Справа №737/979/14-ц
Провадження №2/737/309/14
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2014 року

смт.Куликівка

Куликівський районний суд
Чернігівської області в складі:

головуючого
судді - Войтеха О.І.

з участю секретаря - Юрченко
М.М.

заслухавши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, який зареєстрований за
адресою: АДРЕСА_1; а проживає за адресою:
АДРЕСА_2, м.т. НОМЕР_3;

до відповідача:

ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, яка зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_1, та проживає за
адресою: АДРЕСА_3, м.т. НОМЕР_4 ;

третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:

Куликівського районного сектору
Управління Державної міграційної
служби України в Чернігівській
області, місцезнаходження: 16300
Чернігівська область смт Куликівка
вулиця Щорса 93;

третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:

Служби у справах дітей Куликівської
районної державної адміністрації,
місцезнаходження: 16300 Чернігівська
область смт Куликівка вулиця Пирогова
5-а.

про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, де, після уточнення позовних
вимог, просить визнати ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5,
такими, що втратили право користування
жилим будинком АДРЕСА_4 та стягнути із
відповідача на його користь судовий
збір у сумі 243 гривні 60 копійок, витрати
на правову допомогу в розмірі 500
гривень, а також повернути надлишково
сплачені 250 гривень судового збору,
сплаченого відповідно до квитанції
№7194.553.1 від 18.08.2014 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач
повідомив, що 02.03.1991 року відповідно до
договору дарування отримав у власність
будинок АДРЕСА_4. 18.08.2007 року він
зареєстрував шлюб з відповідачкою, від
якого мають дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.
Позивач зареєстрував їх в своєму
будинку. Відносини в сім'ї погіршились,
тому з вересня 2013 року вони припинили
підтримувати шлюбні стосунки і
відповідачка, забравши свої речі, разом
з сином переїхала проживати в інше
місце. 27.08.2014 року їх шлюб було
розірвано в судовому порядку. В
добровільному порядку відповідачка,
разом з дитиною, знятися з
реєстраційного обліку відмовилась, що
позбавляє його можливості отримати
субсидію та інші види соціальної
допомоги, а також розпоряджатися
майном на власний розсуд. Маючи намір
звернутися до суду з позовною заявою,
він, 18.08.2014 року по квитанції №7194.553.1
сплатив судовий збір у сумі 250 гривень,
а також оплатив адвокату правову
допомогу сумою 500 гривень. В
послідуючому, не скориставшись
квитанцією про сплату судового збору в
сумі 250 гривень, повторно сплатив
судовий збір у рекомендованій сумі 243
гривні 60 копійок, а квитанцію
використав при подачі позовної заяви.
При викладених обставинах вважає за
необхідне визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що
втратили право користування жилим
будинком АДРЕСА_4 та відшкодувати йому
за рахунок відповідача сплачені:
судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок,
і витрати на правову допомогу в розмірі
500 гривень. Вважає можливим повернути
йому надлишково сплачені 250 гривень
судового збору, сплаченого відповідно
до квитанції №7194.553.1 від 18.08.2014 року.

В судовому засіданні позивач підтримав
свої вимоги і просив їх задовольнити.
Представник позивача підтримав вимоги
свого довірителя.

Відповідачка вимоги позивача не
визнала, вважає що вони задоволеню не
підлягають, оскільки є
необгрунтованими, і повідомила, що
дійсно з 18.08.2007 року перебувала у
зареєстрованому шлюбі з позивачем, від
якого народилася дитина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_5. Позивач до шлюбу мав у
власності будинок АДРЕСА_4, де
зареєстрував її з дитиною та проживав з
ними однією сімєю до листопада 2013 року.
З часом відносини в сім'ї погіршились,
тому з вересня 2013 року вони припинили
підтримувати шлюбні стосунки, затим
позивач вигнав її з дитиною з будинку,
поміняв замок, а в будинок поселив
незнайомих людей. Вона з сином стала
проживати у батьків без реєстрації.
27.08.2014 року їх з позивачем шлюб було
розірвано в судовому порядку.
Відповідач бажає продати будинок, а
тому став вимагати щоб вона з дитиною
знялася із реєстрації. Вона
відмовилася в добровільному порядку
знятися з реєстраційного обліку,
оскільки це позбавить її і дитину
користуватися сільською школою, а
також іншими соціальними послугами,
які надаються за місцем реєстрації.
Вона не має іншого житла і позбавлена
можливості зареєструватися за іншою
адресою. Вважає, що дитина не може бути
позбавленою права користування житлом,
а тим більше визнання такою особою, що
втратила право користування жилим
приміщенням, оскільки і дитина і вона
була відсутня за місцем реєстрації з
поважних причин, а саме: позивач не
допускав їх у будинок.

Представник відповідачки підтримав
заперечення своєї довірительки та
просить відмовити позивачу в
задоволенні його вимог.

Від представника третьої особи -
Куликівського районного сектору
Управління Державної міграційної
служби України в Чернігівській області
надійшла письмова заява з проханням
розглядати справу у відсутність їх
представника. Заперечення на позов не
надходили.

Від представника третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Служби у справах дітей
Куликівської районної державної
адміністрації надійшла письмова заява
з проханням розглядати справу у
відсутність їх представника. Вважає за
неможливе визнати малолітню дитину
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування жилим приміщенням,
оскільки це суперечить інтересам
малолітньої дитини та призведе до
порушення її житлових прав.

Заслухавши позивача та його
представника, відповідачку та її
представника, розглянувши письмові
заяви представників третіх осіб, а
також дослідивши матеріали справи, суд,
врахувавши, що вимога позивача в
частині повернення перевищеної суми
сплаченого судового збору задоволена
ухвалою суду, доходить до висновку, що
решта позовних вимог задоволенню не
підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач є власником будинку АДРЕСА_4.
18.08.2007 року він зареєстрував шлюб з
відповідачкою, від якого мають дитину
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5. Після укладення
шлюбу позивач зареєстрував
відповідачку, а затим їх дитину у
своєму будинку, де проживав з ними
однією сімєю до листопада 2013 року. З
часом відносини в сім'ї погіршились,
тому сторони з вересня 2013 року
припинили підтримувати шлюбні
стосунки, а затим відповідачка з
дитиною вибула з даного домоволодіння.
Виселення відбулося за наполягання
позивача, який поміняв замок, а в
будинок поселив незнайомих людей.
Відповідачка з сином стала проживати у
батьків без реєстрації. 27.08.2014 року їх з
позивачем шлюб було розірвано в
судовому порядку. Відповідачка і її
дитина не могла вселитися в
домоволодіння позивача з поважних
причин, оскільки позивач фізично
перешкоджав їх вселенню. Позивач бажає
відчуждити будинок, а тому приймає
заходи для зняття відповідачки та її
дитини з реєстрації. Його посилання на
те, що він позбавлений права на
користування пільгами не відповідає
дійсності, оскільки позивач не має
права на пільги. Разом з тим зняття
малолітньої дитини з реєстрації
ущемлює її конституційні права на
освіту, медичну допомогу і т.п.

Виходячи з того, що будинок належить
позивачу на праві приватної власності,
то до спірних правовідносин, що
склалися між сторонами підлягає
застосовуванню норма ст. 405 ЦК України,
частиною 2 якої передбачено, що член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

З жовтня 2013 року позивач та
відповідачка припинили підтримувати
шлюбні стосунки, позивач зловживав
спиртними напоями та вчиняв сварки і
відповідачка разом з дитиною змушена
виїхати із спірного будинку на
тимчасове проживання в будинок
АДРЕСА_3, який належить її батькам.
Позивач змінив замки в будинку та
заселив квартирантів, що вказує на те,
що він своїми діями заважає праву
проживання і таку відсутність
відповідачів не можна визначати як
відсутність без поважних причин.

Відповідно до частини 1 статті 160 СК
України місце проживання дитини, яка не
досягла десяти років, визначається за
згодою батьків. Частиною 1 ст. 161 СК
України визначено, що якщо мати та
батько, які проживають окремо, не
дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитина, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Оскільки, спір між сторонами стосовно
визначення місця проживання дитини не
вирішувався компетентним органом, суд
вважає, що дитина може проживати як з
батьком так і з матір'ю.

Відповідно до ч. 3 ст. 155 СК України
батьківські права не можуть
здійснюватися в супереч інтересам
дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про
охорону дитинства» від 26.04.2001 року
№2402-III (із змінами і доповненнями) сім'я
несе відповідальність за створення
належних умов для дитини. Кожна дитина
має право на проживання в сім'ї разом з
батьками або в сім'ї одного з них та на
піклування батьків. Батько і мати мають
рівні права та обов'язки щодо своїх
дітей. Предметом основної турботи та
основним обов'язком батьків є
забезпечення інтересів своєї дитини.

Стаття 18 цього ж Закону передбачає, що
діти - члени сім'ї наймача або власника
жилого приміщення мають право
користуватися займаним приміщенням
нарівні з власником або наймачем.
Органи опіки та піклування зобов'язані
здійснювати контроль за додержанням
батьками або особами, які їх замінюють,
майнових та житлових прав дітей.

При цьому суд приймає до уваги, що
відповідачка не має власного житла,
тимчасово проживає з дитиною в будинку
своїх батьків, тому визнання її та
малолітнього сина позивача такими, що
втратили право користування жилим
приміщенням: будинком АДРЕСА_4,
суперечить інтересам малолітньої
дитини та призведе до порушення її
прав.

На момент розгляду справи дитина
проживає з відповідачкою, яка вчиняє
правочини від імені дитини, а тому
визнання відповідачки, такою, яка
втратила право користування житловим
приміщенням, унеможливлює вчиняти
будь-які дії від імені дитини із
зазначених питань.

Таким чином, суд приходить до висновку
що позовні вимоги є необґрунтованими
та такими, що задоволенню не
підлягають.

При винесенні рішення суд враховує
також, що позивач вимагає визнати
ОСОБА_3 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, в
той час як він не залучений до участі у
справі в якості відповідача.

При відмові у задоволенні позовних
вимог судовий збір та витрати на
правову допомогу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 29, 405 ЦК України, ст.ст. 155, 160, 161
Сімейного кодексу, Закону України «Про
охорону дитинства», а також ст. ст. 3, 5, 6,
7, 8, 10, 15, 129-130, 174, 213-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його
позовних вимог.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області. Апеляційна скарга на рішення
суду подається апеляційному суду
через суд першої інстанції протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя Куликівського

районного суду
О.І. Войтех