Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22-ц/797/515/2014р.
інстанції Лушніков В.Ф.
Доповідач в апеляційній
інстанції Саліхов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів - Володіної Л.В.,
Лівінського С.В.,

за участю секретаря - Григорчук І.О.,

представника позивача - Доденкова
А.Ю.,

представника третьої особи - Осетрова
С.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу Севастопольської
міської державної адміністрації на
ухвалу Ленінського районного суду
міста Севастополя від 18 грудня 2013 року
по цивільній справі за позовом
Севастопольської міської державної
адміністрації до ОСОБА_6, треті особи -
Фороська селищна Рада міста Ялти
Автономної Республіки Крим, ОСОБА_7, про
визнання недійсним заповіту,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м.
Севастополя від 18.12.2013 року позовну
заяву Севастопольської міської
державної адміністрації до ОСОБА_6,
треті особи - Фороська селищна Рада
міста Ялти Автономної Республіки Крим,
ОСОБА_7, про визнання недійсним
заповіту, залишено без розгляду на
підставі ст. 114 та п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України.

Не погодившись з вказаною ухвалою
місцевого суду, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
останню скасувати та справу направити
до суду першої інстанції для
продовження розгляду. Апелянт вважає,
що оскаржувана ухвала винесена
місцевим судом з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
висновки останньої не відповідають
обставинам справи.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення представника позивача та
представника третьої особи ОСОБА_7,
дослідивши матеріали та обговоривши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів прийшла висновку, що вона
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Залишаючи позовну заяву
Севастопольської міської державної
адміністрації до ОСОБА_6, треті особи -
Фороська селищна Рада міста Ялти АРК,
ОСОБА_7, про визнання недійсним
заповіту, суд першої інстанції виходив
з того, що позивач під час розгляду
справи безпідставно заперечував проти
сплати судового збору за даний позов,
що виник з приводу нерухомого майна,
враховуючи вартість останнього.

Проте, з такими висновками місцевого
суду колегія суддів погодитись не може.

З матеріалів справи вбачається, що
видно, Севастопольська міська державна
адміністрація звернулася до
Ленінського районного суду м.
Севастополя з позовом до ОСОБА_6, треті
особи: Фороська селищна Рада м. Ялти
Автономної Республіки Крим, ОСОБА_7, у
якому просила визнати недійсним
заповіт, складений 31.10.2006 року від імені
ОСОБА_8, яким останній заповів на ім'я
ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1, що належала
йому на праві власності.

Ухвалою Апеляційного суду м.
Севастополя від 05.09.2013 року скасовано
ухвалу Ленінського районного суду м.
Севастополя від 10.07.2013 року, якою дану
справу направлено до Нахімовського
районного суду м. Севастополя для
розгляду за підсудністю, та справу
направлено до суду першої інстанції до
продовження розгляду.

У вказаній ухвалі судовою колегією
було встановлено, що позивачем
заявлені вимоги про визнання недійсним
одностороннього правочину з приводу
нерухомого майна, розташованого у
Ленінському районі м. Севастополя.

У судовому засіданні 18.12.2013 року суд
першої інстанції, пославшись на
зазначену вище ухвалу апеляційної
інстанції, запропонував представнику
позивача сплатити судовий збір,
виходячи з вартості нерухомого майна.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна
позову визначається у позовах про
визнання права власності на майно або
його витребування - вартістю майна.

Відповідно до пункту 31 Постанови
Пленуму Верхового суду України від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» у справах про
визнання правочину недійсним без
застосування наслідків недійсності
судовий збір сплачується як із
немайнового спору. У справах про
застосування наслідків недійсного
(нікчемного) правочину судовий збір
сплачується залежно від вартості
відшукуваного майна, щодо якого
заявляються вимоги. У справах про
визнання правочину недійсним із
застосуванням наслідків недійсності
судовий збір сплачується відповідно до
пункту 10 частини першої статті 80 ЦПК за
загальною сумою всіх вимог.

Суд першої інстанції, постановляючи
оскаржувану ухвалу, не звернув
належної уваги на той факт, що
позивачем заявлені вимоги про визнання
правочину недійсним - заповіту,
складеного 31.10.2006 року від імені ОСОБА_8
на ім'я ОСОБА_6, без застосування
наслідків недійсності останнього.

А тому, судовий збір за такими вимогами
сплачується як із немайнового спору, що
було виконано Севастопольською
міською державною адміністрацією при
подачі даного позову до місцевого суду
відповідно до вимог законодавства,
чинного на дату звернення з останнім.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на доводи апеляційної скарги, що після
повернення справи до суду першої
інстанції для продовження розгляду,
суд першої інстанції призначав до
розгляду останню у судові засіданні, та
не постановив ухвалу про залишення
позовної заяви без руху, з зазначенням
суми судового збору, яка підлягає
доплаті, і не вказавши строк для
виконання вказаного, з урахуванням вже
сплачених позивачем судових витрат.

Згідно пункту 7 Постанови Пленуму
Верхового суду України від 12.06.2009 року
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», якщо заява не відповідає
вимогам статей 119, 120 ЦПК або не
сплачено судовий збір чи не оплачено
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи, суддя
відповідно до вимог статті 121 ЦПК
постановляє ухвалу, в якій повинні бути
зазначені конкретні підстави
залишення заяви без руху, в тому
числі й розмір несплачених судових
витрат, і надає строк для усунення
недоліків, тривалість якого
визначається в кожному конкретному
випадку з урахуванням характеру
недоліків, реальної можливості
отримання копії ухвали, яка повинна
бути надіслана заявнику негайно, та їх
виправлення. Якщо порушення правил
статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді
справи, вони усуваються в ході
судового розгляду або настають
наслідки, передбачені пунктом 8
частини першої статті 207 ЦПК.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 311 ЦПК України
підставами для скасування ухвали суду,
що перешкоджає подальшому провадженню
у справі, і направлення справи для
продовження розгляду до суду першої
інстанції є невідповідність висновків
суду обставинам справи; порушення норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
помилково застосував наслідки,
передбачені п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України,
оскільки позивач не повинен був
доплачувати судовий збір за заявлені
позовні вимоги, оскільки останніми не
ставиться питання про застосування
наслідків недійсного правочину або
його витребування, тому апеляційна
скарга підлягає задоволенню, а ухвала
суду - скасуванню з направленням справи
до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 311, 312, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Севастопольської
міської державної адміністрації
задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду
міста Севастополя від 18 грудня 2013 року
скасувати, справу направити до суду
першої інстанції для продовження
розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/
В.В. Саліхов

Судді: /підпис/ Л.В.
Володіна

/підпис/ С.В.
Лівінський

Згідно оригіналу:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя В.В. Саліхов