Провадження № 2/750/2293/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд м.
Чернігова в складі:

головуючого судді - Карапута Л.В.,

при секретарях- Руденок В.О.,
Молодшій А.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_2, відповідача та її представника
ОСОБА_3, третьої особи - приватного
нотаріуса Чернігівського міського
нотаріального округу Чернігівської
області ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання заповіту
недійсним,

третя особа - приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального
округу Чернігівської області ОСОБА_4,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з
позовом до відповідача та просить
визнати недійсним заповіт його батька
ОСОБА_7 на користь відповідача ОСОБА_6
від 04.02.2013 року, мотивуючи вимоги тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько. Після
його смерті відкрилася спадщина, яка
складається з квартири АДРЕСА_1. 04.02.2013
року ОСОБА_7 склав заповіт, згідно якого
покійний все своє майно заповів ОСОБА_6
Даний заповіт підписала інша особа,
незважаючи на те, що заповідач, хоча й
хворів, але був письменним і вільно
володів правою рукою, його
безпорадність стану не була
встановлена, тобто заповіт було
посвідчено з порушенням ч.2 ст. 1247 ЦК
України. Крім того, заповіт було
складено за 5 днів до смерті, під час
тяжкої хвороби заповідача, який, будучи
залежним від відповідача, яка
допомагала йому, був в стані, коли міг
вчинити правочин проти своєї
справжньої волі, оскільки дійсне його
бажання було залишити всю квартиру
своєму синові, тобто позивачу, про що
він неодноразово розповідав йому та
родичам, в зв»язку з чим просив визнати
заповіт недійсним.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала позовні вимоги.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні позов не визнали
мотивуючи тим, що відповідач та ОСОБА_7
прожили разом 28 років однією сім'єю без
укладання шлюбу, разом вели спільне
господарство. Син позивача у справі
останній раз приїздив близько шести
років до смерті батька. Протягом
останнього року життя ОСОБА_7 хворів, у
2012 році переніс важку операцію,
приблизно з вересня 2012 року почав
відчувати погіршення самопочуття, його
хвороба швидко прогресувала, у зв'язку
з чим він вирішив скласти заповіт на
користь відповідача. Під час укладання
заповіту перебував в лежачому стані,
права сторона була паралізована, права
рука у нього була як тряпка, але він все
розумів, голова в нього працювала
добре, він розумів значення своїх дій.
Останні роки позивач майже не
цікавився життям свого батька - дуже
рідко телефонував і коли ОСОБА_7 помер,
не був присутнім на його похоронах. Всі
витрати по організації похорону та
поминальних обідів лягли на
відповідача.

Третя особа приватний нотаріус
Чернігівського міського нотаріального
округу Чернігівської області ОСОБА_4 в
судовому засіданні просила у
задоволенні позову відмовити та
пояснила, що 4 лютого 2013 року до неї
звернулась відповідач ОСОБА_6 з
проханням виїхати за адресою
проживання заповідача ОСОБА_7 за його
проханням, оскільки останній не може
самостійно з'явитися до нотаріальної
контори у зв'язку з хворобою, даний
виклик був зафіксований у Журналі
обліку викликів нотаріуса для вчинення
нотаріальних дій поза приміщенням
державної нотаріальної контори. 04.02.2013
року нею був здійснений виїзд за
адресою проживання ОСОБА_7, останній
перебував у лежачому стані, мав вигляд
хворої людини, у зв'язку з чим нотаріус
запитала його хто він, чи знає він
жінку, яка здійснила виклик та для чого
він викликав нотаріуса, на що він
відповідав чітко, однак повільно,
розповів як його звуть, що він
знаходиться в хворому стані, дуже
слабкий, не може самостійно
пересуватись, а тому викликав
нотаріуса додому, зазначив що ОСОБА_6
його жінка, він хоче скласти заповіт на
її ім'я та на запитання, що саме він хоче
заповісти, відповів «все». Встановивши
особу заповідача ОСОБА_7 за паспортом
та визначивши обсяг його цивільної
дієздатності в результаті проведеної
розмови, яка унеможливлювала сумніви
щодо дійсних його намірів скласти
заповіт на ім'я ОСОБА_6, нотаріусом були
здійснені висновки про те, що ОСОБА_7
розуміє значення своїх дій, їх правові
наслідки, його волевиявлення є вільним,
та його дії не вчиняються проти його
справжньої волі внаслідок
застосування до нього фізичного чи
психічного тиску з боку другої сторони.
Також нотаріусом була роз'яснена
ОСОБА_7 процедура посвідчення заповіту
та вимоги статті 1247 Цивільного кодексу
України, на що він пояснив про
неможливість підписання та прочитання
заповіту, оскільки є дуже хворою
людиною, відчуває слабкість не тільки
всього тіла, а і зору, його права рука
нерухлива, оскільки ручку він не міг
тримати в руках, про що вона
пересвідчилася, давши йому можливість
написати що небудь на листку паперу.
Того ж дня, 4 лютого 2013 року на вимогу
ОСОБА_7 щодо посвідчення заповіту при
свідках від його імені із залученням
особи, яка буде підписувати за нього
заповіт на дому, нотаріусом був
здійснений повторний виїзд за місцем
проживання заповідача для посвідчення
заповіту разом зі свідками ОСОБА_8,
ОСОБА_9 та ОСОБА_10 При посвідчені
заповіту від імені ОСОБА_7 свідкам та
особі, яка мала підписувати заповіт
замість заповідача, було роз'яснено
зміст ст. 1255 ЦК України, заповідачу було
роз'яснено зміст ст. 1241 ЦК України про
право на обов'язкову частку у спадщині
та зміст ст. 1307 ЦК України щодо
нікчемності заповіту на майно, яке є
предметом спадкового договору.

Текст заповіту до його підписання
ОСОБА_10, за дорученням заповідача, в
присутності його та нотаріуса,
зачитаний уголос запрошеними ним
свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_9, після чого
заповідач підтвердив дійсність своїх
намірів, сказавши про це уголос, свідки
ж в свою чергу підтвердили наміри
заповідача, викладені в заповіті. Після
чого текст заповіту за дорученням
заповідача, в присутності нотаріуса та
свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, був
підписаний ОСОБА_10 та свідками.

При цьому, свідки підтвердили про
те, що вони не є спадкоємцями за
заповітом, членами сім'ї та близькими
родичами спадкоємця за заповітом.

Третя особа Перша Чернігівська
державна нотаріальна контора в судове
засідання не з»явилася, до суду подала
клопотання про розгляд справи без
участі представника.

Заслухавши пояснення, допитавши
свідків ОСОБА_11, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_12 та ОСОБА_8, дослідивши матеріали
справи, суд вважає позовні вимоги
такими, що не підлягають задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про
смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

04 лютого 2013 року ОСОБА_7 склав
заповіт, згідно якого призначив
спадкоємцем всього свого майна ОСОБА_6

Відповідно до ст. 1233 ЦК України
заповітом є особисте розпорядження
фізичної особи на випадок смерті. Це
односторонній правочин, який
вважається дійсним після того, як
заповідач в установленому порядку і в
належній формі виявить свою волю та на
нього розповсюджуються загальні
положення про правочин.

Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203
цього Кодексу. Частина 3 цієї статті
передбачає, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до положень ст. 203
ЦК України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства,
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі тощо.

Нотаріуси посвідчують заповіти
фізичних осіб з повною цивільною
дієздатністю, складені відповідно до
вимог законодавства України і особисто
подані нотаріусу, а також забезпечують
державну реєстрацію заповітів у
Спадковому реєстрі відповідно до
порядку, затвердженого Кабінетом
Міністрів України.

Згідно зі статтею 1248 Цивільного
кодексу України нотаріус посвідчує
заповіт, який написаний заповідачем
власноручно або за допомогою
загальноприйнятих технічних засобів.

Якщо заповідач через фізичні вади
не може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватися
при свідках. У такому разі присутність
не менше як двох свідків при
посвідченні заповіту є обов'язковою.

Частиною першою статті 1253 ЦК
України передбачено можливість
посвідчення заповіту при свідках на
бажання заповідача. Свідки, при яких
посвідчено заповіт, зачитують його
вголос та ставлять свої підписи на
ньому. Відомості про особу свідків
заносяться у текст заповіту.

Відповідно до статті 1257 ЦК
України заповіт, складений особою, яка
не мала на це права, а також заповіт,
складений з порушенням вимог щодо його
форми та посвідчення, є нікчемним.

За позовом заінтересованої особи
суд визнає заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі.

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 статті
1248 Цивільного кодексу України та п.п. 1.11
п. 1 глави 3 розділу II Порядку вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
затвердженого наказом Міністерства
юстиції від 22.02.2012 № 296/5 (надалі
Порядку), якщо заповідач через фізичні
вади не може сам прочитати заповіт,
посвідчення заповіту має відбуватись
при свідках. Частина 2 статті 1253
Цивільного кодексу України визначає,
що присутність у цьому випадку не менше
двох свідків є обов'язковою.

Відповідно до абзацу 2 ч. 2 статті
1247, ч. 4 статті 207 Цивільного кодексу
України, п.п 1.8 п. 1 глави 3 розділу II та п.
5 глави 9 розділу І Порядку, якщо фізична
особа унаслідок фізичної вади, хвороби
або з буд-яких інших причин не може
власноручно підписати документ
(заповіт), то за її дорученням у її
присутності та в присутності нотаріуса
цей документ(заповіт) може підписати
інша особа. Про причини, з яких фізична
особа, яка звернулась за вчиненням
нотаріальної дії, не змогла підписати
документ, зазначається у тексті
документу та в посвідчувальному
написі.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 44
Закону України "Про нотаріат" в окремих
випадках, коли громадянин не може
з'явитися в приміщення, яке є робочим
місцем приватного нотаріуса,
нотаріальна дія може бути вчинена поза
вказаним приміщенням та відповідно до
п. 3 глави 1 розділу 1 Порядку в таких
випадках у посвідчувальному написі та
в реєстрі для реєстрації нотаріальних
дій зазначається місце вчинення
нотаріальної дії із зазначенням
адреси, а також причин, з яких
нотаріальна дія була вчинена поза
вказаним приміщенням.

В судовому засіданні свідки
ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили
пояснення нотаріуса про дотримання під
час посвідчення заповіту процедури
такого посвідчення, показали, що текст
заповіту до його підписання ОСОБА_10, за
дорученням заповідача, в присутності
нотаріуса, зачитаний уголос
запрошеними ним свідками ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, після чого ОСОБА_7 підтвердив
дійсність своїх намірів, сказавши про
це уголос, свідки ж в свою чергу
підтвердили наміри заповідача,
викладені в заповіті, після чого текст
заповіту за дорученням заповідача, в
його присутності, нотаріуса та свідків
був підписаний ОСОБА_10 та свідками
ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Заповіт зареєстрований в Реєстрі
для реєстрації нотаріальних дій від 4
лютого 2013 року за реєстровим №41.

Згідно висновку комісійної
судово-медичної експертизи №205 від
22.09.2014 року визначено, що відсутні
медичні дані стверджувати про
наявність захворювань та стану
здоров»я ОСОБА_7, за яких він однозначно
не міг би на момент складання заповіту,
власноруч його підписати, та додатково
написати «Мною прочитано вголос і
власноручно поставлений підпис», тобто
можливість здійснення ним
вищевказаний дій не виключається.

Згідно наданої на комісійну
судово-медичну експертизу медичної
документації, станом на 04.02.2013 року у
громадянина ОСОБА_7 малися
захворювання: хронічний гастрит,
виразкова хвороба 12-ти палої кишки,
розповсюджений остеохондроз переважно
попереково-крижового відділу хребта,
ішемічна хвороба серця, дифузний
кардіосклероз, симптоматична
гіпертензія, серцева недостатність ІІ
ступеня, дифузна гіперплазія
передміхурової залози ІІ-ІІІ ступеня з
повною міхуровою затримкою сечі, стан
після лапоскопічної холецистектомії,
виразкова хвороба підшкірних вен
нижніх кінцівок, крім того відповідно
до записів, що маються в ксерокопії
направлення на МСЕК від 01.08.2002 року
згідно опису окуліста у нього мала
місце міома слабкого ступеню,
гіпертонічна ангіопатія сітківок обох
очей (гострота зору правого ока складає
бе корекції 0,3, гострота зору лівого ока
без корекції 0,5). Комісія експертів не
виключає можливості, що з наявними
переліченими вище захворюваннями він
не був позбавлений можливості
прочитати та поставити свій підпис на
момент укладення заповіту 04.02.2013 року.

Отже висновок судової експертизи
не містить чітких і однозначних
висновків проте, чи міг ОСОБА_7 на
момент укладення заповіту із наявними
захворюваннями прочитати та поставити
свій підпис. Крім того, у висновку не
вказано про абсолютну спроможність
учасника правочину в момент складання
заповіту прочитати та поставити свій
підпис, що саме по собі не є підставою
для визнання складеного в такому стані
заповіту недійним.

Разом з тим, ч. 6 ст. 147 ЦПК України
передбачено, що висновок експерта для
суду не є обов»язковим і оцінюється
судом за правилами встановленими ст. 212
цього Кодексу. Стаття 212 ЦПК України
зазначає, що жоден доказ не має для суду
наперед встановленого значення. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв»язок
доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні також були
допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12
Свідок ОСОБА_11 пояснила суду, що була
дільничним лікарем ОСОБА_7, стан його
здоров»я погіршився з кінця листопада
2012 року, а в лютому місяці 2013 року він
був в тяжкому стані, але завжди був в
свідомості, завжди впізнавав та
відповідав на всі питання під час
спілкування. Свідок ОСОБА_12 пояснив
суду, що руки померлий ОСОБА_7 не
піднімав в зв»язку з тяжким станом
здоров»я, читати він також нічого не
читав.

Таким чином, враховуючи те, що в
матеріалах справи відсутні докази
того, що заповіт було складено з
порушенням вимог законодавства
України щодо його форми та
нотаріальної процедури посвідчення,
беручи до уваги те, що на підставі
оцінки наданих доказів судом
встановлено, що заповіт було складено
та посвідчено 04 лютого 2013 року у
присутності свідків, відповідно до
вимог Закону України «Про нотаріат»,
підстав для визнання заповіту
недійсним в даному випадку немає, у
зв'язку з чим в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 88, 209, 212, 213,
215, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

в задоволенні позову ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про визнання заповіту
недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області.

Апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня проголошення в порядку ч. 1 ст. 294 ЦПК
України.

Суддя
Л.В. Карапута