У х в а л а

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Мартинюка В.І.,
Наумчука М.І.,

Мостової Г.І.,
Олійник А.С.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за зустрічним
позовом ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства «Банк
«Фінанси та Кредит» про визнання
договору поруки припиненим, за
касаційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника - ОСОБА_5, на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
20 березня 2014 року та рішення
апеляційного суду м. Києва від 26 червня
2014 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4
на рішення апеляційного суду м. Києва
від 26 червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2013 року публічне акціонерне
товариство «Банк «Фінанси та Кредит»
(далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначало, що 24
жовтня 2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси
та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір, за умовами якого
відповідач отримав кредит у сумі 173 680
грн. строком до 23 жовтня 2012 року.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором, між
банком та ОСОБА_4 того ж дня було
укладено договір поруки, за яким
остання зобов'язалася перед кредитором
відповідати у повному обсязі за
своєчасне та повне виконання боржником
зобов'язань за кредитним договором.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 належним
чином свої зобов'язання щодо
повернення кредитних ресурсів в
обумовлені сторонами строки не
виконував, унаслідок чого виникла
кредитна заборгованість, розмір якої
станом на 30 квітня 2013 року становив 945 489
грн., ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»
просило позов задовольнити та стягнути
з відповідачів у солідарному порядку
вказану кредитну заборгованість.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4
звернулася до суду із зустрічним
позовом про визнання договору поруки
припиненим.

Позовні вимоги мотивувала тим, що
банком пропущено визначений
законодавством шестимісячний строк
для пред'явлення вимог до неї, як до
поручителя, про стягнення кредитної
заборгованості за кредитним договором,
укладеним між ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» ОСОБА_3

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 20 березня

2014 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 918 071 грн.

У задоволенні решти позовних вимог ПАТ
«Банк «Фінанси та Кредит» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено.

Визнано договір поруки № 09-409/07-Ап-А-П,
укладений 24 жовтня 2007 року між ОСОБА_4,
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та

ОСОБА_3, припиненим.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
26 червня 2014 року рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 20 березня 2014
року скасовано, позов ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
на користь ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» заборгованість за кредитним
договором № 09-409/07-Ап від 24 жовтня 2007
року в сумі 338 445 грн. 88 коп.

У задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі
представника -

ОСОБА_5, просить рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 20 березня 2014
року та рішення апеляційного суду м.
Києва від

26 червня 2014 року скасувати, мотивуючи
свою вимоги неправильним
застосуванням судами норм
матеріального права і порушенням норм
процесуального права, та передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

ОСОБА_4 у поданій касаційній скарзі
просить рішення апеляційного суду м.
Києва від 26 червня 2014 року скасувати,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, й залишити в силі рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
20 березня 2014 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційні скарги
ОСОБА_3, подана представником - ОСОБА_5,
та ОСОБА_4 підлягають частковому
задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Зазначеним вимогам оскаржуване
рішення суду апеляційної інстанції в
повній мірі не відповідає.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині вирішення
зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд
апеляційної інстанції виходив із того,
що кредитна заборгованість підлягає
солідарному стягненню на користь банку
як з боржника, так і з поручителя,
оскільки строк дії кредитного договору
визначено до 23 жовтня 2012 року, а відтак -
позивач своєчасно пред'явив вимогу до
поручителя про стягнення
заборгованості.

Проте з такими висновками суду в
частині солідарного стягнення
заборгованості за кредитним договором
погодитися не можна, оскільки ці
висновки суперечать вимогам закону та
не ґрунтуються на матеріалах справи.

Судом установлено, що 24 жовтня 2007 року
між ОСОБА_3 та позивачем укладено
кредитний договір № 09-409/07-Ап, згідно з
яким відповідач отримав кредит у
розмірі 173 680 грн. строком до 23 жовтня

2012 року зі сплатою 14% річних.

Того ж дня у забезпечення виконання
зобов'язань за вказаним договором із
ОСОБА_4 було укладено договір поруки, за
умовами якого поручитель зобов'язався
перед кредитором відповідати у повному
обсязі за своєчасне та повне виконання
боржником зобов'язань за кредитним
договором.

Пунктом 5.1 договору поруки передбачено,
що порука припиняється із припиненням
зобов'язання, забезпеченого нею. Порука
також припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання зобов'язання
за кредитним договором та/або
договором про відкриття кредитної
лінії не заявив вимоги до поручителя.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука
припиняється після закінчення строку,
встановленого в договорі поруки. У
разі, якщо такий строк не встановлено,
порука припиняється, якщо кредитор
протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання не пред'явить вимоги до
поручителя. Якщо строк основного
зобов'язання не встановлений або
встановлений моментом пред'явлення
вимоги, порука припиняється, якщо
кредитор не пред'явить позову до
поручителя протягом одного року від
дня укладення договору поруки.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 з 11 березня 2008 року припинив
внесення щомісячних платежів на
погашення кредиту.

Листом від 16 травня 2008 року ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» повідомило
боржника про наявність кредитної
заборгованості в розмірі 161 768 грн. та
необхідність її погашення протягом
трьох днів з моменту отримання
повідомлення.

Листом від 9 жовтня 2008 року банк
звернувся з вимогою до

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про погашення
кредитної заборгованості в розмірі 63 581
грн.

23 квітня 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» надіслало відповідачам вимогу
про усунення порушення кредитного
договору шляхом сплати протягом 30 днів
кредитної заборгованості в сумі 1 985 658
грн.

30 коп., яка склалася станом на 19 вересня
2011 року.

Як роз'яснено у п. 24 постанови № 5
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин» від 30 березня
2012 року, відповідно до ч. 4

ст. 559 ЦК порука припиняється, якщо
кредитор протягом шести місяців від
дня настання строку виконання
основного зобов'язання не пред'явить
вимоги до поручителя.

Сама по собі умова договору про дію
поруки до повного виконання
позичальником зобов'язання перед
кредитодавцем або до повного виконання
поручителем взятих на себе зобов'язань
не може розглядатися як установлення
строку дії поруки, оскільки це не
відповідає вимогам ст. 252 ЦК України,
згідно з якою строк визначається
роками, місяцями, тижнями, днями або
годинами. Термін визначається
календарною датою або вказівкою на
подію, яка має неминуче настати.

При вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково.

З огляду на преклюзивний характер
строку поруки й обумовлене цим
припинення права кредитора на
реалізацію даного виду забезпечення
виконання зобов'язань застосоване в
другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України
словосполучення «пред'явлення вимоги»
до поручителя протягом шести місяців
від дня настання строку виконання
основного зобов'язання як умови
чинності поруки слід розуміти як
пред'явлення кредитором у
встановленому законом порядку
протягом зазначеного строку саме
позовної, а не будь-якої іншої вимоги до
поручителя. Зазначене положення при
цьому не виключає можливість
пред'явлення кредитором до поручителя
іншої письмової вимоги про погашення
заборгованості за боржника, однак і в
такому разі кредитор може звернутися з
такою вимогою до суду протягом шести
місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого
речення ч. 4 ст. 559 ЦК України слід дійти
висновку про те, що вимогу до
поручителя про виконання ним
солідарного з боржником зобов'язання
за договором повинно бути пред'явлено в
судовому порядку в межах строку дії
поруки, тобто протягом шести місяців з
моменту настання строку погашення
чергового платежу за основним
зобов'язанням (якщо умовами договору
передбачено погашення кредиту
періодичними платежами) або з дня,
встановленого кредитором для
дострокового погашення кредиту в
порядку реалізації ним свого права,
передбаченого ч. 2 ст. 1050 ЦК України, або
з дня настання строку виконання
основного зобов'язання (у разі якщо
кредит повинен бути погашений
одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку,
установленого договором поруки, так
само як сплив шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання або одного року від дня
укладення договору поруки, якщо строк
основного зобов'язання не
встановлений, припиняє поруку за умови,
що кредитор протягом строку дії поруки
не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена вище позиція
викладена у постановах Верховного Суду
України від 17 вересня 2014 року № 6-53цс14
та 6-125цс14, які в силу положень ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковими для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
норму права, про перегляд якої йдеться,
та для всіх судів України.

Зі змісту договору поруки суд першої
інстанції встановив, що строк її
припинення не встановлено, тому згідно
з вимогами вказаних вище норм
матеріального права, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання,
настання строку виконання зобов'язання
в повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково не пред'явить
вимоги до поручителя.

До суду позивач звернувся з даним
позовом лише 22 травня 2013 року, тобто
більше ніж через шість місяців як з
моменту припинення боржником
здійснення погашення кредиту так і з
моменту отримання поручителем
письмової вимоги банку про повернення
кредитних коштів, а також з моменту
визначеного договором строку
виконання зобов'язання - 23 жовтня 2012
року.

Таким чином, установивши, що ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» не дотримано
встановленого законодавством
шестимісячного строку звернення до
суду з вимогами про сплату кредитної
заборгованості до поручителя ОСОБА_4,
суд першої інстанції дійшов по суті
правильного висновку про наявність
підстав для припинення поруки та
відмову в задоволенні позовних вимог
банку до поручителя.

Такий висновок суду першої інстанції є
обґрунтованим, при встановленні
зазначених фактів судом не було
порушено норм цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовано норми
матеріального права.

Безпідставно скасувавши законне й
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції у вказаній частині,
апеляційний суд припустився помилки в
застосуванні процесуального та
матеріального закону.

Разом з тим, не можна погодитися з
висновками суду першої інстанції щодо
розміру кредитної заборгованості.

Звертаючись до суду з даним позовом,
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» просило
стягнути солідарно з відповідачів суму
кредитної заборгованості, яка станом
на 30 квітня 2013 року складає 945 489 грн., з
яких сума строкової заборгованості за
кредитом - 161 768 грн., сума простроченої
заборгованості за кредитом - 35 433 грн.,
сума простроченої заборгованості за
комісією - 12 529 грн. 59 коп., а також пеня
за прострочення заборгованості - 735 758
грн. 35 коп.

Відповідно до положень ст. ст. 526, 527, 530
ЦК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином і в
установлений строк відповідно до умов
договору та вимог закону.

За правилами ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК
України виконання зобов'язання
забезпечується, зокрема, неустойкою,
яка визначається як пеня та штраф і є
грошовою сумою або іншим майном, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст.
611 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасного
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання (ч. 3
ст. 549 ЦК України), тобто встановлює
певні юридичні наслідки у вигляді
обов'язку сплатити певну суму, яка
залежить не тільки від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, а й від часу такого
невиконання.

Статтею 256 ЦК України визначено поняття
позовної давності, згідно з якою це
строк, у межах якого особа може
звернутися до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Правова природа пені така, що строк
позовної давності щодо її стягнення
обчислюється по кожному дню (місяцю), за
яким нараховується пеня, окремо. Право
на позов про стягнення пені за кожен
день (місяць) виникає щодня (щомісяця)
на відповідну суму, а позовна давність
обчислюється з того дня (місяця), коли
кредитор дізнався або повинен був
дізнатися про порушення права.

Крім того, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням
положень ст. 3 ЦК України щодо загальних
засад цивільного законодавства та ч. 4
ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду
сприяти сторонам у здійсненні їхніх
прав дає право суду зменшити розмір
неустойки за умови, що її розмір значно
перевищує розмір збитків.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд,
встановивши, що розмір пені значно
перевищує суму основної
заборгованості, обґрунтовано дійшов
висновку про зменшення суми пені до
розміру основної заборгованості.

Такі висновки апеляційного суду є
обґрунтованими та узгоджуються з
матеріалами справи, при встановленні
зазначених фактів судом не було
порушено норм цивільного
процесуального законодавства й
правильно застосовано норми
матеріального права.

Згідно зі ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду в цій
частині не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів
дійшла висновку, що ухвалене у справі
рішення апеляційного суду в частині
вирішення первісного позову ПАТ «Банк
«Фінанси та Кредит» до ОСОБА_4 та
зустрічного позову

ОСОБА_4 про визнання договору поруки
припиненим підлягає скасуванню із
залишенням в силі в цій частині рішення
суду першої інстанції, а в частині
вирішення позову ПАТ «Банк «Фінанси та
Кредит» до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
рішення апеляційного суду відповідає
вимогам чинного законодавства щодо
законності й обґрунтованості та
підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів Судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в
особі представника - ОСОБА_5,
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
26 червня 2014 року в частині позовних
вимог публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит»
до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості
за кредитним договором та в частині
зустрічного позову ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» про визнання
договору поруки припиненим - скасувати.

У цій частині залишити в силі рішення
Дарницького районного суду

м. Києва від 20 березня 2014 року.

У частині вирішення позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором залишити без змін рішення
апеляційного суду м. Києва від 26 червня
2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
В.О.
Кузнєцов

Судді:
В.І.
Мартинюк

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

А.С. Олійник