА_2 посилалася на зазначену
обставину, просила скасувати заочне
рішення та застосувати строк позовної
давності.

Ухвалою Дарницького районного суду м.
Києва від 18 вересня 2014 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишено без задоволення.

За таких обставин колегія суддів
приходить до висновку, що позивач була
позбавлена права заявити клопотання
про застосування строку позовної
давності, а тому має право на розгляд
цієї заяви апеляційною інстанцією.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Перебіг позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення.

Позовна давність у таких випадках
обчислюється окремо по кожному
простроченому платежу.

Несплачені до моменту звернення
кредитора до суду платежі підлягають
стягненню у межах позовної давності по
кожному із платежів.

Оскільки умовами договору (графіком
погашення кредиту) встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок боржника
повернути весь борг частинами та
встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення строку
його погашення.

За умовами договору погашення кредиту
повинно здійснюватись позичальником
частинами кожного місяця, відповідно
початок позовної давності для
стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Аналогічна позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116цс13, яка згідно
зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для
судів.

Враховуючи те, що позивач звернувся в
суд з позовом 19.04.2013 року, тому мав право
на стягнення заборгованості за період
з 19.04.2010 року по 19.04.2013 року. Проте
розрахунок заборгованості по тілу та
відсотках проведено по 02.04.2013 року й
заява про уточнення позовних вимог
подана не була, тому остаточним
періодом за який підлягає стягненню
заборгованість є період з 19.04.2010 року по
02.04.2013 року.

На вимогу суду апеляційної інстанції
представником позивача надано
уточнений розрахунок заборгованості,
зроблений з урахуванням вимог
постанови Верховного Суду України від 6
листопада 2013 року № 6-116цс13, з якого
вбачається загальна сума
заборгованості за період з 24.04.2010 року
по 05.06.2027 року (кінцевий термін дії
договору) становить 164666,13 дол. США, що за
курсом НБУ дорівнює 1305110,84 грн., та
складається з: заборгованості по тілу
кредиту: 119447,47 дол. США, що за курсом НБУ
становить 946716,76 грн.; та відсотків в
сумі 45218,66 дол. США, що за курсом НБУ
дорівнює 358394,08 грн.

Оцінивши зазначений розрахунок за
правилами, передбаченими ст.212 ЦПК
України, колегія суддів вважає
доведеною та погоджується із сумою
заборгованості по тілу кредиту в
розмірі 119447,47 дол. США, що за курсом НБУ
становить 946716,76 грн.

Представник відповідача в
апеляційному суді погодився, що
зазначена сума відповідає сумі
заборгованості по тіл кредиту і
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача, оскільки ОСОБА_2 не
погашала кредит, в тому числі і на
підставі виконавчого напису, який не
був пред»явлений до виконання.

Разом з тим, нараховані відсотки не
підлягають стягненню. Як вбачається з
розрахунку заборгованості, наданого
суду першої інстанції, нарахування
відсотків здійснювалось до 09.09.2009 року
та становило 15649,30 дол. США, а за період з
10.09.2009 року по 02.04.2013 року розраховано до
сплати по відсотках 0,00 дол. США, що
підтвердив представник позивача і в
суді апеляційної інстанції.

В силу ч.1 ст.11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних и юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть учать у справі.

Оскільки банк просив стягнути відсотки
за період з червня 2007 року по 02.04.2013
року, й в межах позовної давності за
період з 19.04.2010 року по 02.04.2013 року
нараховано відсотки в розмірі 0,00 дол.
США, тому в задоволенні вимоги про
стягнення відсотків за користування
кредитними коштами слід відмовити в
повному обсязі.

Також колегія суддів не може
погодитися зі стягненням судом першої
інстанції з відповідача на користь
позивача пені в розмірі 7450,61 дол. США,
нарахованої за період з 12.05.2008 року по
02.04.2012 року, виходячи з наступного.

Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна
давність в один рік застосовується,
зокрема, до вимог: про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України
дає підстави для висновку про те, що
стягнення неустойки (пені, штрафу)
обмежується останніми 12 місяцями перед
зверненням кредитора до суду, а
починається з дня (місяця), з якого вона
нараховується, у межах загального
строку позовної давності за основною
вимогою.

Враховуючи наведене, пеня мала бути
нарахована позивачем за період з 19.04.2012
року до 19.04.2013 року (дата звернення до
суду з позовом, відтиск штампу на
конверті) (а.с.36).

З огляду на те, що банк просив стягнути
з відповідача пеню за період з 12.05.2008
року по 02.04.2012 року, й вимог не
уточнював, проте мав право на її
стягнення лише за період з 19.04.2012 року
до 02.04.2013 року, отже позивачем
пропущено позовної давності до цієї
вимоги.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення про часткове задоволення
позову банку та стягнення
заборгованості лише за тілом кредиту.

В задоволенні решти вимог слід
відмовити.

Керуючись ст.ст.258,266,267 ЦК України,
ст.ст. 303,304,307,309, 313, 314,316 ЦПК України,
колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 19 листопада 2013 року скасувати
та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного
товариства «Універсал Банк»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь
Публічного акціонерного товариства
«Універсал Банк» заборгованість за
кредитним договором, яка складається з
заборгованості по тілу кредиту в сумі
119 447,47 дол. США, що за курсом НБУ
становить 946 716,76 грн. та 3 441 грн.
судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене протягом двадцяти днів
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ шляхом подачі
касаційної скарги до цього суду.

Головуючий:

Судді: