АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду міста Києва в складі:
головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Махлай Л.Д., Шиманського В.Й.,

при секретарі - Перевузнику
П.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Комунального закладу Київської
обласної ради «Обласне бюро
медико-соціальної експертизи» на
рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 05 вересня 2014 року
по справі за позовом Комунального
закладу Київської обласної ради
«Обласне бюро медико-соціальної
експертизи» до ОСОБА_1 про
відшкодування вартості навчання та
компенсацію витрат, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивач звернувся із
позовом, на обґрунтування якого
зазначив, що відповідачем з
Національним медичним університеті ім.
О.О.Богомольця було укладено договір
про навчання за державним замовленням,
відповідно до якого університет
зобов'язується забезпечити підготовку
фахівця з вищою освітою за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
«бакалавр» та «спеціаліст», а
відповідач оволодіти всіма видами
профдіяльності, прибути після
закінчення вищого навчального закладу
до місця направлення та відпрацювати
не менше трьох років.

Після закінчення університету в
розпорядження Управління охорони
здоров'я Київської обласної ради
«Обласне бюро медико-соціальної
експертизи» для роботи на посаді
лікаря-психолога був направлений
відповідач. Дата прибуття до місця
роботи 31 серпня 2010 року.

Наказом від 02 серпня 2010 року №103 ОСОБА_1
був зарахований на посаду
лікаря-психолога інтерна
Спеціалізованої психіатричної
міжрайонної МСЕК.

Згідно заяви відповідача останньому
було надано щорічну відпустку на 31
календарний день з 01 по 31 липня 2011 року,
але після закінчення відпустки до
роботи відповідач не приступив. У
зв'язку з чим, позивач просив стягнути з
відповідача на свою користь вартість
навчання в інтернатурі у розмірі 12367, 33
грн. (а.с.2-6)

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Києва від 05 вересня 2014 року
позов Комунального закладу Київської
обласної ради «Обласне бюро
медико-соціальної експертизи»
залишено без задоволення. (а.с.64-67)

В апеляційній скарзі позивач
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права,
просив рішення суду скасувати,
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог, а також стягнути з
відповідача на свою користь судовий
збір. На обґрунтування скарги зазначив,
що інтернатура є обов'язковою формою
післядипломної підготовки і
невід'ємною складовою процесу
підготовки випускників у вищому
медичному закладі, тому відповідач
зобов'язаний відшкодувати вартість
навчання та компенсувати замовнику всі
витрати відповідно до п. 21 Порядку
працевлаштування випускників
державних вищих медичних
(фармацевтичних) закладів освіти,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 25 грудня 1997 р. № 367. (а.с.71-77)

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_2 підтримала скаргу і
просила її задовольнити, представник
відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3
заперечував проти скарги і просив її
відхилити.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, обговоривши
доводи сторін та апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, судова
колегія дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України
«Про освіту»(в редакції Закону від
27.03.2014р. чинній на час ухвалення
оскаржуваного рішення) випускники
вищих навчальних закладів, які здобули
освіту за кошти державного або
місцевих бюджетів направляються на
роботу і зобов'язані відпрацювати за
направленням і в порядку встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.19 Постанови Кабінету
Міністрів України від 22 вересня 1996 року
№ 992 «Про Порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
державним замовленням» вручення
випускникові диплома про закінчення
вищого навчального закладу,
направлення на роботу
(додаток №3) та видача належних йому
коштів, які перераховані до вищого
навчального закладу замовником,
здійснюється протягом семи днів після
закінчення ним вищого навчального
закладу. Оформлене замовником або
вищим навчальним закладом (за
домовленістю із замовником)
направлення на роботу є підставою для
укладання трудового договору між
молодим фахівцем і замовником.

Відповідно до Порядку
працевлаштування випускників
державних вищих медичних
(фармацевтичних) закладів освіти,
підготовка яких здійснювались за
державним замовленням, затвердженим
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 25 грудня 1997 р. № 367.,
випускникові вручається диплом про
закінчення вищого закладу освіти,
направлення на роботу та видаються
йому належні кошти, які перераховані до
вищого навчального закладу освіти
замовником. Направлення на роботу є
підставою для укладання трудового
договору між випускником і замовником.

У разі якщо він не прибув за
направленням або відмовився
приступати до роботи за призначенням
чи його звільнено з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
за порушення трудової дисципліни або
звільнено за власним бажанням протягом
навчання в інтернатурі та трьох років
після закінчення останньої, він
зобов'язаний відшкодувати у
встановленому порядку відповідно до
державного або місцевого бюджетів
вартості навчання та компенсувати
замовникові всі витрати.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 24 червня
2010 році закінчив Національний медичний
університет ім. О.О.Богомольця і
отримав повну вищу освіту за
спеціальністю «Медична психологія» та
здобув кваліфікацію лікар про що
видано диплом КВ №38548253 та сертифікат MD
№078810. (а.с.10,12)

31 серпня 2010 року відповідач був
направлений у розпорядження УОЗ
Київської ОДА, Комунальний заклад
Київської обласної ради «Київське
обласне бюро медико-соціальної
експертизи» для роботи на посаді
лікаря-психолога з місячним окладом
згідно із штатним розписом без надання
житла. (а.с.11)

Наказом від 02 серпня 2010 року відповідач
був зарахований на посаду
лікаря-психолога інтерна
Спеціалізованої психіатричної
міжрайонної МСЕК на підставі заяви
відповідача та направлення на роботу №
1 з окладом згідно штатного розкладу.
(а.с.15-17)

Наказом позивача від 01 вересня 2010 року
№ 120 ОСОБА_1 з 01 вересня 2010 року до 01
березня 2011 року був відряджений для
проходження очного циклу навчання, із
забезпеченням виплати заробітної
плати на весь термін навчання, до
Національного медичного університету
ім. О.О.Богомольця. (а.с.20)

01 липня 2011 року відповідачу ОСОБА_1
позивачем була надана щорічна
відпустка, проте відповідач по
закінченню відпустки не з'явився на
роботу з 01 серпня 2011 року.

За період навчання в інтернатурі з
серпня 2010 року по липень 2011 року ОСОБА_1
нараховано 12 367.33 грн. заробітної плати
(без урахування обов'язкових податків і
внесків, передбачених законодавством).
(а.с. 28-31, 55-61)

До суду не надано доказів укладення
сторонами угоди, як це визначено за п. 8
Порядку працевлаштування випускників
вищих навчальних закладів, підготовка
яких здійснювалась за державним
замовленням, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
серпня 1996 р. N 992 (із змінами).

Цих обставин сторони не заперечували і
в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що виплачена відповідачу
відповідно до положень ст. 49 КЗпП
України, ст.ст. 1, 4 Закону України «Про
оплату праці» заробітна плата не може
бути віднесена до вартості навчання. З
таким висновком колегія суддів
погоджується, оскільки КЗпП України не
передбачає можливості стягнення із
працівника нарахованої і виплаченої
йому заробітної плати.

На час розгляду справи апеляційним
судом частину другу статті 52
вищевказаного Закону виключено згідно
із Законом України від 01.07.2014 р. N 1556-VII.

Зважаючи на те, що позивачем не надано і
судом не встановлено наявності
належних та допустимих доказів, які б
вказували або встановлювали витрати
позивача пов'язані з навчанням
відповідача, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують, не
впливають на правильність прийнятого
судом рішення і, з огляду на вимоги ч. 2
ст. 308 ЦПК України, не можуть бути
визнані підставою для скасування
судового рішення, тому колегія суддів
їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.
315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Комунального
закладу Київської обласної ради
«Обласне бюро медико-соціальної
експертизи» - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Києва від 05 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва:
Б.Б.Левенець

Л.Д.Махлай

В.Й.Шиманський

Справа № 22-ц/796/14620/2014

Унікальний номер 761/187/14-ц

Головуючий у першій інстанції - Мальцев
Д.О.

Доповідач Левенець Б.Б.