Справа № 191/3158/13-ц
Провадження № 2/191/62/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року
м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд
Дніпропетровської області у складі:

головуючого -судді Бондаренко
Г.В.

при секретарі - Козловій Т.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Синельникове
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Синельниківської міської ради, третя
особа: Приватний нотаріус
Синельниківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 - про
визнання угод частково недійсними,
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності в порядку
спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Первісно до суду з позовом про
встановлення порядку користування
земельною ділянкою до ОСОБА_2,
Синельниківської міської ради
звернулася ОСОБА_6 В подальшому
позивачка, в порядку статті 31 ЦПК
України, уточнила свої позовні вимоги
до ОСОБА_2 та Синельниківської міської
ради, просила визнати частково
недійсним договір купівлі - продажу 3/5
частин домоволодіння АДРЕСА_1, який був
укладений 23 вересня 2008 року між ОСОБА_2
та ОСОБА_3; перевести права та обов'язки
покупця 3/5 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 за договором купівлі - продажу
за договором купівлі - продажу 3/5 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, який був
укладений 23 вересня 2008 з ОСОБА_2 на
ОСОБА_6; скасувати державну реєстрацію
права власності; зареєструвати право
власності на 3/5 частини домоволодіння
на ОСОБА_6

Після уточнення ОСОБА_6 позовних вимог,
12.11.2013 року, до суду надійшла зустрічна
позовна заява від третьої особи, яка
заявляє самостійні вимоги щодо
предмету спору - ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_4, Синельниківської міської ради,
третя особа - приватний нотаріус
Синельниківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
встановлення факту прийняття спадщини;
визнання недійсними договору купівлі-
продажу 3/5 частин домоволодіння
АДРЕСА_1, укладеного 07.05.2008 р. між ОСОБА_8
та ОСОБА_3; визнання недійсним договору
купівлі - продажу 3/5 частин
домоволодіння АДРЕСА_1, укладеного
23.09.2008 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2; визнання
права власності в порядку спадкування
за законом після смерті батька ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на 6/20 частини
домоволодіння АДРЕСА_1
Дніпропетровської області.

13.12.2013 року ОСОБА_1 уточнила позовні
вимоги та просила суд визнати частково
недійсним договір купівлі - продажу 3/5
частин домоволодіння АДРЕСА_1,
укладений 07.05.2008 р. між ОСОБА_8 та ОСОБА_3
в частині купівлі - продажу 6/20 часток
даного домоволодіння; визнати частково
недійсним договір купівлі - продажу 3/5
частин домоволодіння АДРЕСА_1,
укладений 23.09.2008 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2
в частині купівлі - продажу 6/20 часток
даного домоволодіння; встановити факт
прийняття спадщини після смерті батька
ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати
право власності в порядку спадкування
за законом після смерті батька ОСОБА_9,
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на 6/20 частини
домоволодіння АДРЕСА_1.

За заявою представника позивача
ОСОБА_1, на підставі ухвали суду, до
участі у справі у якості
співвідповідача була залучена ОСОБА_4,
як спадкоємиця після померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8

Ухвалою суду від 31.01.2014 року, на
підставі заяв позивачів ОСОБА_6 та
ОСОБА_10, позов ОСОБА_6, ОСОБА_10 до ОСОБА_2,
Синельниківської міської ради про
визнання угод частково недійсними та
переведення прав та обов'язків покупця;
скасування державної реєстрації - був
залишений без розгляду. Судом було
ухвалено продовжити судовий розгляд
позову ОСОБА_1 про встановлення факту
прийняття спадщини; визнання права
власності в порядку спадкування за
законом; визнання договорів купівлі -
продажу частково недійсними.

В обґрунтування своїх вимог позивачка
посилалась на те, що її батькові ОСОБА_9
належало на праві власності 6/20 часток
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Синельникове. Батько помер
ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті батька вона
фактично прийняла спадщину, оскільки
вступила у володіння, користування
зазначеним нерухомим майном. В 2002-2003
роках нею був зроблений ремонт у
частині домоволодіння, який належав її
батькові, вона планувала
використовувати частину домоволодіння
під житло.

02 травня 2007 року між нею та ОСОБА_8
фактично відбувся договір
купівлі-продажу 6/20 частини житлового
будинку, розташованого за адресою
АДРЕСА_1. 08 червня 2007 року на
підставі рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області за ОСОБА_8 було визнано право
власності на 6/20 частини житлового
будинку № АДРЕСА_1.

28 травня 2008 року рішенням апеляційного
суду Дніпропетровської області
рішення Синельніковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08 червня 2007 року було
скасовано, у позові ОСОБА_8 до ОСОБА_1
про визнання належним виконання
зобов'язання, визнання права власності
було відмовлено.

В період часу з 8 червня 2007 року, тобто з
моменту визнання судом права власності
на частину домоволодіння за ОСОБА_8 до
скасування рішення Синельніковського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області, тобто до 28 травня 2008 року, а
саме 07.05.2008 року між ОСОБА_8 ОСОБА_3 був
укладений договір купівлі-продажу 3/5
частини домоволодіння № АДРЕСА_1.

23.09.2008року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було
укладено договір купівлі-продажу 3/5
частини домоволодіння № АДРЕСА_1.

Позивачка посилалась на те, що
вищезазначені договори
купівлі-продажу повинні бути визнані
недійсними на підставах, передбачених
ст.203,215,658 ЦК України, оскільки рішення
Синельніковського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 08 червня
2007р., яким було визнано право власності
за ОСОБА_8, на 6/20 частини домоволодіння
№ АДРЕСА_1 і яке було підставою для
укладання наступних правочинів -
скасоване. Вважає, що оскільки рішення
суду про визнання права власності на
частину домоволодіння за ОСОБА_8 було
скасовано, можливо зробити висновок
про те, що він розпорядився нерухомим
майном без належних правових підстав.

В судовому засіданні представник
позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_11 підтримала
позовні вимоги в повному обсязі, та
просила їх задовольнити на підставах,
викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
ОСОБА_12 проти задоволення позову
ОСОБА_1 заперечували на таких
підставах:

Відповідач пояснив, що він з дозволу
свого родича ОСОБА_10 періодично
проживав у частині домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Синельникове. В 2001 році
робив ремонт в тій частині будинку, яка
належала ОСОБА_10 Між співвласниками
домоволодіння склався певний порядок
користування будинком. У кожного
співвласника був окремий вхід. У ОСОБА_9
було дві кімнати в будинку. ОСОБА_2 жив в
тій частині будинку, яка належить
ОСОБА_6, і у нього, також був окремий
вхід. Позивачку він в будинку не
бачив. В вересні 2008 року він купив у
ОСОБА_3 3/5 часток домоволодіння АДРЕСА_1
в м. Синельникове. Відповідачу ОСОБА_2
не було відомо про події, які
передували укладенню договору
купівлі-продажу спірної 6/20 частини
житлового будинку. Дійсно, 23.09.2008 року
між ним та ОСОБА_3 був укладений договір
купівлі - продажу 3/5 частини
домоволодіння по АДРЕСА_1. Зазначений
договір був нотаріально посвідчений
приватним нотаріусом
Синельниківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 Всі умови
договору сторонами були виконані,
покупець передав продавцю обумовлену
суму грошей, продавець передав покупцю
документи, нерухомість в натурі. Факти
укладення угоди, передачі грошей у
рахунок вартості нерухомості
підтверджуються: договором
купівлі-продажу від 23.09.2008 року, 18
травня 2010 року відповідач ОСОБА_2
отримав витяг від КП «Синельниківське
МБТІ» про реєстрацію права власності
на нерухоме майно. Зареєстрував право
власності тоді, коли зібрав гроші на
реєстрацію.

Відповідач ОСОБА_2 вважає, що він є
добросовісним набувачем і зазначене
майно, відповідно до ст.388 ЦК України,
не може бути витребуване у нього.
Вважає, що у суду є правові підстави
визнати за ним право власності на
житловий будинок, як за добросовісним
набувачем, та визнати договір
купівлі-продажу дійсним. Однак,
зустрічна позовна заява за цими
позовними вимогами до суду не
надходила.

Крім того, просив суд застосувати строк
позовної давності до вимог ОСОБА_1,
оскільки позивачем безпідставно
пропущені строки позовної давності для
звернення до суду з позовом.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4,
Синельниківська міська рада в судове
засідання не з'явились, надали суду
заяви, в яких просили розглянути справу
за їх відсутності, не заперечували
проти задоволення позовних вимог.
Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 в своїх
заявах визнали позовні вимоги ОСОБА_1 (
а.с.214,215 т.1).

Судом було ухвалено проводити судовий
розгляд за відсутності відповідачів
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та Синельниківської
міської ради.

Третя особа - приватний нотаріус
Синельниківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував, посилаючись на те,
що померлому ОСОБА_9 належало лише 6/20
часток домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Синельникове і внаслідок цього
обґрунтованими є вимоги позивачки
ОСОБА_1 тільки в такій частині.

Після уточнення позивачкою позовних
вимог про визнання угод недійсними на
6/20 часток спірного домоволодіння -
третя особа заявив суду, що не
заперечує проти задоволення позовних
вимог.

Суд вислухав пояснення сторін, свідка,
дослідив матеріали справи і встановив
наступне:

Позивачка ОСОБА_1 є рідною донькою
ОСОБА_9. Зазначена обставина
підтверджується копією свідоцтва про
народження ОСОБА_1 серії НОМЕР_1,
виданого Дзержинськи відділом ЗАЦС
07.01.1975 року (а.с.187 т.1); 13.02.1993 р. ОСОБА_1
зареєструвала шлюб зі ОСОБА_14, та
змінила прізвище на « ОСОБА_1», що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_2, шлюб зареєстрований
міським відділом ЗАГСу м.Синельникове
Дніпропетровської області ( а.с.74, т.1).

Батько позивачки ОСОБА_9 помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від
23.05.2007 року ( а.с.180 т.1) , виданого
відділом реєстрації актів цивільного
стану по місту Синельникове
Синельниківського міськрайонного
управління юстиції Дніпропетровської
області ( а.с.180 т.1).

Після смерті ОСОБА_9 залишилось
спадкове майно у вигляді 6/20 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Синельникове Дніпропетровської
області . Зазначене нерухоме майно
належало померлому ОСОБА_9 на підставі
договору купівлі - продажу,
посвідченого 28.05.1986 року
Синельниківською державною
нотаріальною конторою за реєстром № 839
( а.с.25 т.2).

Після смерті батька ОСОБА_9 його донька
- ОСОБА_1 вступила в управління майном,
оскільки володіла та користувалася
зазначеним нерухомим майном. Ця
обставина підтверджується поясненнями
свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_10, які були
допитані судом, та пояснили суду, що
восени 2002 року ОСОБА_1 разом зі своїм
чоловіком ОСОБА_14 робили в частині
домоволодіння, яка належала померлому
батькові ремонт; викинули старі зайві
речі, фарбували стелі та стіни та
намагалися пристосувати кімнати під
житло. Свідок ОСОБА_10 , пояснив, що він з
2002 року був співвласником
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Синельникове, його сусідом був ОСОБА_9,
який помер в жовтні 2002 року. Після його
смерті зять ОСОБА_9, чоловік позивачки
ОСОБА_14 робив в будинку ремонт і
намагався облаштували частину будівлі
для проживання. ОСОБА_2 почав мешкати в
спірному домоволодінні, в тій частині
будинку, яка належить його дружині
ОСОБА_6 з 2004 року.

Відповідно до листа Першої
синельниківської державної
нотаріальної контори №2535/14 від 21.02.2014 (
а.с.16 т.2) - після смерті ОСОБА_9, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкова справа не
заводилась. Тобто, після смерті
спадкодавця ніхто із спадкоємців с
заявою про прийняття спадщини до
нотаріальної контори не звертався.

Згідно до прикінцевих та перехідних
положень Цивільного кодексу України
від 16 січня 2003 року N435-IV процедура
оформлення спадщини ОСОБА_1 після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_9
повинна здійснюватись за нормами
Цивільного кодексу Української PCP від 18
липня 1963 року: «Прикінцеві та перехідні
положення»: Цивільний кодекс України
застосовується до цивільних відносин,
що виникли після набрання ним
чинності…щодо цивільних відносин, які
виникли до набрання чинності Цивільним
кодексом України, положення цього
Кодексу застосовуються до тих прав і
обов'язків, що виникли або продовжують
існувати після набрання ним
чинності…правила книги шостої
Цивільного кодексу України
застосовуються також до спадщини, яка
відкрилася, але не була прийнята ніким
із спадкоємців до набрання чинності
цим Кодексом »

Статтею 549 ЦК України визначено, які дії
свідчать про прийняття спадщини:
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину - якщо він фактично вступив в
управління або володіння спадковим
майном;

Частиною 2 ст.549 ЦК України передбачено,
що зазначені в цій статті дії повинні
бути вчинені протягом шести місяців з
дня відкриття спадщини.

З урахуванням встановлених в ході
судового розгляду фактів - суд
приходить до висновку, що позивачка
ОСОБА_1 протягом шести місяців після
смерті батька ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 прийняла спадщину у
вигляді 6/20 часток домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Синельникове
Дніпропетровської області, оскільки
вона фактично вступила в володіння
спадковим майном.

При вирішенні позовних вимог ОСОБА_1
про визнання договорів купівлі-
продажу 3/5 частин домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Синельникове від 07.05.2008
року та 23.09.2008 року судом встановлено
наступне:

Рішенням Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08.06.2007 року у справі №2-1257/07
за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 було
визнано право власності за позивачем
на 6/20 частини житлового будинку,
розташованого за адресою:
Дніпропетровська область, АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28.05.2008
року зазначене рішення суду першої
інстанції скасовано, та ухвалене нове
рішення.

В рішенні апеляційного суду від 28.05.2008
року зазначено, що висновок суду першої
інстанції про фактичне прийняття
спадщини ОСОБА_1 після померлого батька
- незаконний, оскільки такі вимоги
відповідачкою не заявлялися і не могли
бути предметом дослідження при
розгляді справи; зважаючи на те, що
відповідачка не була власницею
зазначеної частини спірного будинку,
вона не мала законного права
розпоряджатись нею; крім того,
апеляційною інстанцією було зазначено,
що виходячи із вимог позивача…про
визнання належним виконання
зобов'язання по передачі в рахунок
боргу частини будинку, та враховуючи
необґрунтованість, недоведеність,
невідповідність цих вимог обставинам
справи, невірне застосування судом
норм матеріального закону, рішення
підлягає скасуванню, а позовні вимоги
залишенню без задоволення.

Однак, на підставі рішення
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 08.06.2007
року, до його скасування апеляційною
інстанцією, відбулася реєстрація права
власності на 6/20 часток домоволодіння
АДРЕСА_1 в м. Синельникове. Реєстрація
права власності була здійснена 25.07.2007
року КП «Синельниківське міжміське
бюро технічної інвентаризації» за
реєстраційним № 693382 ( а.с.123 т.1).

07.05.2008 року був укладений договір
купівлі - продажу 3/5 частин будинку №
АДРЕСА_1 між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 Договір
купівлі - продажу нерухомого майна був
посвідчений приватним нотаріусом
Синельниківського міського
нотаріального округу ОСОБА_5,
зареєстровано в реєстрі №877 ( а.с.118 т.1).
При цьому 6/20 частки домоволодіння
належали ОСОБА_8 на підставі рішення
суду від 08.06.2007 року і 3/10 частки
домоволодіння належали ОСОБА_8 на
підставі договору дарування ( ВЕК №847418
№802) від 18.05.2007 року ( а.с.119 т.1).

В ході судового розгляду судом були
оглянуті матеріали цивільної справи
Синельниківського міськрайонного суду
Дніпропетровської області №2-1257/07 за
позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про визнання
належним виконання зобов'язання,
визнання права власності на житловий
будинок.

Судом встановлено, що апеляційна
скарга на рішення районного суду від
08.06.2007 року була подана ОСОБА_6 22.10.2007
року (а.с.35 справа №2-1257/07), яка є
співвласником 2/3 частин спірного
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Синельникове. Підставами для внесення
апеляційної скарги з боку ОСОБА_6 стало
те, що при укладенні угоди між ОСОБА_8 та
ОСОБА_1 були порушені її права
співвласника домоволодіння, а саме
право привілеєвої покупки частини
домоволодіння. 29.10.2007 року справа була
направлена до апеляційного суду та
сторони по справі повідомлені про
надходження апеляційної скарги від
ОСОБА_6 (а.с.38 справа №2-1257/07).

02.04.2008року ОСОБА_6 подала до
апеляційного суду Дніпропетровської
області заяву про накладення арешту на
3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 (а.с.57
справа №2-1257/07), оскільки нею була
отримана заява ОСОБА_8 з пропозицією
купити належні йому 3/5 частки
домоволодіння ( а.с.58, справа №2-1257/07).

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 29.02.2008
року апеляційна скарга ОСОБА_6 була
прийнята до провадження (а.с.53 справа
№2-1257/07).

До моменту розгляду справи апеляційним
судом, а саме 7 травня 2008 року між ОСОБА_8
та ОСОБА_3 був укладений договір
купівлі - продажу 3/5частин
домоволодіння АДРЕСА_1, тобто угода
була укладена в той момент, коли вже
було відкрито апеляційне провадження
за апеляційною скаргою ОСОБА_6, та
рішення від 08.06.2007 року вважалося таким,
що не набрало чинності, про що
достовірно було відомо ОСОБА_8

Статтею 658 ЦК України визначено, що
право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Стаття 203 ЦК України встановлює, що : «
Зміст правочину не може суперечити
цьому Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам ( ч.1 ст.203 ЦК України ).

Відповідно до ст.215 ЦК України -
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу ( частина 1). Якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Статтею 217 ЦК України передбачено, що
недійсність окремої частини правочину
не має наслідком недійсності інших
його частин і правочину в цілому, якщо
можна припустити, що правочин був би
вчинений і без включення до нього
недійсної частини.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що в момент вчинення правочину
договору купівлі - продажу 3/5 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 м. Синельникове,
який був укладений 07.05.2008 року між
ОСОБА_8 і ОСОБА_3, продавець ОСОБА_8 не
мав достатніх правових підстав для
вчинення правочину в частині 6/20 часток
зазначеного домоволодіння, оскільки не
був власником цієї ідеальної частки
нерухомого майна.

З урахуванням наведених правових
підстав договір купівлі - продажу 3/5
частин домоволодіння АДРЕСА_1 м.
Синельникове, який був укладений 07.05.2008
року між ОСОБА_8 і ОСОБА_3- є частково
недійсним, в частині купівлі - продажу
6/20 частин зазначеного в договорі
домоволодіння.

Частиною 1 статті 216 ЦК України
передбачено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до норми ч.1 ст.216 ЦК України -
договір купівлі - продажу 3/5 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 м. Синельникове,
який був укладений 23.09.2008 року між
ОСОБА_3 і ОСОБА_2- є частково недійсним, в
частині купівлі - продажу 6/20 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 .

З урахуванням встановлених в ході
судового розгляду обставин і норм
ст.ст.203, 215, 216, 217, 658 ЦК України - суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 про визнання частково
недійсними договорів купівлі - продажу
3/5 частин домоволодіння АДРЕСА_1 м.
Синельникове, які були укладені 07.05.2008
року між ОСОБА_8 і ОСОБА_3, та 23.09.2008 року
між ОСОБА_3 і ОСОБА_2- є частково
недійсними, в частині купівлі - продажу
6/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 .

Положеннями ст. ст. 3,4 ЦПК України
передбачено право особи на звернення
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних чи оспорюваних прав, свобод
чи інтересів, які захищаються судом у
способи, визначені законами України.
Загальний перелік таких способів
захисту визначено в ст. 16 ЦК України .

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що
здійснюючи правосуддя, суд захищає
права, свободи та інтереси фізичних
осіб, права та інтереси юридичних осіб,
державні та суспільні інтереси у
спосіб, визначений законами України.

Таким чином, позивачкою був обраний
спосіб захисту права, встановлений
законом.

Відповідачем ОСОБА_2 та його
представником ОСОБА_12 було заявлено
суду про застосування строку позовної
давності, на підставі чого відповідач
просив відмовити в задоволенні позову.

В ході судового розгляду судом було
встановлено, що ОСОБА_8 помер
ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.172 т.2) . Відповідно до
копії спадкової справи №297 за 2008 рік
(а.с.160-165 а.с.1) спадщину після ОСОБА_8
прийняли його батьки - ОСОБА_17 та
ОСОБА_18

ОСОБА_17 померла ІНФОРМАЦІЯ_3, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_4 , виданого 02 квітня
2012 року відділом державної реєстрації
актів цивільного стану по м.
Синельникове Синельниківського
міського управління юстиції в
Дніпропетровській області ( а.с.181 т.1).
Померла ОСОБА_17 залишила після себе
заповіт на користь доньки ОСОБА_4 (а.с.182
т.1), який був нотаріально посвідчений
19.05.2009 року приватним нотаріусом
Синельниківського міського
нотаріального округу ОСОБА_19

ОСОБА_18 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, зазначена
обставина підтверджується копією
свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5,
виданого 07.05.2012 року відділом державної
реєстрації актів цивільного стану по м.
Синельникове Синельниківського
міського управління юстиції в
Дніпропетровській області ( а.с.183 т.1).
ОСОБА_18 склав 19.05.2009 року заповіт на
користь доньки ОСОБА_4 ( а.с.184 т.1).

Таким чином, спадкоємцями за законом
після ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2
стали його батьки ОСОБА_17 та ОСОБА_18
Після їх смерті в квітні і травні,
відповідно, 2012 року спадкоємицею на
підставі заповіту стала відповідачка
ОСОБА_4

Відповідачка ОСОБА_4 є дружиною
відповідача ОСОБА_3 і перебуває з ним в
зареєстрованому шлюбі з 10.01.1987 року, що
підтверджується копією свідоцтва про
шлюб серії НОМЕР_6, яке було видано
03.04.1991 року міськвідділом ЗАЦС м.
Синельникове Дніпропетровської
області (а.с.134 т.1). Також, в ході
розгляду справи було встановлено, що
відповідачка ОСОБА_4 була рідною
сестрою ОСОБА_8, померлого ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтею 256 ЦК України встановлена
загальна позовна давність у межах якої
особа може звернутися до суду з вимогою
про захист своїх порушених прав або
інтересів тривалістю три роки.

Із матеріалів справи №2-1257/07 за позовом
ОСОБА_8 до ОСОБА_1 випливає, що копія
рішення Синельниківського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 08.06.2007 року та повний текст
рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28.05.2008
року були отримані 29.08.2013 року.

Ця обставина має значення для
правильного обчислення строків
позовної давності, оскільки саме в
рішенні апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28.05.2008
року було роз'яснено те, що ОСОБА_1 не
мала права відчужувати частку
нерухомого майна, яке належало її
померлому батькові ОСОБА_9, оскільки
нею не були заявлені вимоги про
встановлення факту прийняття спадщини
та визнання права власності в порядку
спадкування за законом.

Суд приймає до уваги те, що позивачка
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, як
третя особа, що заявляє самостійні
вимоги щодо предмету спору, тобто в той
момент, коли в провадженні суду вже був
спір між ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 про
нерухоме майно, частина якого увійшла
до спадкового майна, яке залишилося
після смерті ОСОБА_9

Крім того, суд враховує те, що діючим
цивільним законодавством встановлено,
що строк оформлення прав на спадщину
починається не раніше шести місяців з
часу відкриття спадщини; при цьому
граничний строк оформлення прав на
спадщину - не обмежений.

При таких обставинах суд вважає, що
позовна давність до вимог ОСОБА_1 про
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання права власності в порядку
спадкування, та визнання угод
недійсними - застосуванню не підлягає.

Дослідивши інші заперечення
відповідача ОСОБА_2 проти задоволення
позовних вимог ОСОБА_1 - суд прийшов до
наступних висновків:

Відповідно до ст.10 ЦПК України - сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Стаття 10 ЦПК України, закріпивши
принцип змагальності сторін, гарантує
сторонам та іншим особам, які беруть
участь у справі, рівні процесуальні
можливості з метою захисту їх
порушених, оспорюваних чи невизнаних
прав та законних інтересів, в тому
числі й щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Принцип
змагальності забезпечує повноту
дослідження обставин даної справи.
Сторони зобов'язані визначити коло
фактів, на які вони можуть посилатися
як на підставу своїх вимог і
заперечень, і довести обставини, якими
вони обґрунтовують ці вимоги й
заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК), крім
випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 надала
суду належні, допустимі та достовірні
докази на підтвердження своїх позовних
вимог .

Крім того, суд враховує те, що позовні
вимоги ОСОБА_1 були визнані
відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, які,
відповідно, є стороною за спірними
правочинами та правонаступником
сторони за спірним правочином.

Статтею 61 ЦПК України передбачено, що
обставини, які визнані сторонами , та
іншими особами, які беруть участь у
справі, не підлягають доказуванню.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник
не навели суду жодного аргументу на
спростування доказів наданих
позивачкою, та не заявляли про
необхідність вчинення будь-яких
процесуальних дій для встановлення
невідповідності заявлених позивачкою
доказів обставинам справи; не заявляли
суду про наявність у них інших доказів
на підтвердження їх заперечень.

Частиною 1 ст.11 ЦПК України передбачено,
що суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Інші заперечення відповідача ОСОБА_2
зводились до того, що він є
добросовісним набувачем і зазначене
майно не може бути у нього витребуване,
оскільки він правомірно набув право
власності.

Суд враховує те, що позивачкою ОСОБА_1
позовні вимоги про витребування майна
(віндикація) - не заявлялись і не є
предметом спору у цій справі, тому
заперечення відповідача ОСОБА_2 в цій
частині судом не розглядаються.

Судом зроблений висновок щодо
неправомірності набуття права
власності ОСОБА_2 на 6/20 частин
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Синельникове на підставі договору
купівлі - продажу від 23.09.2008 року між
ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Тому суд не може прийняти до уваги
заперечення відповідача ОСОБА_2, які
обґрунтовані ст.328 ЦК України .

З урахуванням встановлених судом
фактів, обставин, які їх підтверджують,
досліджених доказів - суд приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 88,174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України,
ст.ст.203, 215, 216, 217, 658 ЦК України

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Встановити факт прийняття спадщини
ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_9, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на 6/20 частин
домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в
порядку спадкування за законом після
смерті батька ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1 на 6/20 частин домоволодіння
АДРЕСА_1.

Визнати частково недійсним договір від
07.05.2008 року купівлі - продажу 3/5 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Синельникове Дніпропетровської
області, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_3
в частині купівлі - продажу 6/20 часток
даного домоволодіння.

Визнати частково недійсним договір від
23.09.2008 року купівлі - продажу 3/5 частини
домоволодіння АДРЕСА_1 в м.
Синельникове Дніпропетровської,
укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в
частині купівлі - продажу 6/20 часток
даного домоволодіння.

На рішення суду протягом десяти днів
з дня його проголошення до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Синельниківський
міськрайонний суд може бути подана
апеляційна скарга. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя: Г. В. Бондаренко