АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа 643/2365/14-ц
Провадження № 22-ц-/790/6123/14 Головуючий І інстанції: Яремчук В.І.
Категорія: право власності Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2014 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пшенічної Л.В., Коростійової В.І.

при секретарі Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Одинадцята Харківська державна нотаріальна контора про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною і про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

18 лютого 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати його заяву про відмову від спадщини недійсною, визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 22 січня 2011 року у місті Харкові померла його мати ОСОБА_3, з якою він проживав у приватизованій ним разом із матірю трикімнатній квартирі АДРЕСА_2. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини квартири. Окрім нього спадкоємцем першої черги була його сестра, відповідачка ОСОБА_2, яка скориставшись наявністю у нього тяжких обставин повязаних із хворобами новонародженої дитини - сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала від нього згоду на його відмову від прийняття спадщини, та пообіцяла у майбутньому переоформити на його імя 1/4 частину квартири. Вважає, що відмовився від прийняття спадщини через збіг тяжких обставин.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, 07 серпня 2014 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги:

- визнати його заяву про відмову від спадщини недійсною;

- визнати за ним право власності на 1/4 частину квартири № 15, розташованої у будинку № 69 по проспекту 50 РОКІВ ВЛКСМ у м. Харкові в порядку спадкування;

- стягнути з ОСОБА_2 на його користь судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, висновки суду не відповідають обставинам справи, наданим доказам на підтвердження його позовних вимог суд належної оцінки не дав та до уваги не прийняв конкретні обставини справи, неповно зясував їх.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені сторонами у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до положень ст. ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким доказами вони підтверджуються;

- чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вказаним вимогам процесуального закону рішення суду відповідає.

По справі достеменно встановлено, що сторони відносно одне одного є братом та сестрою.

Їх матір ОСОБА_3 померла 22 січня 2011 року (а.с. 12), після її смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги є син, донька та чоловік ОСОБА_5 (а.с. 78-83).

На день смерті ОСОБА_3 мала на праві спільної сумісної власності з позивачем ОСОБА_1 квартиру № 15, яка розташована по пр.. 50 Років ВЛКСМ, 69, у м. Харкові, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, отримане в порядку приватизації від 27.10.2004 р. (а.с. 13,103, 104).

29.04.2011 року ОСОБА_1 і чоловік померлої ОСОБА_5 (а.с. 79) подали до нотаріальної контори кожен окремо заяви про відмову від прийняття спадщини, без зазначення особи на користь якої вони відмовляються приймати спадщину. (а.с.75,76).

ОСОБА_2 у той же день та час подала заяву про прийняття спадщини (а.с. 77).

На час розгляду справи у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 з 1996 року та його син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований з 09.07.2010 р. (а.с. 16, 11).

Зі змісту позовної заяви убачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання відмови від спадщини недійсною, посилаючись на положення ст.. 233 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що позивач написавши заяву про відмову від прийняття спадщини в квітні 2011 року (після сплину трьох місяців з дня смерті ОСОБА_3М.) не був позбавлений можливості відкликати свою заяву, про що був обізнаний під час підписання вказаної заяви та вважав, що посилання позивача на тяжкі захворювання у дитини та на смерть матері як на тяжкі обставини через які він вчинив відмову від прийняття спадщини є безпідставними, оскільки ці обставини не знаходяться у жодному причинному звязку із поданою до нотаріуса заявою про відмову у спадщині і протягом тривалого часу у позивача не було претензій до відповідачки щодо вчиненої ним дії.

Судова колегія з висновком суду першої інстанції погоджується та вважає, що позивачем не надано належних та допустимих, у розумінні вимог Глави 5 Докази цивільного процесуального кодексу України, доказів на обґрунтування позовних вимог.

Відповідно до ст. 5 Закону України „Про нотаріат нотаріус зобовязаний сприяти громадянам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, розяснювати права і обовязки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду.

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_1 про відмову від спадщини від 29 квітня 2011 року нотаріусом було розяснено наслідки подачі вищезазначеної заяви.(а.с.75).

Відповідно до ст. 1270, 1273, 1274 ЦК України спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом шісти місячного строку, встановленого для прийняття спадщини. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Ця відмова може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених ст. ст. 225, 229-231 і 233 ЦК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатній і взаємний звязок доказів у їх сукупності, ухвалив законне рішення на основі повно в всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді -