Справа № 481/2343/13-ц
Провадж.№ 2/481/149/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" травня 2014 р. Новобузький
районний суд Миколаївської області в
складі:

головуючого судді - Васильченко Н.О.,

за участю: секретаря - Юхименко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
грошових коштів за договорами позики,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2
6732,60 грн. боргу, посилаючись на те, що в
січні та березні 2009 року, за усним
договором позики передала
відповідачці 1100 дол. США терміном до
01.01.2011 року, про що остання надала їй
розписку. Однак у зазначений термін
відповідач свої зобов'язання належним
чином не виконала, грошові кошти у
повному обсязі не повернула, а тому
просила стягнути з ОСОБА_2 в рахунок
відшкодування боргу, що залишився у
розмірі 6732,60 грн. та понесені нею у
зв'язку з розглядом справи судові
витрати.

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася,
надала письмову заяву про можливість
розгляду справи за її відсутності,
заявлені вимоги підтримала і просила
їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання
на виклик суду не з'явилася, втім
надала письмову заяву про можливість
розгляду справи без її участі,
пред'явлений до неї позов визнала
повністю і не заперечувала проти його
задоволення.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

Дослідивши письмові докази, суд
приходе такого висновку.

В силу ст.1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики), або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошей або інших речей,
визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Згідно до вимог ч.1 ст.1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Матеріали справи вказують на те,
що ОСОБА_2 за усною домовленістю
отримала від ОСОБА_3 30.01.2009 року - 900 дол.
США, а 06.03.2009 року - 200 дол. США (тобто
всього 1100 дол. США) зі сплатою 5-ти
відсотків річних без зазначення дати
повернення вказаних коштів.

23.02.2010 року відповідачка ОСОБА_2 склала
додаткову розписку про те, що вказаний
борг та відсотки у розмірі 650 дол. США
вона поверне до Нового 2011 року.

Трохи згодом, 13.03.2010 року, відповідачкою
ОСОБА_2 знову складено розписку, за
змістом якої вона борг у розмірі 1100 дол.
США поверне вже позивачці у справі
ОСОБА_1 до 01.08.2010 року.

В подальшому, за розписками, датованими
24.03.2011 року та 01.10.2012 року відповідачка
просила розстрочити їй суму вказаного
боргу.

Як встановлено при судовому розгляді
справи, про що зазначила позивачка у
своєму позові, відповідачка ОСОБА_2
повернула їй 01.11.2011 року - 30 дол. США, в
кінці 2011 року на початку 2012 року - 1870
грн., з травня по вересень 2013 року - 1200
грн.

Відтак, станом на день пред'явлення
відповідного позову до суду,
відповідачка ОСОБА_2 залишилась винна
позивачці ОСОБА_1 6732 грн. 60 коп., з
розміром якого відповідачка згодна, що
видно з наданої нею суду відповідної
письмової заяви.

Таким чином, визнання відповідачкою
ОСОБА_2 отримання від позивачки ОСОБА_1
(ОСОБА_3) грошових коштів в сумі 1100 дол.
США, а також її відповідні письмові
розписки, що підтверджують передання
цієї грошової суми, вказують на
укладення між сторонами договору
позики, ознаки якого визначені ст. 1046 ЦК
України.

На час розгляду справи в суді сума
заборгованості, яка залишилася до
сплати у розмірі 6732,60 грн., позикодавцю
ОСОБА_1 не повернута, тому в силу ст. 1049
ЦК України відповідачка ОСОБА_2
зобов'язана повернути зазначені кошти
позикодавцеві.

За таких умов, визнання відповідачкою
ОСОБА_2 пред'явленого до неї позову не
суперечить закону і не порушує права,
свободи чи інтереси інших осіб, тому
суд ухвалює рішення про задоволення
заявленого позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, пп. 1 п. 1 ч. 2 та ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» з
відповідачки на користь позивачки
належить стягнути судові витрати,
понесені останньою на оплату судового
збору, у розмірі 229, 40 коп.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення грошових коштів за
договорами позики, - задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6732
(шість тисяч сімсот тридцять дві)
гривні 60 коп., а також судові витрати,
понесені позивачем на оплату судового
збору у розмірі 229 (двісті двадцять
дев'ять) гривень 40 коп.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Миколаївської області через
Новобузький районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
відповідачка ОСОБА_2, яка не була
присутня у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, може
його оскаржити у вказаний строк і
порядок з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Новобузького районного
суду

Миколаївської області
Н.О. Васильченко