Справа №474/1031/14-ц 17.11.2014 17.11.2014 17.11.2014
Провадження №22-ц/784/3134/14
Головуючий у І інстанції Сорочан А.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
У Х В А Л А

іменем України

17 листопада 2014 року
м.
Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Самчишиної
Н.В.,

із секретарем судового засідання -
Харитоновою І.В.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

переглянувши у відкритому судовому
засіданні за апеляційною скаргою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» ухвалу Врадіївського
районного суду Миколаївської області
від 06 жовтня 2014 року про забезпечення
позову, постановлену у цивільній
справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Лізингова компанія «АвтоФінанс» про
визнання договору фінансового лізингу
недійсним та стягнення сплачених за
ним коштів, -

у с т а н о в и л а :

03 жовтня 2014 року ОСОБА_2 пред'явив до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«АвтоФінанс» (далі ТОВ «ЛК
«АвтоФінанс») зазначений позов, який
обґрунтовувала наступним.

10 вересня 2014 року він в простій
письмовій формі уклав з ТОВ «ЛК
«АвтоФінанс» договір фінансового
лізингу № 010716, предметом якого є
комбайн АКРОС 530 вартістю 700 000 гривень.

За його умовами, відповідач
зобов'язувався придбати у власність
предмет лізингу та передати його у
володіння та користування позивачу на
строк у 60 календарних місяців з моменту
підписання акту приймання - передачі
предмета лізингу, а він, у свою чергу,
сплатити 50% вартості комбайна до
підписання зазначеного акту, та ще 50 % -
згідно узгодженого сторонами графіку
під час користування ним.

Крім того, він повинен був сплатити
комісійну винагороду за організаційні
заходи, пов'язані з підготовкою та
укладенням договору, в розмірі 10%
вартості предмету лізингу, а також
комісію за передачу предмета лізингу у
розмірі 3% від його вартості.

Посилаючись на те, що зазначений
договір не відповідає вимогам чинного
законодавства щодо рівності прав
сторін за ним, просив визнати його
недійсним та стягнути з відповідача
сплачені ним реєстраційний платіж у
розмірі 70 000 гривень та комісію за
прийом платежів у розмірі 560 гривень.

Одночасно з позовною заявою, позивач
подав до суду заяву про забезпечення
позову, в якій просив накласти арешт на
грошові кошти в межах суми позовних
вимог, що належать ТОВ «ЛК «АвтоФінанс»
і знаходяться на рахунку № 3 в АТ
«Райффайзен Банк Аваль» МФО 380805
ідентифікаційний код юридичної особи
38104479, оскільки невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити та
зробити неможливим виконання рішення
суду.

Ухвалою Врадіївського районного суду
Миколаївської області від 06 жовтня 2014
року цю заяву було задоволено,
постановлено, накласти арешт на
рахунок № 3 в АТ «Райффайзен Банк
Аваль» МФО 380805 ідентифікаційний код
юридичної особи 38104479, який належить ТОВ
«ЛК «АвтоФінанс» в межах суми позовних
вимог.

ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» подало на цю
ухвалу апеляційну скаргу, в якій
просило її скасувати, оскільки вона
суперечить положенням чинного
цивільного та цивільно-процесуального
законодавства.

Апеляційну скаргу слід задовольнити
частково, оскаржену ухвалу суду 1
інстанції змінити, оскільки суд
ухвалив її без точного додержання норм
процесуального права, виклавши її
резолютивну частину в новій редакції.

Постановляючи оскаржену ухвалу про
забезпечення позову, районний суд
виходив з того, що протилежне - може
утруднити або, взагалі, зробити
неможливим виконання рішення суду по
даній справі, і, що обраний ним вид
забезпечення позову, може бути
застосований до даних правовідносин.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області не в повній мірі
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із статтями 151, 152 ЦПК України,
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову.

Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення.

Позов може забезпечуватися:

- накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб;

- забороною вчиняти певні дії;

- встановленням обов'язку вчинити
певні дії;

- забороною іншим особам
здійснювати платежі або передавати
майно відповідачеві чи виконувати щодо
нього інші зобов'язання;

- зупиненням продажу описаного
майна, якщо подано позов право
власності на це майно або про
виключення його з опису;

- зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа;

- передачею речі, яка є предметом
спору, на зберігання іншим особам.

Цей перелік не є вичерпним і у разі
необхідності, суд може застосувати й
інші види забезпечення позову, чи
кілька видів забезпечення позову.

Суд 1 інстанції дійшов вірного висновку
про те, що заява ОСОБА_2 підлягає
задоволенню, бо невжиття заходів
забезпечення позову може утруднити чи,
взагалі, зробити неможливим виконання
рішення суду по даній справі.

Так, під арештом грошових коштів - слід
розуміти операцію, що полягає в
обмеженні прав власника щодо
розпоряджання своїми грошовими
коштами, без зміни їх власника.

Арешт коштів буває двох видів:

· арешт коштів та інших цінностей,
що знаходяться на банківських рахунках
чи на зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

· арешт коштів, що перебувають у
касі юридичної особи або надходять до
неї.

Відповідно до статті 1074 Цивільного
кодексу України, обмеження прав
клієнта щодо розпоряджання грошовими
коштами, що знаходяться на його
рахунку, не допускається, крім випадків
обмеження права розпоряджання
рахунком за рішенням суду або в інших
випадках, встановлених законом, а також
у разі зупинення фінансових операцій,
які можуть бути пов'язані з
легалізацією (відмиванням) доходів,
одержаних злочинним шляхом, або
фінансуванням тероризму, передбачених
законом.

Забороняється накладати арешт на
кореспондентські рахунки банку,
оскільки арештовується не рахунок, а
кошти на ньому.

Арешт коштів як банківська операція
становить собою зупинення видаткових
операцій по рахунку (при цьому кошти, що
надходять на рахунок, продовжують
прийматися). У деяких випадках рахунок
з арештом можна закрити, проте сам
арешт залишатиметься.

Арешт виконується установою банку, в
якому відкрито рахунок, на підставі:

· постанови державного виконавця
(така постанова поширюється не тільки
на всі існуючі рахунки боржника, але й
на ті, що будуть відкриті ним у
майбутньому);

· судового рішення (рішення,
ухвали, постанови, наказу, виконавчого
листа суду);

· на інших законних підставах
(боротьба з відмиванням коштів і
фінансуванням тероризму, гарантування
вкладів фізичних осіб).

Арешт може бути накладений на всі
кошти, що є на всіх рахунках клієнта
банку, без зазначення конкретної суми,
або на суму, що конкретно визначена в
документі про арешт.

Арешт коштів триває до списання суми
боргу, або до зняття арешту за
постановою державного виконавця, за
постановою слідчого, а також за судовим
рішенням.

Одночасно слід зазначити, що тільки у
податковому законодавстві є двояке
розуміння поняття арешт грошових
коштів.

У першому випадку - це арешт коштів на
рахунках платника податків, - що і є
власне арештом коштів.

У другому випадку - це зупинення
власних видаткових операцій банку за
його рахунками, а також видаткових
операцій за рахунками юридичних або
фізичних осіб, що, виходячи із
характеру обмежень та правових
наслідків - помилково називають
арештом рахунків (ч.2 ст.59 закону «Про
банки і банківську діяльність» від
7.12.2000 №2121-ІІІ).

Виписане вище повністю узгоджується з
положеннями ст.ст. 1071 та 1074 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 20, 41, 87, 89, 91, 95
Податкового кодексу України, ст.ст. 3, 5,
11, 17, 50, 52, 55, 63 Закону України "Про
виконавче провадження", ст. 59 Закону
України "Про банки і банківську
діяльність", ст. 6 Закону України "Про
платіжні системи та переказ коштів в
Україні" і ст. 4 Закону України "Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень".

Як вбачається із матеріалів справи,
вимоги позивача носять майновий
характер і стосуються повернення
належних йому грошових коштів, які він
сплатив відповідачу в якості комісії
за організацію договору фінансового
лізингу.

Між тим, забезпечення позову
застосовується як гарантія
задоволення законних вимог позивача, а
умовою застосування заходів до
забезпечення позову є достатньо
обґрунтоване припущення, що невжиття
таких заходів може унеможливити або
утруднити виконання рішення по суті
позовних вимог.

За таких обставин, і з метою
забезпечення в майбутньому у разі
доведеності названих вимог позивача,
районний суд міг і повинен був
задовольнити заяву ОСОБА_2 і
забезпечити позов у вибраний тим
спосіб.

Проте, той на власний розсуд самочинно
змінив обраний позивачем спосіб
забезпечення позову (а.с. - 1-4) і замість
накладення арешту на грошові кошти, як
той просив, наклав арешт на рахунок ТОВ
«ЛК «АвтоФінанс», що суперечить і п.1 ч.1
ст.152, згідно якого накладення арешту
допускається на грошові кошти та інші
цінності, що знаходяться на рахунках, а
не на сам рахунок, так і виписаним вище
нормам, що є неприпустимим.

Оскільки, суд 1 інстанції наклав арешт
саме на рахунок, то зазначену ухвалу
слід змінити, виписавши її резолютивну
частину належним чином.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» задовольнити
частково.

Ухвалу Врадіївського районного суду
Миколаївської області від 06 жовтня 2014
року змінити, виклавши її резолютивну
частину в наступній редакції.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову
задовольнити.

Накласти арешт на грошові кошти у
розмірі 70 000 гривень, що знаходяться на
рахунку № 3, відкритому
товариством з обмеженою
відповідальністю «Лізінгова компанія
«АвтоФінанс», ідентифікаційний код
юридичної особи 38104479, в акціонерному
товаристві «Райффайзен Банк Аваль»,
МФО 380805.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і касаційному оскарженню
не підлягає.

Головуючий Судді: