Справа №366/1170/14
Провадження №2/366/207/14
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 червня 2014 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Німченко Н.Ю.,

за участю прокурора - Маркова О.В.,

адвоката - Журбенка І.А.,

сторін:

відповідача - ОСОБА_1 ,

представник Іванківської селищної ради-не з"явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Іванків справу за позовом ІВАНКІВСЬКОГО МІЖРАЙОННОГО ПРОКУРОРА до ІВАНКІВСЬКОЇ селищної ради , ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта та скасування його державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Іванківської селищної ради та ОСОБА_3 про визнання недійсним державного акта та скасування його державної реєстрації.

Позивач посилається на те,що рішенням Іванківської селищної ради Київської області №14/595 від 27.04. 2007 року надано дозвіл 75 громадянам, в тім числі ОСОБА_1 , на розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства, яке знаходиться в межах смт. Іванків на масиві "Сортодільниця".

В подальшому, рішенням сесії Іванківської селищної ради №У-31-1929 від 02.09. 2009 року затверджено технічну документацію із видачі ОСОБА_1 державного акта на право власності на землю в межах Іванківської селищної ради, якою остаточно визначено розмір та площу земельної ділянки 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства.

Також, ПП"Геополісся" доручено виготовлення громадянину ОСОБА_1 державного акту на право власності на землю.

Дані рішення є незаконними та підлягають скасуванню з наступних підстав.

Згідно положень ч. 1 та ч. 2 ст. 118 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішень) громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у їх користуванні, подають заяву на її приватизацію до відповідної сільської ради за місцезнаходження земельної ділянки. Відповідна сільська (селищна) рада у місячний термін приймає рішення щодо приватизації земельної ділянки на підставі технічних матеріалів та документів.

Відповідно до ч. 6 та ч. 7 вказаної статті Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної сільської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна сільська рада розглядає заяву та надає дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки або мотивоване рішення про відмову.

Окрім того, обов`язковість розроблення проектів відведення земельних ділянок передбачена Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.04 (далі Порядком, який діяв на момент прийняття рішень).

Так, відповідно до п. 2 Порядку проект відведення земельної ділянки розробляється у разі надання, передачі земельної ділянки, вилучення (викупу), відчуження земельної ділянки (її частини), межі якої не встановлено в натурі (на місцевості).

При цьому, згідно довідки Іванківської селищної ради № 02-48-53 від 09.04.14 ОСОБА_1 має у власності земельну ділянку на території

Іванківської селищної ради для ведення особистого селянського господарства площею 1 га з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Однак, даною земельною ділянкою, у тому числі до отримання державного акта на земельну ділянку, ОСОБА_1 не користувався, у власності або його законному користуванні не перебувала.

Згідно п. 9 Порядку, розроблений проект відведення земельної ділянки виконавець подає у випадках, установлених статтями 118 і 123 Земельного кодексу України, на погодження відповідній комісії з розгляду питань, пов`язаних з погодженням документації із землеустрою, за місцем розташування земельної ділянки.

Із викладеного вбачається, що громадяни, які не мали у користуванні земельні ділянки на території відповідної сільської (селищної) ради, межі якої не виносились в натуру (на місцевості), не мають права отримувати дозвіл на виготовлення технічної документації без отримання попереднього рішення про надання дозволу на розробку проекту їх відведення, а тому вказані рішення є неправомірними та підлягають визнанню недійсними, оскільки прийняті всупереч вимогам земельного законодавства.

Окрім того, вивченням матеріалів технічної документації встановлено, що на підставі рішення Іванківської селищної ради № 14/595 від 27.04.07, землевпорядною організацією 1111 "Геополісся" розпочато розробку технічних документацій зі складання державних актів на право приватної власності на землю ОСОБА_1 (хоча із заявою звертався ОСОБА_1 , а не ОСОБА_1).

Згідно п. (в) ч. 1 ст. 183 Земельного кодексу України (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішень та виготовлення технічної документації), одним із основних завдань землеустрою, є встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

До змісту землеустрою входить, встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок (ст. 184 Земельного кодексу України).

Однак, в порушення вищезазначених статей, в технічній документації знаходяться бланки Акту встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, на якій стоїть лише підпис та печатка представника ПП "Геополісся" Руденка М.С . і підпис землекористувача ОСОБА_1 , при цьому в Акті не зазначені будь-які записи щодо представників Іванківської селищної ради та представників суміжних землекористувачів, їх підписи та інше, з чого можна зробити висновок, що в натурі межі земельної ділянки наданої ОСОБА_1 не встановлювалися та не погоджувалися, що в свою чергу є порушенням ст. ст. 183-184 Земельного кодексу України.

З викладеного слідує, що технічна документація виготовлена з грубим порушенням вимог земельного законодавства.

Як наслідок, виконані роботи по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки та по підготовці технічної документації щодо складання державного акта, що посвідчує право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, є протизаконними.

На підставі рішення сесії Іванківської селищної ради № 1929 від 02.06.09,

ОСОБА_1 отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23.06.09 (кадастровий номер НОМЕР_1 ), площею 1,0000 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, який був зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею за № 33, якій підлягає визнанню недійсним, оскільки виданий на підставі незаконних рішень органу місцевого самоврядування та із порушенням порядку виготовлення правовстановлюючих документів на землю.

Згідно довідки управління Держземагенстра в Іванківському районі від 02.04.14 № 04-03/25-334 нормативно грошова оцінка земельної ділянки із кадастровим номером НОМЕР_1 , розташованої в межах Іванківської селищної ради, становить 7 763,40 грн.

Відповідно до ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в судах у випадках, визначених законом.

Згідно зі ст. 36-1 Закону України "Про прокуратуру" підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно положень ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права. А згідно ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Стаття 153 Земельного кодексу України визначає, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Зважаючи на те, що відповідачем спірний державний акт на право власності на земельну ділянку було зареєстровано у встановленому законом порядку, відновити становище, яке існувало до порушення можливо лише шляхом визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування реєстрації цього державного акту та витребування земельної ділянки на користь держави.

Крім того, відповідно до статті 188 Земельного кодексу України державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснюється відповідно до закону.

Порядок здійснення державного контролю за використанням та охороною земель встановлюється законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" здійснення державного контролю за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Таким центральним органом виконавчої влади відповідно до Указу Президента України від 13.04.2011 № 459/2011 "Про Державну інспекцію сільського господарства України" є Держсільгоспінспекція України.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону до повноважень центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, належить здійснення державного контролю за використанням та охороною земель у частині: додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю; виконання вимог щодо використання земельних ділянок за цільовим призначенням; додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення викупу) земельних ділянок; ведення державного обліку і реєстрації земель, достовірності інформації про земельні ділянки та їх використання та інше.

Відповідно до підпункту "а" пункту 4.1. статті 4 "Положення про державну інспекцію сільського господарства в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі", затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 23.12.11 №770, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.01.12 за № 34/20347, Держсільгоспінспекція відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за:

- дотриманням вимог земельного законодавства при набутті права власності на земельні ділянки за договорами купівлі-продажу, міни, дарування, застави та іншими цивільно-правовими угодами;

- дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю;

- дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у зласність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах.

Разом з тим, ст. ст. 6, 9, 10 зазначеного Закону, якими передбачено повноваження згаданого органу, визначено способи здійснення державного контролю за використанням та охороною земель, а також встановлено повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, не передбачено повноважень щодо звернення центрального органу виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, до суду про визнання незаконними (надійсними) рішень органів державної влади та місцевого самоврядування щодо розпорядження землею, визнання "дійсними правочинів щодо відчуження чи передачі у користування земельних ділянок державної та комунальної власності, а також їх повернення з незаконного володіння.

Не передбачено таких повноважень і Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 № 459/2011.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України в Закону України від 18.09.2012 № 5288-VI, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Позивач просить визнання незаконними та скасування рішення Іванківської селищної ради №14/595 від 27.04. 2007 року "Про надання дозволу на розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства" в частині надання ОСОБА_1 дозволу на розробку документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 1,0000га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться в смт. Іванків на масиві "Сортодільниця" та Рішення Іванківської селищної ради від 02.09. 2009 року №1929 "Про затвердження технічної документації з видачі гр. ОСОБА_1 державного акту на право власності на землю на території Іванківської селищної ради".

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 від 23.06. 09,виданого на ім"я ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач позов підтримав.

Відповідач, Іванківська селищна рада, до суду не з"явилися. Представника не направили. Про час та місце розгляду справи повідомлені судом вчасно. Заяв, клопотань до суду не надіслали.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав.

Вислухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України( прокурор згідно ст. 45 ЦПК ,ст. 36-1 ЗУ"Про прокуратуру"),ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як слідує з позову, прокурор звернувся до суду за захистом інтересів держави, які виявляються в порушенні порядку безоплатної передачі гр.. ОСОБА_1 земельної ділянки площею 1,0000га,що розташована на території Іванківської селищної ради Київської області.

Відповідно до ст. ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою увагою держави.

Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 374 ч.1 ЦК України суб"єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону.

З паспорту Сері НОМЕР_4 слідує,що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1. є громадянином України( а.с. 18).

Ст.81 Земельного кодексу України дає розширене тлумачення набуття громадян України права власності на земельні ділянки, а саме: громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі: ч.1 ст.81 ЗК-

А)придбання за договором купівлі-проджажу, ренти,дарування,інших цивільно-правових угод;

Б)безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

В)приватизації ділянок, що були раніше надані їм у користування;

Г)прийняття спадщини;

Г1)виділення в натурі(на місцевості)належної їм земельної частки(паю).

У ст. 116 Земельного кодексу України перераховано підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності .

Відповідно до ч.1 цієї статті громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органу місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ч.2 ст. 116 ЗК набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі:

А) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

Б)одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

В)одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.( ч.4 ст.116 ЗК).

Отже, з п." б" та п."в" частини 1 ст. 81 ЗУ слідує, що власність на землю може набуватися як шляхом безоплатної передачі земель державної та комунальної власності, так і шляхом приватизації земельних ділянок, яка знаходиться у користування громадян, тобто, це дві різні підстави безоплатного набуття права власності на землю державної чи комунальної власності.

В пункті "В" ч.3 ст. 116 ЗК України вказана підстава безоплатного набуття права власності на землю, як одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначеної цим кодексом.

Як слідує з позовної заяви, копії Рішення Іванківської селищної ради №14/595 від 27 квітня 2007 року "Про затвердження норм безоплатної передачі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства громадянам" та на підставі заяв громадян, про надання дозволу на розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, Іванківська селищна рада вирішила: дати дозвіл громадянам (75 осіб) на розробку технічної документації зі складання державного акту на право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства на території Іванківської селищної ради. Під №55 -прізвище ОСОБА_1 . Площа земельної ділянки - 1,0000га. Місце розташування: с. Запрудка , масив Сортодільниця ". ( а.с. 9).

Ст. 121 Земельного кодексу передбачає, що для ведення особистого селянського господарства громадянам безоплатно передається земельна ділянка -Не більше 2,0 га. З матеріалів справи слідує,що ОСОБА_1 передано по 1,0000 га, тобто в межах норм,передбачених п.б ч.1 ст. 121 Земельного кодексу України.

Отже, прийняте рішення Іванківською селищною радою від 27.04. 2007 р. №14/595 щодо передачі безкоштовно у власність ОСОБА_1 земельної ділянки є правомірним, оскільки така підстава передбачена законом (пункт "б" ч.1 ст. 81 та п. -"в" ч.3 ст. 116 ЗК), ОСОБА_1 є громадянином України, дотримано норми щодо розміру передачі земельної ділянки у власність.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст.60 ЦПК доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб,які беруть участь у справі,виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані стороною та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки сторони не заперечують, що спірне рішення прийнято Іванківською селищною радою в межах її компетенції, повноважним складом, з дотриманням вимог ЗУ "Про місцеве самоврядування",тому дану обставину суд вважає доведеною.

Прокурор правильно посилається на те, що відповідно до ч. 6 та ч. 7 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної сільської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна сільська рада розглядає заяву та надає дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки або мотивоване рішення про відмову.

Окрім того, обов`язковість розроблення проектів відведення земельних ділянок передбачена Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.04.

Проте, не можна погодитися з висновком прокурора щодо того,що громадяни, які не мали в користуванні земельної ділянки на території відповідної сільської, селищної ради, не мають права отримати дозвіл на виготовлення технічної документації без отримання попереднього рішення про надання дозволу на розробку проекту їх відведення,з наступних підстав.

Так,відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов"язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб ,що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, якщо ч.7 ст. 118 ЗК України та Порядком розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачено,що відповідний орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, який передає земельну ділянку у власність, мають дати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати мотивовану відмову, а з матеріалів справи вбачається, що орган місцевого самоврядування не заперечував проти передачі ОСОБА_1 та ще 74 громадянам, які раніше не користувалися цими земельними ділянками, відповідної земельної ділянки, проте, із-за своєї некомпетентності надав дозвіл на виготовлення іншого документу, ніж передбачено ч.7 ст. 118 ЗК, а тому твердження прокурора, що громадяни, які не мали у користуванні земельні ділянки на території відповідної сільської (селищної) ради, межі якої не виносились в натуру (на місцевості), не мають права отримувати дозвіл на виготовлення технічної документації без отримання попереднього рішення про надання дозволу на розробку проекту їх відведення, є безпідставним, так як не громадяни не мають права отримувати дозвіл на виготовлення технічної документації, а орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування не має права приймати таке рішення, яке не відповідає вимогам закону, а мав дати дозвіл на розробку проекту землеустрою.

Отже, зі сторони відповідача ОСОБА_1 не допущено зловживань чи порушень, які б свідчили про незаконність придбання ним земельної ділянки у власність.

Суд погоджується з посиланнями позивача на вимоги ст. 183 ч.1 ЗК України відповідно до якої, одним із основних завдань землеустрою, є - встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів,що державний контроль за використанням та охороною земель , дотримання вимог встановленого порядку набуття права власності на землю ( ст. 5, ст. 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" ) і покладено на центральний орган виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі.

Проте, як встановлено в судовому засіданні, на протязі значного часу, а саме, з 27.04. 2007 року, коли Іванківська селищна рада прийняла дане рішення щодо передачі у власність земельних ділянок 75 особам, контролюючі органи займалися бездіяльністю.

Позивач також посилається на те, що в для затвердження технічної документації до виконавчого органу малися надаватися відповідні документи, в тім числі Акт встановлення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, проте, акт,долучений до справи ОСОБА_1 - без дати, фактично не заповнений, не погоджено із суміжними землекористувачами,що свідчить про порушення вимог ст. 183 Земельного кодексу України, з чим слід погодитися, проте, таку безвідповідальність допустили органи виконавчої влади, а не особа, яка звернулася із заявою про передачу земельної ділянки у власність.

Окрім того, як пояснив позивач, станом на час розгляду справи жодна із посадових осіб не понесла відповідальності за неналежне виконання своїх обов"язків.

З Кадастрового плану земельної ділянки( а.с. 16) слідує,що суміжними землекористувачами є ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Дані особи до участі у справі не залучалися. Підтверджуючих документів, що наданням ОСОБА_1 спірної земельної ділянки порушено їх права, в матеріалах справи відсутні.

З рішення сесії Іванківської селищної ради №У-31-1929 від 02.09. 2009 року "Про затвердження технічної документації з видачі гр.. ОСОБА_1 державного акту на право власності на землю на території Іванківської селищної ради" слідує, що технічну документацію із видачі ОСОБА_1 державного акта на право власності на землю в межах Іванківської селищної ради, якою остаточно визначено розмір та площу земельної ділянки 1,0000 га для ведення особистого селянського господарства,- затверджено. Прокурором зроблено акцент на тому,що затверджено документацію ОСОБА_1 , хоча державний акт виготовлено на ім."я ОСОБА_1 , і є слушним зауваження відповідача, що із заявою про надання земельної ділянки та в протоколі від 02.06. 2009 року Тридцять першої сесії У скликання вирішувалося питання затвердження технічної документації ОСОБА_1 , а в рішенні допущено описку, лише підтверджує, що посадові особи органу виконавчої влади неналежно віднеслися до оформлення документів.

Суд вважає, що хоча Іванківською селищною радою Київської області при передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки на масиві "Сортодільниця" на території Іванківської селищної ради і допущено порушення ст. 183 Зенмельного кодексу України та Поряд розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 677 від 26.05.2004р., проте, це не є підставою для визнання рішень Іванківської селищної ради в частині передачі лише ОСОБА_1 спірної земельної ділянки незаконними, скасування цього рішення та скасування державного акту Серії НОМЕР_2 від 23.06. 2009 року, виданого на ім."я ОСОБА_1 , оскільки такі порушення зі сторони органу виконавчої влади по своїй суті не позбавляють права ОСОБА_1 у набутті права на землю, не підтверджують якихось зловживань зі сторони ОСОБА_1 , не доводять про порушення прав держави, чи спричинення якихось збитків державі, а тому в позові слід відмовити.

Крім того, відповідно до ст. 257, ст. 267 ЦК України позивачем порушено строки позовної давності, які встановлено у три роки, на застосуванні якого наполягав адвокат відповідача.

На підставі викладеного, ст.ст. 328,373,374, ст.ст. 257, 267 Цивільного кодексу України, ст.ст. 81,116,118,125,126,153,183 Земельного кодексу України, керуючись ст.ст. 10,60, 208-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Іванківському міжрайонному прокурору в позові до Іванківської селищної ради та ОСОБА_1 ,- відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд на протязі 10 днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі подачі апеляції - після прийняття рішення апеляційним судом Київської області.

Суддя: