РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

23.10.2014 року Франківський районний суд
м.Львова в складі:

Головуючого- судді Дзеньдзюра С.М.

при секретарі Гимон І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору позички квартири та
заборону вчиняти певні дії,-

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом,
який в подальшому уточнила про
визнання недійсним договору позички
квартири та заборону вчиняти певні дії,
посилаючись на те, що згідно рішення
колегії суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 20.01.2014р.
квартиру АДРЕСА_1 було визнано спільною
сумісною власністю колишнього
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкод у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
вселити ОСОБА_4 у це житло. Однак,
незважаючи на вищезгадане рішення
14.01.2014р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було
укладено договір позички квартири
АДРЕСА_1. Вважає, що договір позички
квартири порушує її законне право
власності на квартиру АДРЕСА_1, а тому
просить визнати його недійсним,
заборонити вчиняти співвласниками
квартири АДРЕСА_1 будь-які дії щодо
відчуження, надання чи передання права
володіння, користування чи
розпорядження даною квартирою особами,
без попередньої згоди другого зі
співвласників, викладеної у письмовій
формі з нотаріальним посвідченням,
стягнути солідарно з відповідачів
сплачений нею судовий збір.

Позивач та її представник у судове
засідання не з'явились. Представник
позивача надіслала на адресу суду
заяву в якій просить розглядати справу
без її участі та участі позивача,
позовні вимоги підтримала, просить
позов задоволити.

Відповідачі в судове засідання не
з»явились, не повідомили про причини
неявки, хоч належно повідомлені про час
та місце слухання справи, наслідки
неявки. Тому суд вважає за можливе
справу слухати у їх відсутності, згідно
ст. 224 ЦПК України, з постановленням
заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов підставний та підлягає
до задоволення.

Судом встановлено, що позивач
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем ОСОБА_2 з 14.02.1998р. 09.06.2010
року шлюб між ними розірвано, що
вбачається з свідоцтва про розірвання
шлюбу НОМЕР_2.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах Апеляційного суду
Львівської області від 20.01.2014р.
квартиру АДРЕСА_1 було визнано спільною
сумісною власністю колишнього
подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкод у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
вселити ОСОБА_4 у це житло.

11.02.2014 року Франківським районним судом
м. Львова було видано виконавчий лист
№2/465/491/13, відповідно до якого 12.03.2014
року Франківським відділом ДВС
Львівського міського управління
юстиції відкрито виконавче
провадження № 42484269 та зобов'язано
ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_4 перешкод у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 та
вселити ОСОБА_4 у це житло.

Разом з тим, 14.01.2014р. між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 було укладено договір позички
квартири АДРЕСА_1, відповідно до якого
ОСОБА_2 безоплатно передав ОСОБА_3, а
ОСОБА_3 прийняв квартиру АДРЕСА_1 для
користування протягом строку
встановленого даним договором, з метою
проживання. Даний договір укладений
сторонами на два роки.

Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами 1-3,5,6 ст.203 ЦК України.

Як вбачається із ч.1 ст.203 ЦК України,
зміст правочину не може суперечити ЦК
України, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства.

Відповідно до ч.2,4 ст. 369 ЦК України
розпоряджання майном, що є у спільній
сумісній власності, здійснюється за
згодою всіх співвласників. Правочин
щодо розпорядження спільним майном,
вчинений одним із співвласників, може
бути визнаний судом недійсним за
позовом іншого співвласника у разі
відсутності у співвласника, який
вчинив правочин, необхідних
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи,
квартира АДРЕСА_1 перебуває в іпотеці
як забезпечення зобов'язань за
Договором про надання споживчого
кредиту № від 12.09.2006 року. Згоду
на укладення цього договору давала
позивач.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.9 ЗУ «Про
іпотеку» іпотекодавець має право
виключно на підставі згоди
іпотекодержателя передавати предмет
іпотеки в спільну діяльність, лізинг,
оренду, користування.

Натомість, договір позички квартири по
АДРЕСА_1, укладений без згоди
іпотекодержателя. В п.4 договору
відповідач ОСОБА_2 свідчить, що
квартира на момент укладення договору
не надана в іпотеку, не є предметом
обтяження.

З врахуванням вищенаведеного суд
приходить до висновку, що договір
позички квартири від 14.01.2014р. укладений
між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з порушенням вимог
цивільного законодавства та прав
позивача відтак його слід визнати
недійсним.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Таким чином, з
відповідачів слід стягнути сплачений
позивачем судовий збір - 243,60 грн.

Керуючись ст.ст.10,11,60,,208, 209,212-215,218,224-226
ЦПК України, ст.203, 215 ЦК України, суд,-

В и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати договір позички квартири від
14.01.2014 року, укладений між ОСОБА_2 як
позичкодавцем та ОСОБА_3 як
користувачем про безоплатне надання
для користування останньому квартири
АДРЕСА_1 - недійсним.

Заборонити вчиняти співвласниками
квартири АДРЕСА_1 будь-які дії щодо
відчуження, надання чи передання права
володіння, користування чи
розпорядження даною квартирою особами,
без попередньої згоди другого зі
співвласників, викладеної у письмовій
формі з нотаріальним посвідченням.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_4 судові витрати по
сплаті судового збору в розмірі 243,60
грн.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення
може бути подано протягом 10 днів з дня
отримання його копії.

Суддя
Дзеньдзюра С.М.