У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Закропивного О.В., Лесько А.О., Луспеника
Д.Д.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4, яка
діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, до
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,
управління комунального майна та
приватизації Харківської міської ради,
Жовтневого районного відділу у м.
Харкові ГУДМС України в Харківській
області, третя особа - служба у справах
дітей Жовтневого району Харківської
міської ради, про визнання недійсними
розпорядження про приватизацію,
свідоцтва про право власності на житло,
витребування нерухомого майна з
незаконного володіння, поновлення
реєстрації за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного
суду м. Харкова від 13 травня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 3 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 ОСОБА_4, яка діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_5, звернулася до
суду з указаним вище позовом,
посилаючись на те, що у квартирі
АДРЕСА_1, що належала до державного
житлового Фонду були зареєстровані
відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та
малолітній ОСОБА_5, який є спільним
сином позивача та відповідача ОСОБА_6 В
жовтні 2013 року позивачу стало відомо,
що малолітній ОСОБА_5 разом з
відповідачем ОСОБА_6 8 лютого 2012 року
були зняті з реєстраційного обліку за
вказаною адресою, після чого спірна
квартира на підставі розпорядження
відділу приватизації житлового фонду
управління комунального майна та
приватизації від 19 жовтня 2012 року
№ 1395-Ц2 була приватизована на
ім'я відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та
видано відповідне свідоцтво на їх ім'я
про право власності на спірне житло. 5
квітня 2012 року малолітній ОСОБА_5 разом
з відповідачем ОСОБА_6 були
зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2, яка
належить на праві власності ОСОБА_10 В
свою чергу відповідачі ОСОБА_7 та
ОСОБА_8 6 березня 2013 року
продали спірну квартиру АДРЕСА_1 -
відповідачу ОСОБА_9

Позивач вважає, що малолітнього сина
було знято з реєстраційного обліку в
спірній квартирі та зареєстровано
разом з батьком за іншою адресою з
порушенням вимог закону, оскільки
здійснено без її відома та згоди. Таким
чином, на думку позивача, ОСОБА_6,
ОСОБА_11 та ОСОБА_8 в порушення інтересів
малолітнього ОСОБА_5 навмисно не
включили його до складу учасників
приватизації спірної квартири та
позбавили його права на безоплатну
передачу у власність житлового
приміщення.

У зв'язку з тим, що передача квартири
АДРЕСА_1 у приватну власність
відповідачам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 шляхом
приватизації була проведена органом
приватизації незаконно з порушенням
прав малолітнього ОСОБА_5,
позивач вважає, що на час укладення 6
березня 2013 року договору купівлі
продажу квартири з ОСОБА_9, відповідачі
не були законними власниками спірної
квартири, тому не мали права на її
відчуження. Просила позов
задовольнити.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 13 травня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 3 вересня 2014 року, у задоволенні
позову ОСОБА_4, яка діє в інтересах
малолітнього ОСОБА_5, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та ухвалити
нове рішення про задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
судові рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, а доводи скарги цих висновків не
спростовують.

Зокрема, суд першої та апеляційної
інстанції, на підставі належним чином
оцінених доказів, поданих сторонами
(ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного
висновку про те, що ОСОБА_5, 2000 року
народження з дня народження постійно
проживав зі своєю матір'ю у будинку
АДРЕСА_3, а не за місцем реєстрації у
квартирі АДРЕСА_1, зазначена
квартира не належала на праві
власності ОСОБА_5, а ОСОБА_9 є
добросовісним набувачем спірної
квартири.

Крім того, відповідно до Закону України
«Про свободу пересування та вільний
вибір місця проживання в Україні»
(станом на дату зняття з реєстрації
ОСОБА_5 8 лютого 2012 року) для реєстрації
та зняття з реєстрації неповнолітньої
дитини не передбачено надання згоди
другого з батьків.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу і залишити судові
рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 13 травня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 3 вересня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
О.В. Закропивний

А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник