Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2014 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді:
БАРТАЩУК
Л.П.

при секретарі:
Ізвольській
С.С., Івіній М.Ю.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача ОСОБА_4,
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права
на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом
про усунення відповідача - ОСОБА_3 від
права на спадкування за законом,
обґрунтовуючи свої позовні вимоги
наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача -
ОСОБА_6.

Позивач є спадкоємцем першої черги за
законом.

Крім нього, спадкоємцями першої черги
за законом є його рідна сестра ОСОБА_7
та відповідач ОСОБА_3, яка була другою
дружиною ОСОБА_6

Три останні роки до смерті ОСОБА_6
ОСОБА_3 проживала окремо, вони не вели
спільного господарства.

У 2000 році ОСОБА_6 була встановлена III
групу інвалідності та 40% втрати
працездатності, 22.04.2013р. було
встановлено, що ОСОБА_6 є хворим на
онкологічну хворобу (переферичний рак
нижньої долі правого легкого І
ступеня), а вже через три місяці - станом
на 29.07.2013 р. хвороба мала IV ступінь.

В результаті онкологічного
захворювання у ОСОБА_6 було ускладнене
дихання, мав місце сильний кашель, він
важко пересувався по квартирі,
потребував сторонньої допомоги.

Починаючи з липня 2013 року і до смерті -
ІНФОРМАЦІЯ_1, спадкодавець знаходився у
безпорадному стані, не міг доглядати за
собою, займатися пранням одягу,
готувати їжу, прибирати квартиру, не
виходив на вулицю та потребував
сторонньої допомоги.

У цей період усім необхідним для
підтримання життя ОСОБА_6 займався
позивач, його мати - перша дружина
ОСОБА_6, частково - рідна сестра
позивача.

Позивач звертав увагу відповідачки на
стан здоров'я ОСОБА_6 та на необхідність
її участі у його житті, наданні
підтримки хворому, проте, остання
ухилилася від надання необхідної
допомоги в утриманні спадкодавця, не
дзвонила йому та навіть не цікавилася
станом його здоров'я.

Посилаючись на вищенаведені обставини
та з підстав, передбачених ч. 3 ст. 1224
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої не мають права на спадкування
за законом батьки (усиновлювачі) та
повнолітні діти (усиновлені), а також
інші особи, які ухилялися від виконання
обов'язку щодо утримання спадкодавця,
якщо ця обставина встановлена судом,
позивач просить усунути відповідачку
від права на спадкування за законом
після смерті ОСОБА_6, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1

Підтримавши в судовому засіданні
позовні вимоги з вищезазначених
підстав, позивач ОСОБА_1 та його
представник просили позов
задовольнити, на підтвердження
викладених обставин позивач просив
допитати його як свідка, а також
допитати інших заявлених ним свідків.

Допитаний як свідок, позивач ОСОБА_1
показав, що з липня 2013 року до смерті
ОСОБА_6 він жив разом з батьком, який вже
був лежачим; зазначив, що один раз
особисто телефонував відповідачці
ОСОБА_3 і повідомив про стан свого
батька.

Повідомити суду номер телефону, з якого
він телефонував і на який номер
телефону він телефонував ОСОБА_3,
позивач не зміг.

Відповідач ОСОБА_3 та її представники в
судовому засіданні проти позову
заперечували, просили в позові
відмовити з огляду на його
безпідставність та необґрунтованість.

ОСОБА_3 пояснила, що спільно з ОСОБА_6
вона проживала з 1996 року, шлюб
зареєстрували у 2002 році, спільно
інвестували в квартиру АДРЕСА_1, до якої
потім і вселилися.

Згодом її мати, яка проживала в м.
Полтава, сильно захворіла і ОСОБА_3 мала
часто виїжджати до неї. Поступово
фактичні шлюбні відносини між нею та
ОСОБА_6 припинилися, вона виїхала з
квартири, де проживала разом з ОСОБА_6
до матері та віддала йому ключі від
вхідних дверей.

Справи про розірвання шлюбу і поділ
майна були предметом судового
розгляду.

Під час розгляду справи про розірвання
шлюбу в суді апеляційної інстанції,
також розгляду справи про поділ майна в
суді першої інстанції, ОСОБА_6 помер, а
провадження у справах було закрито.

ОСОБА_3 заперечувала факт повідомлення
їй будь-яким з родичів ОСОБА_6 про його
тяжку хворобу, безпорадний стан,
потребу у її допомозі тощо, пояснила, що
з самим ОСОБА_6 вона не спілкувалася,
оскільки знала про те, що з ним разом в
цій квартирі стала проживати його
колишня дружина ОСОБА_9, а його донька
ОСОБА_10, з якою вона зустрілася на ринку
у вересні 2013 року, навіть з нею не
поспілкувалася.

Про смерть ОСОБА_6 її ніхто з його
родичів також не повідомив, про цей
факт вона дізналася в суді, тому навіть
не змогла попрощатися з людиною, з якою
прожила спільно близько 15 років.

З урахуванням наведених нею обставин,
просила звернути увагу на відсутність
будь-яких доказів того, що вона була
обізнана про стан здоров'я ОСОБА_6, про
її свідоме ухилення від надання
допомоги ОСОБА_6, та відмовити у позові.

В судовому засіданні були допитані
свідки ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_11 та
ОСОБА_12

Так, допитана свідок ОСОБА_10 показала,
що є дружиною позивача ОСОБА_1, разом з
чоловіком постійно проживає у м.
Мелітополі; з часу, коли батько її
чоловіка став почуватися не добре,
відвідувала його в м. Києві навесні,
влітку та у вересні 2013 року. Коли
постало питання про методи лікування і
ОСОБА_6 зацікавився нетрадиційною
медициною, її чоловік телефонував
ОСОБА_3, проте, про такий дзвінок та
розмову їй відомо зі слів свого
чоловіка. Про ОСОБА_3 ОСОБА_6 говорити
особисто з нею не хотів, сказав, що ця
тема для нього закрита.

Допитана свідок ОСОБА_7 показала, що є
рідною сестрою позивача ОСОБА_1 та
донькою померлого ОСОБА_6, проживає у м.
Мелітополі, тому приїжджати до м. Києва
можливості не мала, спілкуючись з
батьком по телефону. В кінці серпня 2013
року вона приїхала навідатися до
батька в м. Київ, на той час він ще міг
вільно пересуватися. Про ОСОБА_3 розмов
не з нею не мав. На питання ОСОБА_3 про
зустріч на ринку на початку вересня
2013р. та про неповідомлення нею про стан
її батька, свідок повідомила, що могла
просто не помітити ОСОБА_3

Допитана свідок ОСОБА_11 показала, що у
період часу з серпня 2010р. по серпень 2014
р. працювала консьєржем у будинку по
АДРЕСА_1; сім'ю ОСОБА_6 вона знала з того
часу, як він ще проживав разом з ОСОБА_3
Підтвердила, що ОСОБА_3 часто і на
тривалий час від'їжджала, а згодом
перестала проживати в квартирі. Згодом
до ОСОБА_6 вселилася його колишня
дружина ОСОБА_9, яка проживала з ним до
його смерті. Свідок повідомила, що вона
особисто не мала розмови з ОСОБА_3,
проте, її колеги казали, що ОСОБА_3
інколи телефонувала та цікавилася тим,
хто проживає в квартирі.

Допитана свідок ОСОБА_12 показала, що
працює консьєржем у будинку по АДРЕСА_1
з 2005 року і до цього часу, добре знає
всіх мешканців. Показала, що з ОСОБА_6
вона мала добрі стосунки, він залишав
їй ключі від квартири з тим, щоб вона
поливала квіти за час його відсутності.
Після того, як ОСОБА_3 пішла від ОСОБА_6,
до нього в квартиру вселилася його
колишня дружина, яка проживала з ним до
його смерті. З того часу, як ОСОБА_3
пішла від ОСОБА_6, до квартири вона
більше не приходила, в її зміну роботи
особисто не телефонувала, а номера
телефону ОСОБА_3, щоб зателефонувати і
повідомити про смерть ОСОБА_6., у свідка
не було. Розмов про те, що ОСОБА_3 комусь
телефонувала і цікавилася квартирою чи
ОСОБА_6, вона не чула.

Вислухавши пояснення сторін, показання
допитаних свідків, дослідивши
матеріали справи, оцінивши надані
сторонами докази в їх сукупності та
взаємозв'язку, судом встановлено
наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6.

Спадкоємцями першої черги за законом
після померлого ОСОБА_6 є його діти від
першого шлюбу: син - позивач ОСОБА_1,
донька - ОСОБА_7, а також дружина -
ОСОБА_3.

Як вбачається з довідки серії КИЕ-1 №
514458 від 04.10.2000 року, ОСОБА_6 була
встановлена ІІІ група інвалідності у
зв'язку із професійним захворюванням.

22.04.2013р. було встановлено, що ОСОБА_6 є
хворим на онкологічну хворобу
(переферичний рак нижньої долі правого
легкого І ступеня), а відповідно до
Консультативного висновку, наданого
лікарем Національного інституту раку
від 29.07.2013 року, хвороба досягла IV
ступеня ОСОБА_6.

Згідно постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику у
справах про спадкування", безпорадним
слід розуміти стан особи, зумовлений
похилим віком, тяжкою хворобою або
каліцтвом, коли вона не може самостійно
забезпечити умови свого життя,
потребує стороннього догляду,
допомоги та піклування. Безпорадний
стан слід розуміти як безпомічність
особи, неспроможність її своїми силами
через похилий вік, тяжку хворобу або
каліцтво фізично та матеріально
самостійно забезпечити умови свого
життя, у зв'язку з чим ця особа потребує
стороннього догляду, допомоги та
піклування.

Письмовими доказами, зокрема, медичною
документацією, а також показаннями
свідків підтверджується те, що з
вересня 2013 року ОСОБА_6 в силу хвороби
мав складнощі у вільному пересуванні,
самообслуговуванні, тобто, був
неспроможним самостійно забезпечити
умови свого життя, отже, перебував у
безпорадному стані та потребував
сторонньої допомоги.

Сторонами не заперечується той факт,
що у цей період з ОСОБА_6 проживала
його колишня дружина, яка разом зі
своїм сином та донькою - дітьми ОСОБА_6
допомагали йому по господарству,
підтримували морально і матеріально
допомагали.

Сторонами визнається і
підтверджується наявними у справі
доказами те, що у вказаний період часу
ОСОБА_3 не проживала разом з ОСОБА_6,
оскільки тривали судові процеси про
розірвання шлюбу та про поділ
спільного майна.

Проте, відповідно до ст. 1224 Цивільного
кодексу України, не мають права на
спадкування за законом батьки
(усиновлювачі) та повнолітні діти
(усиновлені), а також інші особи, які
ухилялися від виконання обов'язку щодо
утримання спадкодавця

Згідно п.6 постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про судову практику у
справах про спадкування", - факт
ухилення особи від виконання обов'язку
щодо утримання спадкодавця
встановлюється судом за заявою
заінтересованої особи (інших
спадкоємців або територіальної
громади).

При цьому, слід враховувати поведінку
особи, розуміння нею свого обов'язку
щодо надання допомоги, її необхідність
для існування спадкодавця, наявність
можливості для цього та свідомого
невиконання такою особою
встановленого законом обов'язку.

Ухилення особи від надання допомоги
спадкодавцеві, який потребував
допомоги, полягає в її умисних діях чи
бездіяльності, спрямованих на
уникнення від обов'язку забезпечити
підтримку та допомогу спадкодавцю,
тобто ухилення, пов'язане з винною
поведінкою особи, яка усвідомлювала
свій обов'язок, мала можливість його
виконувати, але не вчиняла необхідних
дій.

Таким чином, ухилення характеризується
наявністю умислу.

При розгляді таких справ суду належить
з'ясовувати, чи потребував
спадкодавець допомоги від спадкоємця
за умови отримання її від інших осіб і
чи мав спадкоємець матеріальну й
фізичну змогу надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Показання позивача ОСОБА_1 як
свідка, який зазначив про те, що він
особисто один раз телефонував ОСОБА_3,
суд оцінює критично, оскільки свідок
не зміг повідомити номерів телефонів, з
якого та на який здійснювався вказаний
дзвінок, не пояснив причин, з яких він в
подальшому, знаючи номер телефону
відповідачки, не зміг повідомити
ОСОБА_3 про смерть свого батька та про
похорон, показання вказаного свідка не
підтверджуються показаннями інших
свідків, а також з тих підстав, що
ОСОБА_1 є заінтересованою у справі
особою.

Показання свідка ОСОБА_10 про те, що
вона знає про телефонний дзвінок її
чоловіка відповідачці суд не може
прийняти як належний доказ, оскільки
про такий дзвінок та зміст розмови
свідку відомо зі слів самого позивача,
свідок не була очевидцем цієї розмови.

Показання свідка ОСОБА_11, на які
посилається відповідач, також не є
доказом повідомлення відповідачці про
стан здоров'я ОСОБА_6, про необхідність
з її боку підтримки і надання йому
допомоги, оскільки свідок особисто не
мала розмови з ОСОБА_3, про телефонні
дзвінки ОСОБА_3 свідку відомо зі слів
її колег, які не були допитані в
судовому засіданні, а враховуючи те, що
свідок ОСОБА_12 чергувала наприкінці
літа та восени 2013 року через день та
спростувала факт розмови з ОСОБА_3,
джерело такої інформації є невідомим.

Позивачем не доведений належними
доказами факт умисного, свідомого
ухилення відповідача ОСОБА_3 від
надання допомоги ОСОБА_6, оскільки
жоден зі свідків не підтвердив факт
повідомлення відповідача про стан
здоров'я ОСОБА_6, факт звернення ОСОБА_6
особисто або інших родичів до ОСОБА_3
про допомогу, про необхідність
підтримки чи надання допомоги, про
відмову ОСОБА_3 від надання такої
допомоги.

В матеріалах справи відсутні
також письмові докази на підтвердження
обізнаності ОСОБА_3 про стан здоров'я її
чоловіка, звернення до неї за допомогою
та відмови у її наданні.

Відповідно, обставини, викладені
позивачем, є недоведеними, позов є
необґрунтованим, тому у задоволенні
позову слід відмовити.

На підставі викладеного та
керуючись ст. ст. 3, 225, 1216, 1217, 1222-1224, 1233,
1235, 1236, 1254, 1257, 1268 Цивільного кодексу
України, п.п. 6, 23 Постанови Пленуму
Верховного Суду України "Про судову
практику у справах про спадкування",
ст. ст. 75, 90 Сімейного кодексу України,
ст.ст.10, 11, 57-61, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218, 222, 223, 294
Цивільного процесуального кодексу
України, суд -

В И Р І
Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про усунення від права на
спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду міста Києва через Дніпровський
районний суд міста Києва протягом
десяти днів після його проголошення в
судовому засіданні, а учасниками
судового розгляду, які не брали участь
у справі протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення.

СУДДЯ: