СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/130/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

17.01.2014 року

Самарський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - Мірошниченко Н.В.

при секретарі - Седової А.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу,-

В С Т А
Н О В И В:

ОСОБА_1 (позивач) звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2 (відповідач) про
розірвання шлюбу. У позовній заяві та у
судовому засіданні позивач
посилається на те, що шлюб з
відповідачем було зареєстровано 10
серпня 2002 року відділом реєстрації
актів громадянського стану
Самарського районного управління
юстиції м.Дніпропетровська, актовий
запис № 248; від шлюбу мають малолітню
дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає з відповідачем. Сімейне життя
з відповідачем не склалось, між
подружжям виникали постійні сварки.
Позивач вважає, що родина розпалася
остаточно і не може бути відновлена,
просив шлюб розірвати (а.с.2).

Відповідач у судовому засіданні
17.01.2014р. позовні вимоги визнала, просила
шлюб розірвати (а.с.8).

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.

Так, відповідно до ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що сторони
знаходяться у шлюбі з 10 серпня 2002 року,
який було зареєстровано відділом
реєстрації актів громадянського стану
Самарського районного управління
юстиції м.Дніпропетровська, актовий
запис № 248 (а.с.3). Від шлюбу мають
малолітню дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1,
яка проживає з відповідачем та
знаходиться на її утриманні (а.с.4).

Сторони тривалий час не ведуть сумісне
господарство, не підтримують шлюбні
відносини. Їх сім'я розпалася з причини
несумісності характерів, постійних
сварок, які виникали між подружжям, що в
результаті послужило підставою до
того, що між сторонами були втрачені
почуття любові та поваги та призвело у
підсумку до остаточного розпаду сім'ї.
Після розірвання шлюбу дитина буде
проживати з відповідачем, про що
сторони дійшли згоди. Спір про розподіл
майна між сторонами відсутній.

Вказані обставини підтверджуються
поясненнями сторін у судовому
засіданні та у позовній заяві.

Статтями 21, 24 Сімейного кодексу України
встановлено, що шлюбом є сімейний союз
жінки та чоловіка, зареєстрований у
органі державної реєстрації актів
цивільного стану. Шлюб ґрунтується на
вільній згоді жінки та чоловіка.
Примушувати жінку та чоловіка до шлюбу
не допускається.

Відповідно ст. 110 Сімейного Кодексу
України позов про розірвання шлюбу
може бути пред'явлений одним з
подружжя.

Дотримуючись ст. 112 Сімейного Кодексу
України, при розгляді справи про
розірвання шлюбу суд з'ясовує фактичні
взаємини подружжя, дійсні причини
позову про розірвання шлюбу, бере до
уваги наявність дитини й інших
обставин життя чоловіка і жінки.

Суд постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам
дітей, що мають істотне значення.

З огляду на вищевикладене і приймаючи
до уваги те, що між сторонами втрачене
взаєморозуміння та почуття любові,
примирення та збереження
шлюбно-сімейних стосунків між
сторонами не можливе і суперечить
інтересам подружжя, враховуючи, що
сторони по справі наполягали на
розірванні шлюбу, суд дійшов висновку
про те, що сім'я сторін розпалася
остаточно, примирення бути не може і
шлюб підлягає розірванню.

Норма ст.113 СК України передбачає, що
особа, яка змінила своє прізвище у
зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право
після розірвання шлюбу надалі
іменуватися цим прізвищем або
відновити своє дошлюбне прізвище.
Згідно із положеннями ст.235 ч.8 ЦПК
України, які на підставі ст.8 ч.8 ЦПК
України застосовуються і до позовного
цивільного судочинства, у рішенні суду
про розірвання шлюбу зазначається про
вибір прізвища тим з подружжя, який
змінив прізвище під час державної
реєстрації шлюбу, що розривається.

З огляду на викладене та враховуючи, що
відповідачем не заявлено суду про
намір зміни свого прізвище на
попереднє, яке вона змінила під час
укладення та реєстрації шлюбу з
позивачем, суд приходить до висновку
про необхідність залишення прізвища
відповідача без змін - «ОСОБА_1».

Керуючись ст.ст. 105, 110, 112 Сімейного
кодексу України, ст.ст. 8,10, 11, 31, 57, 60, 88,
212-215 Цивільного процесуального кодексу
України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 10 серпня 2002 року
відділом реєстрації актів
громадянського стану Самарського
районного управління юстиції
м.Дніпропетровська, актовий запис № 248,
між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, від шлюбу є
малолітня дитина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 -
розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище
ОСОБА_2, яке було обрано нею у зв'язку із
реєстрацією шлюбу з ОСОБА_1, залишити
без змін - «ОСОБА_1».

Рішення суду набирає законної сили в
порядку, передбаченому ст.223 ЦПК
України.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
суд першої інстанції шляхом подачі в 10 -
денний строк з дня його проголошення
апеляційної скарги.

Суддя:
Н.В.Мірошниченко