Доманівський районний суд
Миколаївської області
35 м. смт. Доманівка Доманівський район
Справа № 475/1052/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26.11.2014смт. Доманівка

Доманівський районний суд
Миколаївської області в складі:

головуючої судді Вадовської А.В.,

за участю секретаря Кравець Л.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в залі суду смт.Доманівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» в особі
відділення ПАТ КБ «Надра»
Миколаївського регіонального
управління, третя особа ОСОБА_3 про
визнання недійсним кредитного
договору,

В С Т А Н О В И В:

20 серпня 2014 р. ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Надра» в особі відділення ПАТ КБ
«Надра» Миколаївського регіонального
управління про визнання недійсним
кредитного договору.

Позов мотивований тим, що 06 грудня 2007 р.
між ним та Відкритим акціонерним
товариством комерційний банк «Надра»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра») укладений кредитний договір №
08/12/2007/840-К3521.

За умовами Кредитного договору
погашення позивачем кредиту та
процентів за користування ним має
відбуватися в іноземній валюті -
доларах США.

Позивач вважає, що при підписанні
даного кредитного договору
відповідачем були порушені його
законні права, що в свою чергу є
підставою для визнання договору
недійсним.

Так, на думку позивача, зважаючи на те,
що єдиним законним засобом платежу між
резидентами на території України є
гривня, то зазначення у правочині між
резидентами грошового зобов'язання у
валюті, відмінній від гривні -
іноземній валюті, суперечить чинному
цивільному законодавству.

На момент укладання кредитного
договору сторони не мали
індивідуальної ліцензії Національного
банку на використання іноземної
валюти, як засобу платежу, що
суперечить вимогам Декрету Кабінету
Міністрів України «Про систему
валютного регулювання і валютного
контролю» від 19.02.1993 р. №15-93.

Крім цього, кредитний договір за своїм
змістом і текстом не відповідає
вимогам законодавства та порушує права
позивача як споживача, оскільки ні
перед укладенням договору ні протягом
його дії банк не надав позивачеві повну
інформацію щодо умов кредитування.

Укладений кредитний договір не містить
жодних умов, які б регулювали
відповідальність банку за невиконання
або неналежне виконання умов договору,
що є суттєвою умовою та вцілому
суперечить п.9 ч.1 ст.6 Закону України
«Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг».

Кредитний договір у своїх умовах
порушує принцип рівності сторін
договору на шкоду позивача.

На думку позивача, кредитний договір
має суттєві невідповідності його
змісту актам законодавства України,
які свідомо допущені банком і
спрямовані проти інтересів
позичальника.

Зазначені умови є істотними і в
сукупності є підставою для визнання
недійсним кредитного договору вцілому,
про що позивач і просить у позовних
вимогах.

Позивач ОСОБА_2 особистої участі не
приймав, його представник за
довіреністю ОСОБА_1 просила позовні
вимоги задовольнити та визнати
кредитний договір недійсним.

Представник відповідача Филиппова Т.М.
в судове засідання не з'явилась,
направила на адресу суду письмові
заперечення, в яких просила відмовити в
задоволенні позову, зазначивши, що
викладені в позовній заяві факти не
відповідають фактичним обставинам
справи, а позовні вимоги є
необґрунтованими. При цьому
представник відповідача посилалася на
те, що на момент укладення кредитного
договору відповідач мав усі необхідні
дозвільні документи та повністю
виконав, на відміну від позивача, взяті
на себе за кредитним договором
зобов'язання, у зв'язку з чим відсутні
підстави для задоволення позову.

Третя особа по справі ОСОБА_3 в
судове засідання не з'явилися,
надала суду заяву про
можливість слухання справи у
її відсутність та просила про
задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 06 грудня 2007 р.
р. між Відкритим акціонерним
товариством комерційний банк «Надра»
(правонаступником якого є ПАТ КБ
«Надра») та ОСОБА_2 укладений
кредитний договір № 08/12/2007/840-К3521, за
яким Банк надав ОСОБА_2 кредит в
розмірі 60 256,35 доларів США на строк до
05 грудня 2017 р. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 12,29 %
річних, а останній зобов'язався
повернути отриманий кредит у
встановлений договором строк і
щомісячно сплачувати проценти за
користування грошовими коштами.

В якості забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором з
позивачем укладений договір іпотеки,
відповідно до якого останній передав в
іпотеку Банку трьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_1.

Крім того, в порядку забезпечення
виконання позивачем зобов'язань за
кредитним договором між Банком та
ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладені договори
поруки.

У зазначених договорах сторони
письмово виконали вимоги статей 1048-1052,
1054 ЦК України та Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
від 12 липня 2001 р. (з наступними змінами)
щодо визначення істотних умов
правочину.

Зокрема, досягли згоди з усіх істотних
умов договору: мети; суми і строку
кредиту; умов і порядку його видачі та
погашення; способу забезпечення
зобов'язань позичальника; відсоткової
ставки; порядку плати за кредит;
порядку зміни та припинення дії
договору.

Отже, ОСОБА_2 у відповідності до
приписів ст.627 ЦК України уклав договір
на зазначених умовах свідомо, за свого
вільного волевиявлення, прийняв його
до виконання, а невигідність цих умов у
подальшому не може бути достатньою
підставою для визнання договору
недійсним за спливом досить тривалого
періоду часу.

Разом з тим, надання кредиту в
іноземній валюті не є підставою для
визнання кредитного договору
недійсним, оскільки чинним
законодавством України такої заборони
не встановлено.

Так, ст. 99 Конституції України
встановлено, що грошовою одиницею
України є гривня, але при цьому не
встановлено будь-яких обмежень щодо
можливості використання в Україні
грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом.

Основним законодавчим актом, який
регулює такі правовідносини є Декрет
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю» від 19 лютого 1993 р.
(далі - Декрет КМУ) (з наступними
змінами).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що
за кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується

повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому ст. 2 Закону України «Про
банки і банківську діяльність» від 7
грудня 2000 р. (з наступними змінами
(далі - Закон) встановлено, що кошти
- це гроші у національній або
іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають
операції банків із розміщення
залучених коштів від свого імені, на
власних умовах та на власний ризик як
кредитні операції, незалежно від виду
валюти, яка використовується. Вказані
операції здійснюються на підставі
банківської ліцензії та письмового
дозволу.

Згідно ст. 5 указаного Декрету КМУ
операції з валютними цінностями
здійснюються на підставі генеральних
та індивідуальних ліцензій
Національного банку України. Операції
з валютними цінностями банки мають
право здійснювати на підставі
генеральної ліцензії на здійснення
операцій з валютними цінностями
відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п. 2.3. Положення про
порядок видачі банкам банківських
ліцензій, письмових дозволів та
ліцензій на виконання окремих
операцій, що затверджене Постановою
Правління НБУ від 17 липня 2001 р. і
зареєстроване в Міністерстві юстиції
України 21 серпня 2001 р., за наявності
банківської ліцензії та за умови
отримання письмового дозволу
Національного банку банки мають право
здійснювати операції з валютними
цінностями, в тому числі, здійснювати
операції з надання кредитів в
іноземній валюті.

За правилами підпункту «в» пункту 4
статті 5 Декрету КМУ одержання
індивідуальної ліцензії на надання
кредитів в іноземній валюті необхідно,
якщо терміни і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі.

На сьогодні законодавець не визначив
межі термінів і сум надання або
одержання кредитів в іноземній валюті.

Отже, за відсутності нормативних умов
для застосування індивідуального
ліцензування щодо вказаних операцій,
єдиною правовою підставою для
здійснення банком кредитування в
іноземній валюті є наявність у нього
генеральної ліцензії на здійснення
валютних операцій, отриманої у
встановленому порядку.

При видачі позивачу кредиту в доларах
США відповідач мав усі необхідні на той
час дозволи, зокрема, Банківську
ліцензію № 205, видану Національним
Банком України 26 жовтня 1993 р. на право
здійснювати банківські операції,
визначені частиною першою та пунктами
5-11 ч. 2 ст. 47 Закону «Про банки і
банківську діяльність», дозвіл №21-3 на
право здійснення операцій, визначених
пунктами 1-4 частини другої та частиною
четвертою ст.47 Закону «Про банки і
банківську діяльність», додаток до
дозволу №21-1 від 23 серпня 2002 р. на право
здійснення валютних операцій з правом
залучення та розміщення іноземної
валюти на валютному ринку України.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про відсутність порушень норм
цивільного законодавства, зокрема,
банківського права при укладенні
кредитного договору, а тому і підстав
для визнання його недійсним.

Керуючись ст.ст 5, 6, 8, 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215
ЦПК України, суд:

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «Надра» в особі
відділення ПАТ КБ "Надра"
Миколаївського регіонального
управління, третя особа ОСОБА_3 про
визнання недійсним кредитного
договору відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили
через 10 днів, якщо не буде подана
апеляційна скарга.

Рішення суду може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Доманівський районний суд шляхом
подання в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги, а особами, що не були присутні
при його оголошенні, в той же строк з
дня отримання копії повного рішення.

Повний текст рішення виготовлений 01
грудня 2014 р.

Суддя : А. В. Вадовська