Справа № 635/7946/13-ц
Провадження № 635/223/2014
17 березня 2014 року с. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Назаренка О.В.,
за участі секретаря Житенькової В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Представник позивача подав до суду заяву, в якій позов повністю підтримав і просив розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач в судове засідання повторно не зявився, причин неявки суду не повідомив, а тому судом оголошено про заочний розгляд справи.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне.
20.11.2007 року між Закритим акціонерним товариством «ПроКредит Банк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк» (далі Банк) та ОСОБА_2 (далі відповідач) була укладена Рамкова угода №6430 (далі - Рамкова угода), відповідно до якої Банк, з урахуванням Договору від 04.03.2008 року про внесення змін та доповнень до Рамкової угоди №6430 від 20.11.2007 року, зобов'язався здійснювати кредитування відповідача за наступними умовами: ліміт суми - 70 000,00 доларів США, ліміт строку - 240 місяців, максимальний розмір процентів 40% річних.
Через невиконання зобовязань Відповідачем за вищевказаним Кредитним договором №1 заборгованість станом на 21.09.2012 року складає 970958,49 грн., з яких:
борг по капіталу - 202 253,28 грн.;
пеня 697026,40 грн.
Через невиконання зобовязань відповідачем за вищевказаним кредитним договором №2 заборгованість станом на 21.09.2012 року складає 289725,14 грн., з яких:
пеня 207018,15 грн.
У забезпечення виконання зобов'язань відповідача за Рамковою угодою №6430 від 20 листопада 2007 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №6430-Д3 2 від 04.03.2008 року.
У забезпечення виконання зобов'язань відповідача за Рамковою угодою №6430 від 20 листопада 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №6430-ІД 01, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 20.11.2007 року за реєстровим №4219. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_2 передав в іпотеку Банку, в якості забезпечення свої зобовязань за Рамковою угодою №6430 від 20 листопада 2007 року та Кредитним договором 1 й Кредитним договором 2, житловий будинок №18 з прибудовами літ. «А-1», деревяний, обкладений цеглою, жилою площею 31,20 кв.м., та надвірні будівлі при ньому: гараж літ. «Б», сарай літ. «В», «Г», вбиральня літ. «Д», теплиця літ. «Е», навіс літ. «Ж», зливна яма літ. «К», огорожа №1, 4, 5, замощення №І-І, ІІ, по вул. Ціолковського в сщ. Нова Березівка Харківського району Харківської області.
21.09.2012 року між банком та позивачем було укладено Договір заміни кредитора в зобовязанні за договором іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №3006, відповідно до якого позивач набув всі права іпотекодержателя за договором іпотеки №6430-ІД 01 від 20.11.2007 року. Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі іпотек.
Листом №76-2/12/255 від 24.09.2012 року банк повідомив відповідача про відступлення права вимоги на підставі згаданих вище угод.
Позивач 23.11.2012 року направив на адресу відповідача повідомлення в порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку», яким повідомив про прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, та про необхідність звільнити житловими приміщення й знятися з реєстрації за відповідною адресою.
22.01.2013 року позивач вручив відповідачеві особисто аналогічного листа.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо в зобов'язанні встановлений строк(термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець (кредитор) має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.
Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до п. 5.1. Іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов (зобовязань) за кредитним договором та/або за цим договором іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Згідно до ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 590 ЦК України та ч.3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється окрім іншого на підставі рішення суду.
Згідно ст. 41 ЗУ «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, провадиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбачений ЗУ Про виконавче провадження, з дотриманням вимог цього Закону.
Відповідно до п. 5.3 договору іпотеки №6430-ІД 01, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 20.11.2007 року за реєстровим №4219, у разі набуття іпотекодержателем права на здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки на підставах передбачених у п. 5.1 параграфу 1 стаття 5 цього Договору, іпотеко держатель може здійснити звернення стягнення шляхом позасудового врегулювання, а саме шляхом продажу від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому діючим на момент звернення законодавством, при цьому ціною реалізації предмету іпотеки є вартість, яка зазначена у п. 1.2 цього договору.
Представник позивача також просить суд відповідно до ст. 34, 39 Закону України «Про іпотеку» з метою збереження предмету іпотеки надати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, та укладення відповідних договорів зі спеціалізованими охоронними підприємствами та надати ОСОБА_4, 12.04.1993 року народженні, ІПН НОМЕР_1, до моменту продажу предмету іпотеки право на господарське управління предметом іпотеки, з правом укладання у якості орендодавця договорів оренди з фізичними та юридичними особами та направленням отриманих від управління коштів на задоволення своїх вимог.
Відповідно до ст. 34 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Про те суду не надано доказів щодо необхідності надання позивачеві право на господарське управління предметом іпотеки, крім цього вимоги позивача щодо обладнання предмету іпотеки охоронними пристроями та укладання у якості орендодавця договорів оренди з фізичними та юридичними особами не передбачені Законом України «Про іпотеку» та можуть зашкодити інтересам відповідача, а тому суд відмовляє в цій частині позовних вимог за недоведеністю.
Законом України Про іпотеку визначено лише, що підставою для виселення є звернення на предмет іпотеки, але достатньо не визначені способи виселення мешканців із квартир при зверненні на них стягнення, оскільки житлові права громадян регулюються ЖК України, який встановлює лише два види виселення з наданням іншого житлового приміщення, чи без надання такого приміщення.
Відповідно до вимог ст. 109 ЖК України визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Без надання іншого житлового приміщення виселення можливе лише за правилами ст. ст. 116,117 ЖК України, які не регулюють правовідносини, що виникли між сторонами. Отже, оскільки предмет іпотеки не придбаний за кошти банку, то на підставі ст. 109 ЖК України виселення з такої квартири проводиться на загальних підставах з наданням іншого постійного житлового приміщення, а тому суд відмовляє в задоволенні даної частини позовних вимог.
Крім цього, відповідно до ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Стаття 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Отже суд, дослідивши надані докази, вважає, що позивачем не надано суду доказів того, скільки годин було витрачено при наданні правової допомоги, а тому неможливо встановити яка саме сума підлягає відшкодуванню за надання правової допомоги позивачеві, а тому суд відмовляє в цій частині позовних вимог за недоведеністю.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати у розмірі 3441 гривень.
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 10,11,60,88,212,214,215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.
борг по капіталу 261007,23 грн.;
пеня 904044,55 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3441 (три тисячі чотириста сорок одна) гривню.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особами, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідач має право подати суду заяву про перегляд заочного рішення протягом 10 днів з дня отримання копії заочного рішення.

Головуючий суддя: Назаренко О.В.