Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/6217/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 6
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і Крайник Н.П.

при секретарі Данилик І.І.

з участю прокурора Лящука Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою Прокурора
Сихівського району міста Львова на
рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 16 грудня 2013 року по справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа: Львівська міська рада про
визнання права власності на самочинно
збудований житловий будинок,-

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2013 року позивач звернулась
до суду із позовом, просить визнати
право власності на житловий будинок,
позначений в технічному паспорті від
26.01.2012 року під літерою "А'-2", загальною
площею 132,4 кв.м., який розташований по
АДРЕСА_1. В обгрунтування своїх
позовних вимог покликається на те, що у
1997 році, на земельній ділянці по
АДРЕСА_1, поруч з основним будинком нею
було збудовано житловий будинок,
позначений в технічному паспорті під
літерою "А'-2", загальною площею 132,4 кв.м.
без отримання відповідного на те
дозволу. Сусіди ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, коли вона розпочала
будівництво, не мали до неї жодних
претензій, але коли вона захотіла
оформити право власності на даний
будинок відповідач-ОСОБА_4. сказав, що
він не дозволить оформити право
власності тільки на неї, так як він теж
має мати частку у праві власності на
даний житловий будинок. Проте вона
вважає, що має право на визнання за нею
права власності на весь самочинно
збудований житловий будинок,
розташований по АДРЕСА_1, враховуючи що
даний житловий будинок був збудований
саме нею та за її кошти та що нею не було
порушено будівельні норми та правила.
Стверджує, що відповідач не брав участі
у будівництві даного житлового
будинку.

Рішенням Сихівського районного суду
міста Львова від 16 грудня 2013 року позов
ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на
житловий будинок, позначений в
технічному паспорті від 26.01.2012 року під
літерою "А'-2", загальною площею 132,4 кв.м.,
який розташований по АДРЕСА_1.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку в інтересах Львівської міської
ради оскаржив Прокурор Сихівського
району міста Львова. В апеляційній
скарзі просить рішення Сихівського
районного суду міста Львова від 16
грудня 2013 року скасувати з тих підстав,
що воно є незаконним, оскільки ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нове
рішення, яким в задоволенні позову
ОСОБА_3 відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
прокурора, перевіривши матеріали
справи та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає до
задоволення частково із наступних
підстав.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законим є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким
вимогам не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з тих підстав, що
ОСОБА_3 збудувала житловий будинок на
земельній ділянці, що була виділена для
обслуговування житлового будинку
АДРЕСА_1, нею не було порушено
будівельні норми та правила, також
самовільно збудований житловий
будинок відповідає усім будівельним
вимогам надійності, в зв"язку з чим суд
прийшов до висновку про необхідність
визнання права власності позивача на
самочинно збудований житловий будинок.

З таким висновком погодитись
неможна,оскільки суд прийшов до нього
всупереч нормам матеріального права,
які регулюють вищевказані
правовідносини по даній справі.

Судом встановлено, що 20 січня 2003 року
Наказом №3-Д Управління
житлово-комунального господарства
Львівської міської ради, житловий
будинок АДРЕСА_1 був знятий з балансу
міської ради та переданий власникам.

Відповідно до свідоцтва про право
власності на квартиру від 27.09.1995 року
позивачу та членам її сім"ї ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 на праві спільної сумісної
власності належить квартира АДРЕСА_1. В
даному будинку є дві квартири, інша
квартира № 4 належить ОСОБА_6.

Згідно з викопіюванням з плану м. Львов,
земельна ділянка на якій розташований
житловий будинок АДРЕСА_1 була виділена
для обслуговування даного будинку.
Самочинно збудований житловий будинок,
позначений під літерою "А'-2" був
збудований у 1997році на згаданій
земельній ділянці.

Згідно розпорядження голови Галицької
районної адміністрації № 604 від 22.05.1998
року ОСОБА_3 зобов"язано розробити
робочо-технічну документацію
/ліцензованою проектною організацією /
на самовільно збудований житловий
будинок розміром 14,45 м х 7,07 м. та
погодити у встановленому чинним
законодавством порядку; звернутися в
Інспекцію Держархбудконтролю для
здачі об"єкту по АДРЕСА_1 в
експлуатацію; після виконання
вищезгаданих пунктів звернутися в
Львівський виконавчий комітет міської
Ради народних депутатів для вирішення
питання землекористування і
оформлення права власності на
новоспоруджений будинок по вул.
Дунайській в м. Львові.

26.01.2012 року Обласним комунальним
підприємством Львівської обласної
Ради "Бюро технічної інвентаризації та
експертної оцінки" виготовлено
технічний паспорт на збудований
позивачем житловий будинок, позначений
під літерою "А'-2".

Відповідно до Звіту про проведення
технічного обстеження будівельних
конструкцій та інженерних мереж і
відповідність діючим будівельним
нормам індивідуального житлового
будинку по АДРЕСА_1, затвердженого
приватним підприємцем ОСОБА_7 29 липня
2013 року, самовільно збудований
житловий будинок відповідає усім
будівельним вимогам надійності,
забезпечена міцність та безпечність
конструктивних елементів житлового
будинку, не несе жодної загрози для
стійкості та несучої здатності
сусідніх будинків, та не створює жодних
незручностей для мешканців будинку №
14-«а» і цілком є придатний для
безпечної експлуатації.

Згідно з акту про приймання
закінченого будівництва об'єкту
системи газопостачання від 14.04.2011 року
Будівельно-монтажні роботи виконанні в
повному об'ємі у відповідності з
проектними вимогами і "Правил безпеки
газопостачання України".

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без належного дозволу чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в п.4 Постанови від 30 березня 2012
року № 6 "Про практику застосування
судами статті 376 Цивільного кодексу
України (про правовий режим
самочинного будівництва)" при розгляді
справ зазначеної категорії судам слід
мати на увазі, що самочинним вважається
будівництво житлового будинку,
будівлі, споруди, іншого нерухомого
майна, якщо вони збудовані (будуються)
на земельній ділянці, що не була
відведена особі, яка здійснює
будівництво; або відведена не для цієї
мети; або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; або з істотним порушенням
будівельних норм і правил. Під наданням
земельної ділянки слід розуміти
рішення компетентного органу влади чи
органу місцевого самоврядування про
передачу земельної ділянки у власність
або надання у користування, або
передачу права користування земельною
ділянкою на підставі цивільно-правових
договорів із фізичною чи юридичною
особою.

Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа,
яка здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що
право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, ст.376 ЦК України
передбачено загальне правило про те, що
особа, яка здійснила або здійснює
самочинне будівництво нерухомого
майна, не набуває права власності на
нього (ч.2 цієї статті), і встановлено
випадки, коли право власності на
самочинне будівництво може бути
визнане за рішенням суду за особою, що
здійснила самочинне будівництво, або
за власником земельної ділянки.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво, лише у випадках,
передбачених ст. 376 ЦК України, а саме:
за особою, яка здійснила самочинне
будівництво на земельній ділянці, що не
була їй відведена для цієї мети, за
умови надання земельної ділянки у
встановленому порядку особі під уже
збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК
України); за особою - власником
(користувачем) земельної ділянки, яка
здійснила самочинне будівництво на цій
ділянці, якщо це не порушує права інших
осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Рішенням Львівської міської ради № 835
від 09.09.2011 року затверджено порядок
врегулювання питань самочинного
будівництва у м. Львові, яким
передбачено, що оформлення права
власності на самочинно побудовані
об'єкти нерухомого майна здійснюється
з видачею свідоцтва про право
власності.

Пунктом 4 згаданого порядку
передбачено порядок розгляду заяв з
питань самочинного будівництва.

Пунктом 4.6. встановлено, що фізична або
юридична особа, яка здійснює
(здійснила) самочинне будівництво,
отримавши висновок Департаменту
містобудування, зобов'язана подати
заяву на ім'я голови районної
адміністрації відповідного району, у
якому здійснено (здійснюється)
самочинне будівництво, з клопотанням
про надання дозволу на закінчення
самочинно розпочатого будівництва
(реконструкції), погодження самочинно
здійсненого будівництва.

Згадана земельна ділянка на якій
самочинно збудовано житловий будинок,
позначений на технічному паспорті під
літерою "А'-2" виділена для
обслуговування будинку АДРЕСА_1 і в
подальшому не була відведена ні
позивачу - ОСОБА_3. ні відповідачу -
ОСОБА_4 для здійснює будівництво,
позивачем не представлено доказів про
звернення до Виконавчого комітету
Львівської міської Ради народних
депутатів відповідно до розпорядження
голови Галицької районної
адміністрації № 604 від 22.05.1998 року для
вирішення питання землекористування і
оформлення права власності на
новоспоруджений будинок по вул.
Дунайській в м. Львові, а ні доказів про
звернення із заявою до голови районної
адміністрації про погодження
самочинно здійсненого будівництва.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд не
врахував, що відповідно до Закону
України "Про планування і забудову
територій", будівництво об'єктів
містобудування незалежно від форм
власності здійснюється з дозволу
відповідних рад, які можуть делегувати
це право відповідним виконавчим
органам; закінчені будівництвом
об'єкти підлягають прийняттю в
експлуатацію в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Постановляючи рішення суд першої
інстанції задовольнив позов до - ОСОБА_4
який є неналежним відповідачем по
даній справі, поскільки такий не є
власником земельної ділянки на якій
розташований самочинно збудований
будинок з приводу якого виник спір.

Оскільки позивачем самочинне
будівництво нерухомого майна
здійснено на земельній ділянці, яка
йому не належить, без відповідного
дозволу та проектної документації,
відсутня відмова органу місцевого
самоврядування про погодження
самочинно здійсненого будівництва,
позов пред"явлений до особи, яка не є
власником земельної ділянки на якій
розташовано самочинно збудований
будинок, а тому суд першої інстанції не
мав законних підстав для задоволення
позову про визнання права власності на
самочинно збудований житловий будинок
за позивачем по справі.

Також, колегія суддів вважає за
необхідне звернути увагу, що
відповідно до вимог ч. 1 ст.15 ЦК України,
ст. 3 ЦПК України кожна особа має право
на захист свого цивільного права лише в
разі його порушення.

Звернення до суду із позовом про
визнання права власності на самочинне
будівництво може мати місце при
наявності даних про те, що порушене
питання було предметом розгляду
компетентного державного органу,
рішення якого чи його відсутність
дають підстави вважати про наявність
спору про право.

Суди не повинні замінювати органи
виконавчої влади та органи місцевого
самоврядування щодо здійснення ними
повноважень, встановлених
Конституцією та законами України.

Оформлення права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно
відноситься до компетенції органів
місцевої влади.

При встановлених обставинах позов не
підлягає задоволенню у зв»язку з
безпідставністю.

Відмова в задоволенні позову не
позбавляє права позивача на звернення
до місцевих органів влади із заявою про
узаконення самочинного будівництва.

З врахуванням вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що доводи апеляційної
скарги підтверджуються наявними в
матеріалах справи доказами та вимогами
чинного законодавства, в зв"язку з чим
апеляційну скаргу прокурора
Сихівського району міста Львова слід
задовольнити, а рішення Сихівського
районного суду м.Львова від 16 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нове
рішення яким в задоволенні позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа:
Львівська міська рада про визнання
права власності на самочинно
збудований житловий будинок -
відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3
ч.1ст. 309, ст.313, ч.2 ст.314, ст. ст.316, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Прокурора
Сихівського району міста Львова -
задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду
м.Львова від 16 грудня 2013 року скасувати
та ухвалити нове рішення яким в
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
третя особа: Львівська міська рада про
визнання права власності на самочинно
збудований житловий будинок -
відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набранням рішення законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.П. Крайник

Н.М. Курій