У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія» «Автомобільні дороги України», Служби автомобільних доріг у Донецькій області, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою Служби автомобільних доріг у Донецькій області на рішення апеляційного суду Донецької області від 4 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 січня 2011 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася на ділянці 600м+220 км автодороги Маріуполь-Донецьк, завдано шкоду автомобілю «Suzuki SX 4», державний номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_5, яким керувала ОСОБА_3 Постановою Володарського районного суду Донецької області від 21 березня 2011 року ОСОБА_4 як особу, відповідальну за стан 197-221 км автодороги Слов'янськ-Донецьк-Маріуполь, притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП. ОСОБА_3 вважає винним у завданні шкоди працівника дочірнього підприємства «Донецькийоблавтодор» ОСОБА_4, який не вжив своєчасно заходів з ліквідації ожеледиці, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Автомобільна дорога Слов'янськ-Донецьк-Маріуполь знаходиться на балансі Служби автомобільних доріг у Донецькій області. Ураховуючи викладене, просила стягнути у солідарному порядку з відповідачів на відшкодування майнової шкоди 54 019,33 грн та 10 000 грн - у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ворошилівського районного суду м. Донецька від 15 липня 2013 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 4 листопада 2013 року рішення Ворошилівського районного суду м. Донецька від 15 липня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто зі Служби автомобільних доріг у Донецькій області на користь ОСОБА_3 54 019,33 грн на відшкодування майнової шкоди та 1 000 грн - у відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення апеляційного суду Донецької області від 4 листопада 2013 року, залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 23 січня 2011 року ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Suzuki SX 4», державний номер НОМЕР_1, у районі ділянки 600м+220км автодороги Слов'янськ-Маріуполь-Донецьк потрапила на слизьку ділянку дороги, унаслідок чого автомобіль став некерованим та перекинувся і зазнав механічних пошкоджень; розмір майнової шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, складає 54 019,33 грн.

Постановою Володарського районного суду Донецької області від 21 березня 2011 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 140 КпАП України, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу за незабезпечення обробки ділянки 220 км автодороги Слов'янськ-Донецьк-Маріуполь від ожеледиці, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду за участю зазначеного автомобіля.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що станом на час дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 працював старшим прорабом філії Маріупольського Дочірнього підприємства «Донецький облавтодор» та був особою, відповідальною за утримання ділянки, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода.

Власником пошкодженого транспортного засобу є ОСОБА_5, якому позивач відшкодувала завдану майнову шкоду у сумі 54 019,33 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування лише у разі, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Таким чином, частиною 2 статті 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв'язку із наявністю вини іншої особи або у зв'язку із дією об'єктивних обставин).

Будь-яка майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала, в повному обсязі. Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст. 1166 ЦК України необхідно довести наступні факти: неправомірність поведінки особи, тобто будь-якої поведінки, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; наявність шкоди: втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності вини відповідачів у заподіянні позивачу майнової та моральної шкоди унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що неналежне утримання та ремонт автомобільних доріг Службою автомобільних доріг у Донецькій області перебуває у причинному зв'язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля під керуванням позивача, тому відшкодування шкоди повинно здійснюватися саме цією юридичною особою.

З такими висновками суду апеляційної інстанції колегія судів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ повністю погодитись не може.

Частиною 3 статті 14 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_141/ed_2014_06_03/pravo1/T335300.html?pravo=1> і частиною 1 статті 16 Закону України "Про дорожній рух" <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_172/ed_2014_06_03/pravo1/T335300.html?pravo=1> визначено, що учасники дорожнього руху мають права на безпечні умови дорожнього руху, на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху. Водій має право на відшкодування збитків, завданих внаслідок невідповідності стану автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів вимогам безпеки руху.

Згідно із ст. 9 Закону України "Про дорожній рух" <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_79/ed_2014_06_03/pravo1/T335300.html?pravo=1> до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ним органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішенням судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про дорожній рух" <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_251/ed_2014_06_03/pravo1/T335300.html?pravo=1> власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Судами установлено, що у Донецькій області органом державного керування автомобільними дорогами загального користування є Служба автомобільних доріг у Донецькій області, у власності якої перебувають всі автомобільні дороги загального користування області.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1766/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ст. ст. 57 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1819/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 58 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1820/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_06_04/pravo1/T041618.html?pravo=1> суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

У запереченнях на апеляційну скаргу Служба автомобільних доріг України у Донецькій області посилалася на відсутність причинно-наслідкового зв'язку між шкодою, завданою позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та неправомірними, на думку позивача, діями відповідача, що є обов'язковою умовою для застосування положень ст. 1166 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844269/ed_2014_07_24/pravo1/T030435.html?pravo=1> з посиланням на докази, які підтверджують наявність на км 221+900 дорожніх знаків «ожеледиця», «слизька дорога» та «зона дії 5 км»; лист командира взводу з ОСП № 5 ДПС ДАІ УДАІ ГУМВС України в Донецькій області від 23 квітня 2012 року № 307 про відсутність адміністративних матеріалів щодо притягнення працівників Служби автомобільних доріг до адміністративної відповідальності у зв'язку з неналежним утриманням ділянки дороги, на якій сталася дорожньо-транспортна пригода; договір № 2-4 від 13 січня 2011 року з поточного ремонту та експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування Донецької області, яким встановлена відповідальність підрядника за технічний стан автодоріг, безпеку руху. Відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних фізичним або юридичним особам при виникненні дорожньо-транспортних пригод, пов'язаних з незадовільними дорожніми умовами, сторони у п. 7.3 договору визначили згідно з чинним законодавством, наголосивши при цьому, що ДП «Донецький облавтодор» несе відповідальність за незабезпечення безпеки дорожнього руху згідно діючих нормативів при виконанні підрядних робіт (послуг), якщо ці порушення виникли з вини підрядника та призвели до дорожньо-транспортної пригоди. Крім цього, Служба автомобільних доріг у Донецькій області просила суд дати оцінку довідці № 8760532, складеній Волновахським взводом ДПС при УДАІ про перевищення ОСОБА_3 встановленої швидкості, висновку № 1356 судово-автотехнічної експертизи від 29 травня 2013 року.

Зробивши висновок про те, що підставою для скасування судового рішення і часткового задоволення позову є неповнота з'ясування судом першої інстанції обставин справи, суд апеляційної інстанції не врахував, що норми процесуального права щодо повноти та всебічності розгляду справи (ст. 213 ЦПК України) поширюються як на судове рішення суду першої інстанції, так і на судове рішення суду апеляційної інстанції.

У разі встановлення судом апеляційної інстанції порушення судом першої інстанції вимог закону щодо повноти і всебічності розгляду справи, суд апеляційної інстанції зобов'язаний усунути ці недоліки і ухвалити рішення згідно з законом.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, на вказані положення закону уваги не звернув, не надавши належної правової оцінки наданим Службою автомобільних доріг у Донецькій області доказам, не взяв до уваги характер спірних правовідносин сторін, що випливає із встановлених обставин, та підстави позову. У порушення ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України, належним чином не перевірив заперечень на апеляційну скаргу стосовно відсутності причинно-наслідкового зв'язку між шкодою, заподіяною позивачу, та протиправною поведінкою Служби автомобільних доріг у Донецькій області, не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують доводи заперечень на апеляційну скаргу, і ухвалив рішення з такими порушеннями норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Ураховуючи викладене, рішення суду апеляційної інстанції на підставі ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року та розпорядження Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ територіальну підсудність даної справи слід визначити апеляційному суду Запорізької області.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Служби автомобільних доріг у Донецькій області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 4 листопада 2013 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Запорізької області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко Д.О.Остапчук В.О.Савченко