АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8759/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Тананайська Ю. А. Доповідач -
Болтунова Л.М. Категорія 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року Колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Болтунової Л.М.

суддів - Макарова М.О.,
Тамакулової В.О.

при секретарі - Куць О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» на рішення Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 03 вересня 2014 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця», ОСОБА_3, Приватного
акціонерного товариства «Страхова
група «ТАС» про стягнення моральної
шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що в результаті аварії,
яка сталася 12 жовтня 2010 року на
залізничному переїзді в с. Городище
загинула її мати ОСОБА_4, внаслідок чого
їй завдано моральну шкоду. Просила суд
стягнути солідарно з ДП
«Придніпровська залізниця» та ОСОБА_3
на свою користь 200 000 грн. у
відшкодування моральної шкоди,
оскільки вони є власниками джерел
підвищеної небезпеки, внаслідок
взаємодії яких їй завдано таку шкоду, а
також 2550 грн. моральної шкоди з ПрАТ
«Страхова група «ТАС», яка зобов'язана
нести відповідальність в силу Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів».

Рішенням Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 03
вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково. Стягнуто з ПрАТ
«Страхова група «ТАС» на користь
ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
моральної шкоди 2 550 грн. Стягнуто
солідарно з ДП «Придніпровська
залізниця» та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
в рахунок відшкодування моральної
шкоди 97450 грн. Стягнуто з відповідачів
судовий збір на користь держави у
розмірі 81,20 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі Державне
підприємство «Придніпровська
залізниця», посилаючись на його
незаконність та необґрунтованість,
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
суду скасувати в частині задоволених
позовних вимог до них та ухвалити нове
рішення, яким в задоволені позову
відмовити.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обґрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Оскаржуване судове рішення
відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2010 року
на залізничному переїзді в с. Городище,
в районі м. Марганець сталася
дорожньо-транспортна пригода, що
підтверджується актом розслідування
причин та обставин
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 12 жовтня 2010 року на
залізничному переїзді 115 км + 566 м
перегону Нікополь-Марганець
Криворізької дирекції залізничних
перевезень Придніпровської залізниці
від 12-13 жовтня 2010 року, відповідно до
якого в результаті зіткнення
електровоза ВЛ-8 № 1583 з рейсовим
автобусом БАЗ-А079 «Еталон» загинуло 45
осіб та 8 осіб травмовано.

В результаті вказаного зіткнення
загинула мати позивачки - ОСОБА_4.

Крім того встановлено, що
відповідно до акту розслідування
автобус БАЗ-А079 «Еталон», держаний
номер НОМЕР_1, належить ПП «ОСОБА_6»,
перевізник ПП «Ремсервіс», ліцензія на
перевезення НОМЕР_2, дійсна до 29
листопада 2014 року, видана на фізичну
особу ОСОБА_3

Електровоз ВЛ-8 № 1583 приписаний до
Криворізького локомотивного депо
Придніпровської залізниці.

Відповідно до частин 1 та 2 статті
1187 ЦК України джерелом підвищеної
небезпеки є діяльність, пов'язана з
використанням, зберіганням або
утриманням транспортних засобів,
механізмів та обладнання,
використанням, зберіганням хімічних,
радіоактивних, вибухо- і
вогненебезпечних та інших речовин,
утриманням диких звірів, службових
собак та собак бійцівських порід тощо,
що створює підвищену небезпеку для
особи, яка цю діяльність здійснює, та
інших осіб. Шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із частиною 2 статті і 188 ЦК
України якщо внаслідок взаємодії
джерел підвищеної небезпеки було
завдано шкоди іншим особам, особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої
вини.

Відповідно до частини 1 статті 1190
ЦК України особи, спільними діями або
бездіяльністю яких було завдано шкоди,
несуть солідарну відповідальність
перед потерпілим.

Крім того, пунктом 8 постанови
пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013
року «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» судам роз'яснено, що особи,
які спільно завдали шкоди, тобто
завдали неподільної шкоди
взаємопов'язаними, сукупними діями, або
діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому
самому порядку відповідають особи, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.
Спір про відшкодування шкоди, завданої
при цьому самим джерелам підвищеної
небезпеки кожним із їх володільців
перед іншим із них, вирішується за
правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода,
завдана одному з володільців із вини
іншого, відшкодовується винним; не
відшкодовується шкода, завдана
володільцю лише з його вини; за
наявності вини всіх володільців розмір
відшкодування визначається судом у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення
(тобто залежно від ступеня вини
кожного); у разі відсутності вини
володільців у взаємному завданні шкоди
жоден із них не має права на
відшкодування.

Суди мають розрізняти випадки,
коли внаслідок взаємодії кількох
джерел підвищеної небезпеки шкоди
завдано самим володільцям цих джерел,
від випадків, коли шкоди завдано іншим
особам (наприклад пасажирам,
пішоходам). У цьому випадку особи, які
спільно завдали шкоди, зобов'язані її
відшкодувати незалежно від їхньої вини
(частина 2 ст. 1188 ЦК). При цьому
солідарний боржник, який відшкодував
спільно завдану шкоду, має право
вимагати з кожного з інших завдавачів
шкоди частку виплаченого потерпілому
відшкодування. Оскільки боржник, який
виконав солідарне зобов язання, має
право зворотної вимоги, тобто стає
кредитором за регресним зобов*язанням
до інших боржників, розподіл
відповідальності солідарних боржників
один перед одним (визначення часток) за
регресним зобов язанням здійснюється
на загальних підставах за правилами
статті 1191 ЦК, тобто у розмірі, що
відповідає ступеню вини кожного з
боржників.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції правильно виходив з
того, що оскільки внаслідок зіткнення
двох транспортних засобів - джерел
підвищеної небезпеки (автобуса та
поїзда) загинула мати позивачки, яка
була пасажиром автобуса, то володільці
цих джерел підвищеної небезпеки несуть
солідарну відповідальність перед
позивачкою.

До таких висновків суд першої
інстанції дійшов на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилались як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні, і
ухвалив законне та обґрунтоване
рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що
між діями водія автобусу БАЗ-А079 ОСОБА_5
(володільцем якого є ОСОБА_3) та
локомотивної бригади, яка керувала
електровозом ВЛ-8 № 1583 відсутні сукупні
дії у заподіянні шкоди, що виключає
солідарне зобов'язання щодо
відшкодування шкоди, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки зводяться
тільки до особистого тлумачення
апелянтом норм права, без
обґрунтування незаконності рішення
суду щодо встановлених ним обставин у
справі.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та зводяться до переоцінки
доказів у справі та до незгоди з їх
оцінкою судом. Проте, за вимогами ст. 212
ЦПК України оцінка доказів є виключною
компетенцією суду, а тому переоцінка
доказів на вимогу сторони не
допускається.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду,
судом апеляційної інстанції не
встановлено, у зв'язку з чим апеляційна
скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного
підприємства «Придніпровська
залізниця» - відхилити.

Рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 03
вересня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з цього
часу.

Головуючий
Болтунова Л.М.

Судді:
Макаров М.О.

Тамакулова В.О.