АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2999/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 39 Колода Л. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
Нерушак Л. В. УХВАЛА
25 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоНерушак Л.
В.суддівПальонного В. С. , Єльцова В. О.
при секретаріЖуравель Т.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
рішення Придніпровсього районного
суду м. Черкаси від 16 жовтня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про стягнення із спадкоємців
заборгованості по аліментах , -

в с т а н о в и л а :

10 липня 2014 року представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до
ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення із
спадкоємців заборгованості по
аліментах, посилаючись на те, що у
Придніпровському ВДВС Черкаського МУЮ
на виконанні знаходився виконавчий
лист № 2-3881 від 29 вересня 2000 року про
стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_6
аліменти на утримання неповнолітньої
дитини, в розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку щомісячно, але не менше 1/2
частини мінімуму доходу громадян на
кожну дитину.

Представник позивача ОСОБА_6 - ОСОБА_7
зазначав у позові, що починаючи з 1998
року ОСОБА_10 постійно проживав за
кордоном. ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер, що
підтверджується даними свідоцтва про
смерть. За життя ОСОБА_10 жодного разу
не сплачував аліменти, був злісним
неплатником аліментів згідно ст. 164 КК
України, знаходився в розшуку і не
виконував рішення суду.

Згідно даних довідки - розрахунку
Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ
від 13.08. 2013 року № ДВ - 14 заборгованість
по виплаті аліментів за боржником
ОСОБА_10 складає 39731,30 грн. станом на 21. 07.
2012 року.

Представник позивача вказує, що після
смерті боржника відкрилась спадщина,
яка складається з квартири АДРЕСА_1.
Відповідачі у справі - син та дочка
померлого ОСОБА_10, у встановленому
законом порядку прийняли спадщину по 1/2
частині даної квартири, що
підтверджується виданим свідоцтвом
про право на спадщину за законом на 1 / 2
частину квартири АДРЕСА_1 на ім'я
ОСОБА_9 . Відповідач ОСОБА_8 свідоцтво
про право на спадщину за законом на
свою частку ще не отримав згідно даних
державного нотаріуса Другої
черкаської державної нотаріальної
контори.

Також у серпні 2012 року заяву до
нотаріальної контори подавала і
позивач. Тому представник позивача
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернувся до суду з
даним позовом та просив стягнути із
загальної вартості спадкового майна
ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (1/2 частини квартири
АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_6
заборгованість по аліментах в розмірі
39731,30 грн.

Рішенням Придніпровсього районного
суду м. Черкаси від 16 жовтня 2014 року в
позові ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про
стягнення із спадкоємців
заборгованості по аліментах -
відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7
оскаржив його в апеляційному порядку. В
апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що дане рішення
незаконне, оскільки при розгляді
позовних вимог , судом не взято до уваги
положення ч. 2 ст. 194 СК України. Суд
першої інстанції у порушення вимог
ст.ст. 214, 215 ЦПК України не визначився із
характером спірних правовідносин, не
дав їм належної оцінки. Просить
скасувати рішення Придніпровсього
районного суду м. Черкаси від 16 жовтня
2014 року та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, які з'явилися в
судове засідання, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення в
межах доводів апеляційної скарги, та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку про те, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню, а рішення суду
першої інстанції залишенню без змін,
виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір, та ухвалюючи рішення
про відмову у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із пропуску
позивачем строку позовної давності,
про застосування якого просив
представник відповідача, посилаючись
при цьому на вимоги ч. 2, 3 ст. 1281 ЦК
України, якою кредиторові спадкодавця
належить протягом шести місяців від
дня, коли він дізнався або міг
дізнатися про відкриття спадщини,
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, незалежно від
строку настання вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і
не міг знати про відкриття спадщини,
він має право пред'явити свої вимоги
до спадкоємців протягом року від
настання строку вимоги.
Суд застосував і ч. 2 ст. 1220
ЦК України, якою передбачено, що часом
відкриття спадщини є день смерті особи
або день, з якого вона оголошується
померлою, а позов подано до суду 10
липня 2014 року, тобто майже через два
роки з часу вимоги.

Колегія суддів не в повністю
погоджується з висновками суду першої
інстанції, в частині щодо застосування
строків позовної давності такий
висновок є помилковим, однак суд вірно
послався на норми матеріального права -
ч.2, 3 ст. 1281 ЦК України, тому в цій
частині висновки суду є
обґрунтованими та такими, що
відповідають обставинам справи і
вимогам закону, з яких і вбачаються
підстави для відмови в задоволенні
позову.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом першої інстанції
безпідставно застосовано строк
позовної давності, оскільки
законодавцем встановлено спеціальний
шестимісячний строк ч.2.ст. 1281 ЦК
України, який не є строком позовної
давності і є іншим обмежувальним
(преклюзивним) строком , тому суд
помилково вказав, що позивачем
пропущено строк позовної давності, що
колегія суддів вважає за необхідне
виключити із мотивувальної частини
рішення суду першої інстанції .

Як вбачається із матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні
згідно виконавчого листа № 2-3881 від 29
вересня 2000 року, виданого
Придніпровським районним судом м.
Черкаси про стягнення з ОСОБА_10 на
користь ОСОБА_6 аліментів на утримання
неповнолітньої дитини, дочки ОСОБА_12,
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини всіх
видів заробітку (доходу) щомісячно, але
не менше 1/2 частини неподаткового
мінімуму доходу громадян на кожну
дитину, починаючи з 18 вересня 2000 року і
до досягнення повноліття дитини.

Придніпровським ВДВС Черкаського МУЮ
відкрито виконавче провадження.

Згідно даних довідки - розрахунку
Придніпровського ВДВС Черкаського МУЮ
від 13.08. 2013 року № ДВ - 14 заборгованість
по виплаті аліментів за боржником
ОСОБА_10 складає 39731,30 грн. станом на 21. 07.
2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 помер, що
підтверджується даними свідоцтва про
смерть.

Згідно даних свідоцтва про право на
спадщину за законом спадкоємцями
померлого ОСОБА_10 є його дочка ОСОБА_9
та син ОСОБА_8, які успадкували по 1/2
частині спадкового майна - квартиру
АДРЕСА_1

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1216 ЦК України
спадкування є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що
до складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належать спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України
спадкоємці зобов'язані задовольнити
вимоги кредитора повністю, але в межах
вартості майна, одержаного у спадщину.
Кожен із спадкоємців зобов'язаний
задовольнити вимоги кредитора
особисто, у розмірі, який відповідає
його частці у спадщині.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України,
спадкоємці зобов'язані повідомити
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не
міг знати про відкриття спадщини, він
має право пред'явити свої вимоги до
спадкоємців, які прийняли спадщину,
протягом одного року від настання
строку вимоги.

Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами другою і третьою цієї статті,
позбавляється права вимоги.

Аналіз вказаної норми дає підстави для
висновку, що строки пред'явлення
кредиторами спадкодавця вимог до
спадкоємців є обмежувальними
(преклюзивними), тобто їх пропущення
припиняє права кредиторів, а тому ці
строки не призупиняються, не
перериваються й не поновлюються,
оскільки даний строк є таким, з яким
пов'язане існування (виникнення або
припинення) самого права. На відміну
від позовної давності, що передбачає
строк, протягом якого можна захищати
порушене або оспорюване суб'єктивне
цивільне право, преклюзивні строки - це
час, закінчення якого тягне за собою
втрату самого права на власність, на
користування чи на володіння.

Непред'явлення кредиторами у
встановлені ст. 1281 ЦК строки претензій
погашає належні їм права вимоги, в той
час як сплив строку позовної давності є
підставою лише для відмови в позові (ч. 4
ст. 267 ЦК) і не позбавляє особу самого
матеріального права.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 зазначав у
позові, що позивач у серпні 2012 року
подавала заяву до нотаріальної
контори. Він пояснював в судовому
засіданні, що позивач ОСОБА_6 вимог до
спадкоємців протягом одного року не
пред'являла.

Виходячи з вищевикладеного, позивачу
ОСОБА_6 достовірно було відомо про
смерть ОСОБА_10 21.07. 2012 року та відкриття
спадщини одразу ж після його смерті, а
за таких обставин, коли позивач ОСОБА_6
не звернулася в шестимісячний строк з
вимогою до спадкоємців, то вона
втратила право вимоги до відповідачів
щодо виконання зобов'язань
спадкодавця.

Таким чином, аналізуючи докази, щодо
часу звернення позивача з вимогою про
стягнення заборгованості по аліментам,
суд першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку, що ОСОБА_6
втратила права вимоги до спадкоємців,
оскільки пропустила шестимісячний
строк пред'явлення вимоги.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, відмовивши
представнику ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у
задоволенні позовних вимог, однак
посилання на відмову в зв'язку із
пропуском строку позовної давності є
помилковим, яке підлягає виключенню із
мотивувальної частини рішення .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта, що рішення суду
першої інстанції є незаконним не
підтверджено доказами та не наведено
підстав, визначених у ст. 309 ЦПК
України, які б давали підстави для
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
по справі.

Виходячи з викладеного, доводи
апелянта носять суб'єктивний характер,
не знайшли свого підтвердження в
матеріалах справи та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги не є суттєвими і не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, тому підстави для скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317
ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника
ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Придніпровсього районного
суду м. Черкаси від 16 жовтня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8,
ОСОБА_9 про стягнення із спадкоємців
заборгованості по аліментах - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :