АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-ій інстанції -
Доповідач - Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В.

при секретарі Боярській І.І.

за участю осіб:
представника позивача Мельник В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом Дарницького
районного управління Головного
управління МВС України в м. Києві до
ОСОБА_3, неповнолітнього ОСОБА_4,
законним представником якого є ОСОБА_3,
третя особа: Служба у справах дітей
Дарницької районної в м. Києві
державної адміністрації про виселення;

за апеляційною скаргою Дарницького
районного управління Головного
управління МВС України в м. Києві,
поданою представником Мельник
Вікторією Володимирівною

на рішення Дарницького районного
суду м.Києва від 04 серпня 2014 року

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Дарницького районного суду
м.Києва від 04.08.2014 року в задоволенні
позову Дарницького РУГУ МВС України в
м. Києві до ОСОБА_3, неповнолітнього
ОСОБА_4, законним представником якого є
ОСОБА_3 про виселення з гуртожитку
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
Мельник В.В., діючи в інтересах
Дарницького РУГУ МВС України в м.
Києві,подала апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення по суті позовних
вимог. Посилається на незаконність
ухваленого судом рішення, неналежну
оцінку наявних в матеріалах справи
доказів, невідповідність висновків
суду фактичним обставинам справи,
порушення судом норм матеріального
права.

Помилковим, на думку апелянта, є
висновок суду про те, що відповідачка є
одинокою особою, якапроживає в спірній
кімнаті разом з неповнолітнім сином
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, а вимоги позивача є
необґрунтованими і не підлягають
задоволенню. Апелянт зазначає, що
документів, які б підтверджували
статус одинокої матері, зокрема жінка,
яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві
про народження дитини якої відсутній
запис про батька дитини або запис про
батька зроблено в установленому
порядку за вказівкою матері, та
свідоцтво про смерть батька (запис про
батька зроблено в установленому
порядку за вказівкою матері) -
відповідачем суду не надано, та судом
таких обставин не встановлено. Також,
судом не досліджено заяву ОСОБА_3 від
07.10.2005 року про надання окремої кімнати
для проживання (проживала разом із
своєю матір'ю ОСОБА_6 (кімнат. 75), яка
перебувала в трудових відносинах з
підприємством (ліквідованим) та не
підлягає виселенню, згідно вимог ст.125
ЖК.). Крім того, не враховано доводів
представника позивача, що Дарницьке РУ
ГУМВС України в місті Києві у зв'язку з
напругою, яка створилася щодо
забезпечення житлом працівників ОВС,
зокрема Дарницького РУ, які проживають
в гуртожитках підприємств та
організацій не підпорядкованих ГУМВС
України в м. Києві та районного
управління відповідно до
затвердженого першим заступником
начальника ГУМВС України в місті Києві
15.06.2006 року «Плану заходів по усуненню
соціальної напруги щодо забезпечення
житлом працівників ОВС, які проживають
в гуртожитках підприємств та
організацій не підпорядкованих ГУМВС
України в м. Києві» прийняло рішення
про виселення осіб, які не перебувають
у трудових відносинах з нашою
установою та інших осіб, які проживають
у відомчому гуртожитку з порушенням
порядку вселення, яке судом взагалі не
досліджувалося як доказ на підставу
своїх вимог щодо виселення
відповідачів.Судом не встановлено, що
відповідач не перебуває в трудових
відносинах із позивачем - Дарницьким РУ
ГУМВС України в місті Києві. Тобто, при
ухвалені рішення судом порушено норми
матеріального права, не застосовано
закон який підлягав застосуванню,
зокрема п.п. 2 Положення про гуртожитки,
затвердженого Постановою Ради
Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208
«Про затвердження примірного
положення про гуртожитки» та ст. 109, 127,132
Житлового кодексу Української СРР.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача МельникВ.В.
підтримала подану апеляційну скаргу в
повному обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Відповідач ОСОБА_3,
представник Служби у справах дітей
Дарницької РДА в м.Києві в судове
засідання не з'явились, про час та місце
розгляду справи повідомлялась
відповідно до вимог закону. Від Служби
у справах дітей Дарницької РДА в
м.Києві надійшов лист з проханням
розгляду справи за відсутності їхнього
представника у зв'язку із зайнятістю в
іншій судовій справі.

Неявка вказаних осіб в судове
засідання не унеможливлює
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла до
висновку про можливість розгляду
справи за їх відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
відхиленню.

Як вбачається з розпорядження
представника Президента України про
передачу гуртожитку комерційного
центру «Альтернатива» на баланс РУВС
№575 від 09.12.1994 року та довідки
Начальника Дарницького РУГУ МВС
України в м. Києві, позивач є
балансоутримувачем гуртожитка по
АДРЕСА_1.

Як пояснювала суду першої інстанції
ОСОБА_3, вона з 1983 року проживає в
спірному гуртожитку разом зі своїми
батьками, а в 1990 році в установленому
законом порядку вона була
зареєстрована в спірному гуртожитку як
ОСОБА_3, що підтверджується даними
паспорт. В жовтні 2005 року вона
зареєструвала шлюб і змінила прізвище
на «ОСОБА_3», а в 2006 році у неї народився
син ОСОБА_5, який постійно проживає з
нею в кімнаті НОМЕР_1 гуртожитку, що
підтверджується заявою та довідкою.
Відповідач також зазначала про те, що
вона розірвала шлюб з ОСОБА_9

Як вбачається з постанови державного
виконавця органу державної виконавчої
служби Дарницького РУЮ в м. Києві про
відкриття виконавчого провадження від
15.02.2013 року, в 2013 році у відповідача
виникла заборгованість по оплаті
житлово-комунальних послуг в розмірі
12770 грн., яка в 2014 році була погашена, що
не заперечувалось сторонами по справі
(а.с.13).

Таким чином, відповідач та її
неповнолітній син на законній підставі
поселились до зазначеного гуртожитку.

Позивач звернувся до суду з позовом про
виселення відповідачів з кімнати
НОМЕР_1 гуртожитку по АДРЕСА_1 без
надання іншого житла. Посилався на те,
що вказаний гуртожиток знаходиться на
балансі позивача, а відповідач у 2005р.
без отримання спеціального ордеру
незаконно вселилась в кімнату НОМЕР_1
гуртожитку, де з 2006р. став проживати і
її син ОСОБА_4. Стверджував, що в травні
2014р. відповідачі були письмово
попереджені про необхідність
виселення, але продовжують проживати в
гуртожитку, чим порушують права
позивача.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про необхідність відмови в задоволенні
заявлених Дарницьким РУГУ МВС України
в м. Києві позовних вимог і колегія
суддів погоджується з таким висновком
суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 109 ЖК України,
виселення із займаного жилого
приміщення допускається з підстав
встановлених законом, ст. 132 ЖК України
передбачено підстави виселення з
гуртожитку.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.19
Закону України «Про забезпечення
реалізації житлових прав мешканців
гуртожитків» забороняється виселення,
переселення та відселення мешканців
гуртожитків, на яких поширюється дія
цього Закону, без попереднього надання
їм (їх сім'ям ) іншого житла, придатного
для постійного проживання людей, крім
випадків, передбачених частиною другою
цієї статті.

Виселення, переселення чи
відселення громадян з гуртожитків
відповідно до цього Закону
допускається лише у випадку визнання
гуртожитку таким, що перебуває в
аварійному стані або в стані,
непридатному для проживання людей, на
підставі рішення, прийнятого
відповідно до ч.1 ст.20 цього Закону.

Таким чином, встановивши що
відповідачі власного житла не мають, на
законних підставах вселились до
гуртожитку, більше п'яти років
зареєстровані в ньому та проживають до
теперішнього часу, суд дійшов висновку
про те, що останні не можуть бути
виселені без надання іншого жилого
приміщення. При цьому не має значення є
відповідач одинокою матір'ю, чи ні.

Враховуючи те, що позовні вимоги
заявлені про виселення відповідачів
без надання іншого житла, суд першої
інстанції дійшов правомірного
висновку про їх необґрунтованість і
відсутність правових підстав для їх
задоволення.

Отже, твердження апелянта про
незаконність та необґрунтованість
ухваленого рішення, неповне та не
всебічне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, неналежну оцінку
наявних в матеріалах справи доказів,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
та неправильне застосування судом норм
матеріального права, на думку суду є
необґрунтованими, а обставини, на які
він посилається - недоведеними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами по справі, оскільки
доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Справу було розглянуто судом на
підставі встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи та
належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону. Підстав для
його скасування з мотивів, викладених в
апеляційній скарзі, колегія не
знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313,
314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Дарницького
районного управління Головного
управління МВС України в м. Києві,
подану представником Мельник
Вікторією Володимирівною відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
м.Києва від 04 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:

Судді: