Справа № 165/1235/13-ц Головуючий у 1
інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/1704/14 Категорія: 48
Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Антонюк К.І.,

суддів - Веремчук Л.М.,
Лівандовської-Кочури Т.В.,

при секретарі - Губарик К.А.,

з участю: відповідача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача -
ОСОБА_3,

представника третьої особи
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

третіх осіб - ОСОБА_6, ОСОБА_7,
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1,
треті особи без самостійних вимог на
стороні відповідача - ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_7, відділ
державної виконавчої служби
Нововолинського міського управління
юстиції, про поділ майна подружжя, за
апеляційною скаргою третьої особи без
самостійних вимог на стороні
відповідача - ОСОБА_4 на рішення
Нововолинського міського суду
Волинської області від 29 вересня 2014
року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нововолинського міського
суду Волинської області від 29 вересня
2014 року позов в даній справі
задоволено.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на ?
частину житлового будинку з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на
транспортний засіб марки «Фіат»,
модель «Дукато», р.н. НОМЕР_3, вартістю
8834,10 грн.

Виділено ОСОБА_8 у приватну власність
кухонну стінку вартістю 2000 грн.,
холодильник марки «LG» вартістю 2500 грн.,
м'яку частину вартістю 3000 грн., спальний
гарнітур вартістю 2000 грн., телевізор
«Шнайдер» вартістю 1000 грн.

Визнано право власності за ОСОБА_1 на ?
частину житлового будинку з
господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Виділено ОСОБА_1 в приватну власність
транспортний засіб «Iveco», р.н. НОМЕР_6,
вартістю 44935,71 грн., рушниці «Меффет»
НОМЕР_4 та ІЖ-18 НОМЕР_5 вартістю 2500 грн.,
спальний гарнітур вартістю 1000 грн.,
телевізор «Грюндік» вартістю 1000 грн.,
меблеву стінку вартістю 1000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 31
101,61 грн. різниці у вартості майна та
1846,71 грн. сплаченого судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави
судовий збір в розмірі 213.29 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, третя
особа без самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_4 подала апеляційну
скаргу. Покликаючись на незаконність
рішення, неправильне застосування норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить скасувати
оскаржуване рішення та ухвалити нове,
яким в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні представник
третьої особи ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та треті
особи підтримали апеляційну скаргу з
підстав в ній наведених.

Представники позивача та відповідача
ОСОБА_2, ОСОБА_3, відповідач ОСОБА_1
просили рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, приходить до висновку, що
апеляційну скаргу слід відхилити, а
рішення суду першої інстанції залишити
без змін виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, що
між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстровано
шлюб 06.10.1984 року (а.с. 4).

Рішенням Нововолинського міського
суду від 25.06.2012 року шлюб між сторонами
розірвано (а.с. 5).

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя може бути будь-яке
майно, за винятком виключеного з
цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

Статтею 63 СК України передбачено, що
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Відповідно до положень ст.ст. 69, 70 СК
України дружина та чоловік мають право
на поділ майна, що їм належить на праві
спільної сумісної власності, незалежно
від розірвання шлюбу. У разі поділу
майна подружжя їх частки є рівними.

Як встановлено рішенням суду і ці
обставини підтверджені матеріалами
справи, що за час шлюбу подружжям було
придбане наступне майно:

- житловий будинок за адресою
м.Нововолинськ, вул.Раціоналізаторів,1,
загальною площею 134,4 кв.м., свідоцтво
про право власності на який видано
виконавчим комітетом Нововолинської
міської ради на підставі рішення від
02.06.2010 року (а.с. 6). Вартість будинку
відповідно до висновку експертизи від
26.08.2014 року становить 341 144 грн. (а.с. 8-14
Т.2);

- мікроавтобус пасажирський марки
«Iveco», р.н. № НОМЕР_1, зареєстрований за
ОСОБА_1 відповідно до реєстраційного
свідоцтва від 20.06.2003 року. Вартість
транспортного засобу відповідно до
висновку про оцінку становить 44 935,71
грн. (а.с. 19-31 Т.1);

- мікроавтобус «Fiat Dukato», р.н. № НОМЕР_2,
зареєстрований за ОСОБА_1 21.05.2003 року.
Вартість транспортного засобу
відповідно до висновку експерта
складає 8 834,10 грн. (а.с. 37-46);

- рушниці «Меффет» («Сімсон») НОМЕР_4 та
ІЖ-18 КМ вартістю 2500 грн.;

- кухонну стінку вартістю 2000 грн.;

- холодильник марки «LG» вартістю 2500
грн.;

- спальний гарнітур вартістю 2000 грн.;

- спальний гарнітур вартістю 1000 грн.;

- м'яку частину вартістю 3000 грн.;

- телевізор марки «Шнайдер» вартістю 1000
грн.;

- телевізор марки «Грюндік» вартістю 1000
грн.;

- меблеву стінку вартістю 1000 грн.

Загальна вартість спільно нажитого
майна подружжя складає 410 913,89 грн.

Вирішуючи спір щодо поділу майна
подружжя, суд встановив обсяг спільно
нажитого майна подружжя під час шлюбу,
його вартість та поділив відповідно до
положень сімейного законодавства
враховуючи, що частки майна подружжя є
рівними.

Судом першої інстанції дотримані
вимоги ст.71 СК України. Майно, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності поділено в натурі. Кожному із
співвласників виділено в натурі речі
домашнього вжитку, транспортний засіб.

Не суперечить нормам закону рішення
суду щодо визнання за кожним із
подружжя права на ? частину житлового
будинку, який побудовано під час
перебування сторін у шлюбі, за їх
спільні кошти, а отже є об'єктом права
спільної сумісної власності. Не
суперечить положенням ст.71 СК України
стягнення різниці у вартості майна,
виділеного в натурі.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 вироком Локачинського
районного суду від 29.01.2010 року визнаний
виним у вчиненні злочину,
передбаченого ч.2 ст.286 КК України та
засуджений до 6 років позбавлення волі.
Стягнуто з засудженого майнову та
моральну шкоду в користь потерпілих
ОСОБА_7 150 тисяч гривень моральної шкоди
і 12944.73 грн. матеріальної шкоди, ОСОБА_4,
ОСОБА_12, ОСОБА_13 150 тисяч гривень
моральної шкоди, 17155,30 грн. матеріальної
шкоди, ОСОБА_6 50 тисяч гривень моральної
шкоди і 21748,84 грн. матеріальної шкоди,
ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10 по 5 тисяч
гривень моральної шкоди кожному, в
користь ОСОБА_10 532,05 грн. та ОСОБА_11 212,76
грн. матеріальної шкоди (Т.1, а.с. 67-68).

Відповідно до акту опису та арешту від
16.02.2012 року державним виконавцем по
виконанню вироку суду в частині
стягнення шкоди накладено арешт на
вищезазначене майно (Т.1, а.с. 195).

Статтею 73 СК України передбачено, що за
зобов'язаннями одного з подружжя
стягнення може бути накладено лише на
його особисте майно і на частку у праві
спільної сумісної власності подружжя,
яка виділена йому в натурі.

Стягнення може бути накладено на майно,
яке є спільною сумісною власністю
подружжя, якщо судом встановлено, що
договір був укладений одним із
подружжя в інтересах сім'ї і те, що було
одержане за договором, використано на
її потреби.

При відшкодуванні шкоди, завданої
кримінальним правопорушенням одного з
подружжя, стягнення може бути
накладено на майно, набуте за час шлюбу,
якщо рішенням суду встановлено, що це
майно було придбане на кошти, здобуті
внаслідок вчинення кримінального
правопорушення.

Отже, відповідно до змісту ст.73 СК
України по виконанню вироку суду щодо
стягнення з засудженого та відповідача
у даній справі ОСОБА_1 спричиненої його
діями шкоди, арешт може бути накладено
на його особисте майно і на його частку
у праві спільної сумісної власності.

Доводи апеляційної скарги про те, що
позивачем обрано не правильний спосіб
захисту у зв'язку з тим, що майно
перебуває під арештом, тому не підлягає
поділу є помилковими, не грунтуються на
нормах закону, якими врегульовані ці
правовідносини.

Відповідно до положень ст.ст. 3, 4. 11 ЦПК
України кожній особі надається право
на звернення до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав у спосіб, передбачений законом.

Нормами Сімейного Кодексу передбачено
право подружжя на поділ майна, що є їх
спільною сумісною власністю і
будь-яких обмежень щодо поділу майна,
на яке накладено арешт у зв'язку з
проведенням стягнення з одного із
подружжя закон не містить.

Стаття 321 ЦК України передбачає
обмеження у здійсненні прав лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Передбачене ст.60 Закону України «Про
виконавче провадження» право
співвласника звернутись до суду з
позовом про визнання за ним права
власності та виключення майна з акта
опису у випадку накладення арешту на
спільне майно, не обмежує і не
позбавляє цю особу на її право щодо
поділу майна відповідно до норм СК
України.

Таким чином, підстав для скасування чи
зміни рішення суду першої інстанції
колегія суддів не вбачає, рішення суду
першої інстанції ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу третьої особи без
самостійних вимог на стороні
відповідача - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду
Волинської області від 29 вересня 2014
року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: