РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 123/13178/13-ц Номер провадження
2/123/333/2014

12.03.2014 року
м. Сімферополь

Київський районний суд м. Сімферополя у
складі головуючого судді Тихопой О.О.,
при секретарі Дубрава І.Д., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Державної Казначейської служби
України, Головного Управління МВС
України в АР Крим, Прокуратури АР Крим,
про визнання бездіяльності незаконною,
стягнення моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із
позовом, в якому просить, з урахуванням
уточнених вимог, визнати незаконною
бездіяльність відповідачів - Головного
управління МВС України в АР Крим та
прокуратури АР Крим щодо порушення
ними вимог чинного законодавства, а
саме в тому, що позивачу не роз'яснено
порядок відновлення порушених прав, не
повідомлено про винесення та набуття
чинності постанови про закриття
кримінальної справи у відношенні
нього, та не було вручено повідомлення
із вказівками про звернення з вимогами
про стягнення шкоди та відновлення
порушених прав. Також позивач просить
стягнути на його користь з Головного
управління держказначейства України в
АР Крим за рахунок коштів Державного
Бюджету моральну шкоду у розмірі 5000000
грн., завдану незаконними діями
органів, які здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури та суду.

У судовому засідання позивач та його
представник позовні вимоги підтримали
у повному обсязі та пояснили
обґрунтування моральної шкоди,
посилаючись на те, що впродовж понад
десяти років проведення всіх досудових
та судових дій відносно позивача, він
відчував жах за своє майбутнє в
очікуванні кримінального покарання,
завжди знаходився у стресовому
нервово-психічному стані. Його
перебування у слідчому ізоляторі
закінчилось тим, що він захворів тяжкою
формою пневмонії, до того ж негативна
психологічна обстановка теж залишила
свої відбиток на стані здоров'я
позивача. ОСОБА_1 не мав права
розпоряджатися належним йому майном у
зв'язку із накладенням на нього арешту.
Також всі проведені дії негативно
відобразились на діловій репутації
ОСОБА_1 та значно знизило його
авторитет серед односельчан та
знайомих. До того ж, позивач вказує на
те, що у зв'язку із притягненням його до
кримінальної відповідальність він був
позбавлений права удочерити дитину та,
будучи людиною, яка сповідує релігію
Іслам, не зміг здійснити паломництво,
оскільки його позбавили права вилиту в
ОАЕ м. Мекку у зв'язку із затриманням та
обранням запобіжного заходу у вигляді
підписки про невиїзд.

Представники відповідачів із позовом
не погоджувалися, посилалися на
відсутність законних і обґрунтованих
підстав для задоволення позовних вимог
позивача.

Вислухавши учасників судового
засідання, вивчивши матеріали справи
та з'ясувавши обставини, суд вважає
позов таким, що підлягає частковому
задоволенню за наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 24
листопада 1999 року старшим слідчим
слідчого управління ГУ МВС України в
АРК Селеметовой Е.Е. за ст.86-1
Кримінального кодексу України (у ред.
1960 року) було порушено кримінальну
справу № 148231 за фактом розкрадання у
1995-1995 роках посадовими особами
Дирекції споруджуваних підприємств №4
у м. Феодосія, яка є структурним
підрозділом Управління капітального
будівництва Державного комітету АРК у
справах національностей та
депортованих громадян, державних
грошових коштів в особливо великих
розмірах.

10 березня 2000 року за ст.86-1 КК України (в
ред.1960 року) старшим слідчим СУ ГУ МВС
України в АРК Селеметовой Е.Е. у
відношенні позивача було порушено
кримінальну справу №196566 за фактом
розкрадання у 1995 році начальником УКБ
Держкомнаца АРК 4,8 млрд.крб. Справи
об'єднані в одне провадження.

16 липня 2000 року за ст.86-1 КК України (в
ред. 1960 року) старшим слідчим СУ ГУ МВС
України в АРК Селеметовой Е.Е. у
відношенні позивача було порушено
кримінальну справу № 196585 за фактом
розкрадання у листопаді 1995 року
начальником УКБ Держкомнаца АРК 45
млрд.крб. Справи об'єднані.

25 лютого 2002 року дії обвинуваченого
ОСОБА_1 були перекваліфіковані зі ст.86-1
КК України (в ред.1960 року) на ст.364 КК
України (в ред. 2001 року).

18 липня 2000 року за ст.86-1 КК України (в
ред. 1960 року) старшим слідчим СУ ГУ МВС
України в АРК Селеметовой Е.Е. у
відношенні ОСОБА_1 було порушено
кримінальну справу № 196587 за фактом
розкрадання у 1995-1996 роках начальником
УКБ Держкомнаца АРК 74 млрд.крб.
Кримінальні справи об'єднані.

18 липня 2000 року за ст.86-1 КК України (в
ред.1960 року) старшим слідчим СУ ГУ МВС
України в АРК Селеметовой Е.Е. у
відношенні позивача ОСОБА_1 було
порушено кримінальну справу за фактом
розкрадання у 1995 році начальником УКБ
Держкомнаца АРК 20 млрд. крб. Справи
об'єднані.

25 лютого 2002 року дії обвинуваченого
ОСОБА_1 перекваліфіковані за ст.86-1 КК
України (в ред. 1960 року) на ст.364 КК
України (в ред. 2001 року).

22, 29, 30 квітня 2002 року за ч.2 ст.366 КК
України ( в ред. 2001 року) - посадовий
підлог, було також порушено ряд
кримінальних справ у відношенні
ОСОБА_1

30 квітня 2002 року дії обвинуваченого
ОСОБА_1 перекваліфіковані з ч.2 ст. 366 КК
України ( в ред. 2001 року) на ч.2 ст.358 КК
України ( в ред. 2001 року).

26 липня 2002 року позивача було
притягнуто у якості обвинуваченого за
ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 364, ч.2 ст.366, ч.2 ст.358 КК
України.

Окрім вищевикладеного, 10 березня 2000
року близько 09 год. 00 хв., позивача, який
знаходився в аеропорту "Центральний" у
м. Сімферополі, після реєстрації та
проходження митного контролю, було
фактично затримано працівниками
міліції аеропорту "Центральний" м.
Сімферополя, чим спричинили йому
перешкоду у здійсненні вилиту в
Об'єднані Арабські Емірати м. Мекка.

Після затримання в аеропорту, ОСОБА_1
примусово доставили в слідче
управління ГУ МВС України в АРК за
адресою: м. Сімферополь, пр-т Кірова, 62, а
потім, у супроводі працівників міліції,
відвезли у м. Бахчисарай на адресу вул.
Підгородня, 87в, де розташоване мале
приватне підприємство фірма "Аю-Даг",
директором якого на той момент був
ОСОБА_1, та було проведено обшук та
виїмка документів, які належали МПП
фірмі "Аю-Даг".

Після проведення слідчих дій, ОСОБА_1
знаходився у слідчому ізоляторі три
доби, після чого, 13.03.2000 року був
звільнений.

20 березня 2000 року, ОСОБА_1 було
пред'явлено обвинувачення та обрано
щодо нього запобіжний захід у вигляді
підписки про невиїзд.

01 червня 2000 року ОСОБА_1, як
обвинуваченого було взято під варту
задля подальшого знаходження у
Сімферопольському слідчому ізоляторі.

07 липня 2000 року обвинуваченому було
замінено запобіжний захід з тримання
під вартою на підписку про невиїзд.

14 липня 2000 року протоколом опису майна
у будинку ОСОБА_1, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі постанови
слідчого від 14 березня 2000 року, було
проведено обшук приміщення, описано та
арештовано майно позивача, а саме:
двоповерховий будинок з підвальним
приміщенням.

25 грудня 2002 року було складено
обвинувальний висновок по
кримінальній справі № 130236/2 за
обвинуваченням ОСОБА_1 у скоєнні
злочину, передбаченого ч.5 ст.191, ч.2 ст.364,
ч.2 ст.358 КК України.

21 січня 2003 року вказаний обвинувальний
висновок був затверджений заступником
генерального прокурора України
державним радником юстиції 3-го класу
Медведько А.І. та передано на розгляд до
суду.

15 червня 2005 року ухвалою Київського
районного суду м. Сімферополя
кримінальну справу у відношенні ОСОБА_1
було повернуто для проведення
додаткового розслідування.

Після проведення ряду досудовий дій,
26.06.2006 року ОСОБА_1 було пред'явлене
остаточне обвинувачення за ст. 191 ч. 5, 364
ч. 2 КК України.

20 липня 2006 року обвинувальний висновок
№ 130236/2 за обвинуваченням ОСОБА_1 у
скоєнні злочину, передбаченого ч.5 ст.
191, ч. 2 ст. 364 КК України передано на
розгляд суду.

03 лютого 2009 року Київським районним
судом м. Сімферополя у відношенні
ОСОБА_1 винесено виправдувальний вирок
за відсутність в його діях складу
злочину.

16 квітня 2009 року ухвалою Апеляційного
суду АРК вирок від 03 лютого 2009 року було
скасовано та кримінальну справу за
обвинуваченням ОСОБА_1 направлено на
новий судовий розгляд.

Постановою Київського районного суду
м. Сімферополя від 26 травня 2009 року
вказану кримінальну справу повернуто
до прокуратури АР Крим для проведення
додаткового розслідування.

18 вересня 2009 року постановою слідчого
по особливо важливим справам СУ ГУ МВС
України в АРК капітана міліції
Нікіфорової Д.В. кримінальну справу №
130236/2 було закрито у зв'язку з
відсутністю складу злочину,
передбаченого ч.5 ст.191, ч.2 ст.364 КК
України. Про винесену постанову
позивача усно сповістили та сказали, що
вона повинна бути узгоджена з
прокуратурою.

Проте, ця постанова була скасована
прокуратурою АР Крим в порядку надзору
і досудове слідство щодо ОСОБА_1
поновлено.

10 грудня 2009 року постановою старшого
слідчого по особливо важливим справам
СУ ГУ МВС України в АРК майором міліції
Мамоновим Д.Ю. кримінальну справу за
обвинуваченням ОСОБА_1 знову було
закрито за відсутністю складу злочину.

Натомість прокуратурою АР Крим і ця
постанова також була скасована, а
досудове слідство щодо ОСОБА_1
поновлено.

15.01.2010 року постановою старшого
слідчого по особливо важливим справам
СУ ГУ МВС України в АРК підполковником
міліції Мамоновим Д.Ю. кримінальну
справу № 130236/2 знову було закрито за
відсутністю складу злочину в діях
ОСОБА_1

Як зазначає позивач, про винесену
постанову його усно сповістили та
сказали, що вона повинна бути узгоджена
з прокуратурою.

Проте, продовжуючи незаконне
переслідування ОСОБА_1, зазначена
постанова прокуратурою АР Крим знову
була скасована, а провадження у
кримінальній справі поновлено.

В решті решт, 04.10.2010 року постановою
старшого слідчого по особливо важливим
справам СВ УБОП ГУМВС України в АРК
капітаном міліції Холод Д.А.
кримінальну справу № 130236/2 було закрито
за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу
злочину. Копію цієї постанови ОСОБА_1
отримав на свою вимогу лише 01.03.2011 року.

Отже, судом установлено право ОСОБА_1 на
відшкодування шкоди, передбаченої
Законом України "Про порядок
відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів дізнання, досудового слідства,
прокуратури і суду", яке виникло в нього
у зв'язку з винесенням 04.10. 2010 року
постанови старшого слідчого по
особливо важливим справам СВ УБОП
ГУМВС України в АР Крим капітана
міліції Холод Д.А. про закриття
кримінальної справи щодо ОСОБА_1 за
звинуваченням його в скоєнні злочину,
передбаченого ч.5 ст.191, ч.2 ст.364 КК
України у зв'язку з відсутністю в його
діях складу злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України
"Про порядок відшкодування шкоди,
завданої громадянинові незаконними
діями органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду" N 266/94-ВР від 01.12.1994
року, у разі виникнення права на
відшкодування завданої шкоди
відповідно до статті 2 цього Закону
орган, що здійснює
оперативно-розшукову діяльність,
слідчий, прокурор або суд зобов'язані
роз'яснити особі порядок поновлення її
порушених прав чи свобод та
відшкодування завданої шкоди.

Згідно із п. 6 Положення про
застосування Закону України "Про
порядок відшкодування шкоди, завданої
громадянинові незаконними діями
органів, що здійснюють
оперативно-розшукову діяльність,
органів досудового розслідування,
прокуратури і суду", затвердженого
спільним наказом Міністерства юстиції
України, Генеральної прокуратури
України, Міністерства фінансів України
№ 6/5/3/41 від 04.03.1996 року, - відповідний
орган, зазначений у п. 11 цього
Положення, одночасно з повідомленням
про закриття справи в стадії дізнання і
попереднього слідства або з копією
виправдувального вироку, що набрав
сили, або постановою (ухвалою) суду
направляє повідомлення, в якому
роз'яснює, куди і протягом якого
терміну можна звернутися за
відшкодуванням шкоди і поновленням
порушених прав.

Проте, в порушення зазначених
нормативних актів досудовим слідством
не було ОСОБА_1 направлене таке
повідомлення, не було роз'яснено
порядок та строки звернення задля
відшкодування спричиненої шкоди. У
зв'язку із цим позовні вимоги з цього
приводу підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 1 Закону 226, за ним
підлягає відшкодуванню шкода, завдана
громадянинові внаслідок, зокрема,
незаконного засудження, незаконного
повідомлення про підозру у вчиненні
кримінального правопорушення,
незаконного взяття і тримання під
вартою, незаконного проведення в ході
кримінального провадження обшуку,
виїмки, незаконного накладення арешту
на майно, незаконного відсторонення
від роботи (посади) та інших
процесуальних дій, що обмежують права
громадян.

У статті 2 цього Закону визначено, що
право на відшкодування шкоди в
розмірах і в порядку, передбачених цим
Законом, виникає у випадках, зокрема,
закриття кримінального провадження за
відсутністю події кримінального
правопорушення, відсутністю у діянні
складу кримінального правопорушення
або невстановленням достатніх доказів
для доведення винуватості особи у суді
і вичерпанням можливостей їх отримати.

Разом з цим, вирішуючи питання щодо
відшкодування моральної шкоди,
спричиненої ОСОБА_1, суд виходить з
наступного.

Судом дійсно встановлено
спричинення ОСОБА_1 моральної шкоди,
завданої за зазначеними вище
незаконними діями насамперед
досудового слідства та прокуратури,
яка має забезпечувати нагляд за
законністю досудового слідства.
Натомість, незважаючи на наявність
виправдувального вироку (хоча його і
було згодом скасовано), неодноразове
закриття слідчими провадження у справі
у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_1
складу злочинів, прокуратура
наполегливо відновлювало досудове
слідство, скасовуючи постанови про
закриття провадження у справі, чим
подовжувало страждання ОСОБА_1 у
зв'язку із незаконним його
переслідуванням.

Згідно до ст. 1167 ЦК України, моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала за наявності вини.

За ст. 1172 ЦК України юридична або
фізична особа відшкодовує шкоду,
завдану їхнім працівником під час
виконання ним своїх трудових
(службових) обов'язків.

Відповідно до ст. 56 Конституції
України, кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

При цьому, посилання позивача на
приписи ч. 3 ст. 13 Закону 226 щодо розміру
моральної шкоди, суд вважає
безпідставними, оскільки такий розмір
передбачається у випадку розгляду
заяви громадянина, поданої, та такої, що
розглядається, в порядку ч. 1 ст. 12 цього
Закону, а не у позовному провадженні.

Разом з цим, з урахуванням
вищенаведеного, приписів, визначених в
Постанові Пленуму ВС України № 4 від
31.03.1995 року, та положень ст. 23 ЦК України,
суд вважає за можливе задоволення
позовних вимог позивача у розмірі 50000
грн., що буде адекватне обставинам
справи, тривалості страждань та часу,
минулого з цього часу.

Відповідно до приписів Закону України
"Про судовий збір", судовий збір
стягненню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись
зазначеними нормами матеріального
права, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність
Головного управління МВС України в АР
Крим щодо неналежного повідомлення
ОСОБА_1 про порядок поновлення його
порушених прав, свобод та
відшкодування завданої шкоди.

Стягнути з Державної Казначейської
служби України за рахунок коштів
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_1 50000 (п'ятдесят тисяч) грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Тихопой О. О.