У Х В А Л А

Іменем України

03 грудня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Чейпеш С.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 12 грудня 2013 року по справі за
позовом Державного
територіально-галузеве об'єднання
«Львівська залізниця» в особі
відокремленого підрозділу Управління
будівельно-монтажних робіт і цивільних
споруд №5 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за послуги з
теплопостачання, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 оскаржила в апеляційному
порядку заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 12 грудня 2013
року, яким позов ДГТО «Львівська
залізниця» - задоволено.

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та закрити провадження
по справі. Зокрема зазначає, що вона не
може бути відповідачем по справі, так
як квартиру отримав за чергою її
чоловік і на нього оформлено ордер.
Посилається на відсутність договору
про надання послуг теплопостачання між
нею та позивачем. Вважає, що борг за
період з квітня 2005 по вересень 2010 року
стягненню не підлягає через сплив
позовної давності. Також вказує на
неналежне та неефективне надання
позивачем послуг з теплопостачання, а
тому на її думку розрахунок
заборгованості є неправильним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Між сторонами виникли правовідносини з
приводу постачання теплової енергії,
які регулюються Законом України "Про
теплопостачання", Законом України "Про
житлово-комунальні послуги" та
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року N 630 (далі - Правила).

Як вірно встановлено судом першої
інстанції позивач є виконавцем послуг
з теплопостачання населенню м.Чоп
(а.с.11), а відповідач, який проживає за
адресою АДРЕСА_1, є споживачем таких
послуг.

Згідно довідки №1038 від 21.08.2013 року
відповідачу надавалися послуги з
теплопостачання згідно температурного
графіку (а.с.10).

Також з матеріалів справи вбачається,
що відповідач взагалі не здійснював
оплату послуг внаслідок чого за період
з 2007 по вересень 2013 року виникла
заборгованість на загальну суму 5860,46
грн. (а.с.6).

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
як споживач житлово-комунальних послуг
зобов'язаний такі сплачувати з моменту
початку користування ними. Сама по собі
відсутність договору не звільняє
відповідача від обов'язку сплати
заборгованість з урахуванням сум,
передбачених ст. 625 ЦК України.

З даним висновком суду першої
інстанції погоджується колегія суддів,
оскільки такий ґрунтується на
матеріалах справи.

При цьому безпідставним є посилання
апелянта на те, що вона є неналежним
відповідачем, так як ордер оформлено на
її чоловіка, оскільки такого ордеру
матеріали справи не містять. Натомість
згідно довідки МКП ЖКГ «Тиса» за
адресою АДРЕСА_1 зареєстрована та
проживає лише відповідач ОСОБА_2 (а.с.9),
а відтак саме вона є споживачем послуг.

Також колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги щодо відсутності
укладеного між сторонами договору
зважаючи на наступне.

За правилами ст. 19 Закону України "Про
теплопостачання", споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
передбачено право споживача
одержувати вчасно та відповідної
якості житлово-комунальні послуги
згідно із законодавством та умовами
договору на надання
житлово-комунальних послуг, при цьому
такому праву прямо відповідає
визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону
обов'язок споживача оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим
періодом для оплати послуг є
календарний місяць. Плата за послуги
вноситься не пізніше 20 числа місяця, що
настає за розрахунковим.

Пунктом 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги"
встановлена відповідальність за
несвоєчасне здійснення платежів за
житлово-комунальні послуги у вигляді
пені у встановлених законом чи
договором розмірах.

Така ж відповідальність за несвоєчасне
здійснення платежів за надання послуг
із теплопостачання встановлена і у п. 23
Правил.

Таким чином, згідно із зазначеними
нормами закону споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.
Відсутність договору на надання
житлово-комунальних послуг сама по
собі не може бути підставою для
звільнення споживача від оплати послуг
у повному обсязі.

Також колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги щодо неналежного та
неефективного надання позивачем
послуг з теплопостачання, що на її
думку свідчить про неправильність
розрахунку заборгованості з наступних
підстав.

За змістом п.23 Правил саме на виконавця
послуг покладено обов'язок провести
перерахунок розміру плати за фактично
надані послуги у разі ненадання послуг
або надання їх не в повному обсязі,
зниження якості, зокрема відхилення їх
кількісних і якісних показників від
нормативних.

Пунктами 33-39 Правил визначений порядок
вирішення питання неналежного надання
послуг з теплопостачання. Зокрема
здійснюється перевірка за наявності
відповідного звернення споживача за
результатами якої складається
акт-претензія.

Матеріали справи не містять жодних
відомостей про те, що ОСОБА_2 зверталася
до позивача щодо неналежного надання
послуг, а відтак дані доводи апеляції
підлягають відхиленню.

Що стосується послання апелянта на
строки позовної давності, то колегія
суддів з даного приводу констатує
наступне.

Одним з принципів цивільного процесу є
його диспозитивність.

Згідно ч.3 ст. 267 ЦК України позовна
давність застосовується судом лише за
заявою сторони у спорі, зробленою до
винесення ним рішення.

При цьому хоча по даній справі ухвалено
заочне рішення (за відсутності
відповідача), однак відповідач
повідомлявся судом першої інстанції
належним чином про судові засідання по
справі (а.с.27, 33), в жодне з яких не
з'явився. Також відповідачем
подавалося заперечення на позову в
якому не ставилося питання про
застосування строків позовної
давності (а.с.20. 21).

За таких обставин, зважаючи на те, що
відповідачка мала можливість подати
заяву про застосування строків
позовної давності до суду першої
інстанції, однак цього не зробила, то
дана заява подана під час апеляційного
провадження не може братися до уваги.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга, відповідно до вимог ст. 308 ЦПК
України, підлягає відхиленню, а заочне
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 12 грудня 2013 року залишенню без
змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ужгородського
міськрайонного суду від 12 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді