Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Демидової С.О.

при секретарі
Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третя особа орган опіки та
піклування Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради про стягнення
аліментів та позбавлення батьківських
прав, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про
стягнення аліментів та позбавлення
батьківських прав ОСОБА_2 стосовно
малолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилається на те, що з 21 червня
2008 року по 18 листопада 2010 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
ОСОБА_2 за час перебування у шлюбних
відносинах у сторін народилася донька -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач зазначає,
що відповідач матеріально не утримує
дитину, а також ухиляється від
виконання батьківських обов'язків по
вихованню доньки від самого її
народження. При народженні дитини в
пологовий будинок не з'явився.
Фактично матеріальну допомогу на
утримання доньки в період шлюбу
надавали батьки позивача. Наразі
позивач одружилася з ОСОБА_5, який
займається вихованням дитини та
ставиться до неї як до рідної. Тому
позивач просить суд позбавити
відповідача батьківських прав
відносно його малолітньої доньки та
стягнути аліменти на її утримання .

В судовому засіданні позивач та її
представник заявлені позовні вимоги
підтримали в повному обсязі, просили
суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні проти задоволення
позовних вимог про стягнення аліментів
не заперечували. Проте заперечували
проти позбавлення батьківських прав,
вважали їх необґрунтованими, оскільки
позивач фактично перешкоджає приймати
участь у вихованні дитини та
спілкуванні з нею.

Представник третьої особи - Органу
опіки та піклування виконкому
Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради в судовому
засіданні проти позовних вимог
заперечувала, просила відмовити у
задоволенні позову, оскільки згідно
висновку виконавчого комітету
Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради, позбавлення
ОСОБА_2 є недоцільним.

Вислухавши думку сторін, дослідивши та
перевіривши матеріали справи, суд
вважає позовні вимоги такими, що
підлягають частковому задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненнями фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.
Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставі своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування. Суд не бере до
розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції
України юрисдикція судів поширюється
на всі правовідносини, що виникають у
державі.

Судом встановлено, що у період з 21
червня 2008року по 18 листопада 2010 року
ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому
шлюбі з ОСОБА_2, від якого народилася
донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 8/.

В 2013 році відповідач вніс зміни до
свого прізвища, виключивши апостроф, що
видно з довідки
Амур-Нижньодніпровського РВ у м.
Дніпропетровську ГУ ДМС України у
Дніпропетровській області, його
паспорту та свідоцтва про народження
ОСОБА_3 /а.с. 7, 8, 10/.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Згідно до ч.
3 ст. 181 СК України за рішенням суду
кошти на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) в твердій
грошовій сумі. У відповідності до ст. 182
СК України при визначенні розміру
аліментів суд враховує стан здоров'я та
матеріальне становище дитини та
платника аліментів, наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина, інші обставини,
які мають істотне значення.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є малолітньою, проживає зі
своєї матір'ю, що підтверджується актом
КВ ЖРЕП Жовтневого району від 03 жовтня
2014 року /а.с. 9/, потребує матеріальної
допомоги від відповідача. Відповідач
на даний час працює, має регулярний
заробіток та не відмовляється від
сплати аліментів на утримання його
малолітньої доньки. При таких
обставинах суд вважає за необхідне
позовні вимоги про стягнення аліментів
задовольнити та стягувати з
відповідача - ОСОБА_2 аліменти на
утримання неповнолітньої дитини, на
користь матері - ОСОБА_1 в розмірі 1/4
частини від усіх видів заробітку
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму, встановленого для дітей
відповідного віку, до досягнення нею
повноліття.

Відповідно з ч. 1 ст. 191 СК України
аліменти на дитину присуджуються за
рішенням суду від дня пред'явлення
позову.

Враховуючи вимоги ст. 191 СК України, суд
вважає необхідним стягувати аліменти з
відповідача на користь позивача на
утримання малолітньої доньки з 06
жовтня 2014 року.

На підставі п. 7 ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про
позбавлення батьківських прав, суд не
знаходить підстав для їх задоволення з
наступних підстав.

Згідно характеристики дошкільного
закладу № 383 від 02 жовтня 2014р. № 11 на
дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мати -
ОСОБА_1 цікавиться вихованням дитини. У
зв'язку з тим, що ОСОБА_3 тільки рік
відвідує заклад, важко відстежити
відношення батька до неї. У дошкільному
закладі з батьком не знайомі /а.с. 15/.

На звернення відповідача ОСОБА_2 до
голови Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради про визначення
порядку участі у вихованні дитини та
спілкуванні з нею, надана відповідь від
25 вересня 2014р. № Л-09/578 /а.с. 73/ про те, що
мати - ОСОБА_1 категорично проти його
спілкування з дитиною, не бажає
вирішувати питання порядку участі у
вихованні, не інакше як у судовому
порядку.

ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що
він працює та отримує заробітну плату,
два рази надавав позивачці матеріальну
допомогу, потім перераховував груші на
картку. На підтвердження перерахування
коштів надав квитанції, з яких
вбачається, що 20 грудня 2011 року 20 січня
2012 року ним перераховано по 300,00 грн. на
користь матері ОСОБА_1 - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_3 перераховано 300,00 грн.
ОСОБА_7 /а.с. 90/. Останній раз бачився з
дитиною у 2011 році. Алкоголь та
наркотичні засоби він не приймає.
Позивач перешкоджає його у
спілкуванні з дитиною.

Як пояснила сама позивач в судовому
засіданні, відповідач на її прохання
декілька разів давав їй кошти на
утримання дитини. Вона дійсно
перешкоджає його спілкуванню з ОСОБА_6,
щоб не травмувати психіку дитини,
оскільки ОСОБА_6 не знає його.

Свідок ОСОБА_6 пояснила в судовому
засіданні, що вона є матір'ю ОСОБА_1
Батька ОСОБА_8 - ОСОБА_2 бачила останній
раз коли їй було два роки. Її донька,
перебуваючи на 7-му місяці вагітності,
переїхала жити до неї, оскільки
знаходилася у скрутному матеріальному
становищі. ОСОБА_2 матеріальної
допомоги не надавав, до пологового
будинку при народженні дитини не
з'явився, всі речі для доньки та дитини
купувала вона з чоловіком. Їй відомо
від доньки, що ОСОБА_2 офіційно не
працював. Коли позивач помирилася з
відповідачем вона повернулася до
нього, однак вони разом проживали
місяців 7-8, після чого позивач знов
повернулася до батьків, оскільки
відповідач не приймав участь у
вихованні дитини. Відповідач дійсно
перераховував декілька разів грошові
кошти на її картку, які витрачались на
утримання дитини.

Свідок ОСОБА_9 пояснив в судовому
засіданні, що він є вітчимом ОСОБА_1
підтримав пояснення дружини. Додатково
вказав, що батько ОСОБА_8 - ОСОБА_2 у
нього працював неофіційно трохи менше
року, і з отриманої заробітної плати,
яка сягала десь 2 000 -3 000 грн. дійсно
відповідач перераховував на картку
ОСОБА_6 кошти на утримання ОСОБА_6,
оскільки ОСОБА_1 не хотіла його бачити
та отримувати кошти. У той період, коли
донька поверталася до ОСОБА_2 на 7-8
місяців, він працював комендантом,
знімав квартиру. Але донька все одно
потребувала допомоги, тому вони з
дружиною їм матеріально допомагали.
Достеменно йому не відомо, чи намагався
відповідач спілкуватися з дитиною.

Свідок ОСОБА_10 пояснила в судовому
засіданні, що вона є матір'ю ОСОБА_2
Подружжя ОСОБА_2 розлучилися, коли
доньці ОСОБА_10 було 1,5 роки. Відповідач
надавав матеріальну допомогу, коли
працював офіційно. З онукою вона
спілкувалася з дозволу батьків ОСОБА_1,
оскільки сама позивач не дозволяла їм
спілкуватися з ОСОБА_10.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 164
СК України, мати, батько можуть бути
позбавлені судом батьківських прав,
якщо вона, він: 1) не забрали дитину із
пологового будинку або з іншого
закладу охорони здоров'я без поважної
причини і протягом шести місяців не
виявляли щодо неї батьківського
піклування; 2) ухиляються від виконання
своїх обов'язків по вихованню дитини; 3)
жорстоко поводяться із дитиною; 4) є
хронічними алкоголіками або
наркоманами; 5) вдаються до будь-яких
видів експлуатації дитини, примушують
її до жебракування та бродяжництва; 6)
засудженні за вчинення умисного
злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в пп. 15
та 16 Постанови від 30.03.2007р. № 3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав»
роз'яснив, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів, на відібрання
дитини в інших осіб, які незаконно їх
утримують та інше), що надані батькам до
досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, а тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи.

Ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце, коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дитини, її харчування,
підготовку до самостійного життя,
зокрема: не забезпечують необхідного
харчування, медичного огляду,
лікування дитини, що негативно впливає
на її фізичний розвиток як складову
виховання; не спілкуються з дитиною в
обсязі, необхідному для її нормального
самоусвідомлення, не надають дитині
доступу до культурних та інших
духовних цінностей; не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі; не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу; не створюють умов
для отримання нею освіти. Зазначенні
фактори, як кожен окремо, так і в
сукупності, можна розцінювати як
ухилення від виховання дитини лише за
умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування своїми
обов'язками.

Безспірних доказів, які б свідчили про
ухилення відповідачем від виконання
своїх обов'язків щодо виховання дитини,
позивачем не подано.

Згідно висновку органу опіки та
піклування виконкому Жовтневої
районної у місті Дніпропетровську ради
від 26 листопада 2014р. № 5-38-210 після
розірвання шлюбу у листопаді 2010 року
між ОСОБА_7, ОСОБА_3 залишилась
проживати з матір'ю. З того часу та до
серпня 2011 року батько бачився з
дитиною. До лютого 2012 року ОСОБА_2
перераховував кошти на утримання
доньки на картку баби дитини - ОСОБА_11, у
зв'язку з тим, що колишня дружина
відмовлялась від будь-якої допомоги з
його боку. Останній раз ОСОБА_2 бачився
з донькою 13серпня 2011року, оскільки
ОСОБА_1 начебто просила його не
заважати їй створити нову сім'ю. За
даними Жовтневого районного відділу
ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській
області від 31 жовтня 2014р. ОСОБА_2 до
адміністративної та кримінальної
відповідальності не притягався. На цей
час ОСОБА_2 має бажання приймати участь
у вихованні та утриманні доньки ОСОБА_3,
спілкуватися з нею. В зв'язку з чим
органом опіки та піклування прийнято
рішення про недоцільність позбавлення
ОСОБА_2 батьківських прав.

Суд, вислухавши думку сторін,
допитавши в судовому засіданні
свідків, вивчивши та перевіривши
матеріали справи, приходить до
висновку, що відсутні дані, які б
негативно характеризували відповідача
як особистість та члена суспільства,
який був би не в змозі забезпечити
належного виховання дитини або міг би
негативно впливати на неї.

В судовому засіданні не було
встановлено обставин, які свідчили б
про свідоме ухилення відповідача від
виконання батьківських обов'язків.
Більш того, матеріалами справи ,
поясненнями сторін та свідків
підтверджений факт надання
матеріального утримання доньці. Окрім
того, як пояснила сама позивач, вона
дійсно перешкоджає спілкуванню з
ОСОБА_3.

Позбавлення батьківських прав є
крайнім заходом впливу на осіб, які не
виконують батьківських обов'язків лише
за умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками, що відсутнє в діях
відповідача, а тому відсутні правові
підстави для задоволення позовних
вимог.

У відповідності до положень статті 212
ЦПК України суд оцінює докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір, а саме доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, заслухавши сторони та дослідивши
матеріали справи, суд вважає їх
належними та достатніми для вирішення
справи по суті, та такими, що
відповідають вимогам статей 59-60 ЦПК
України, згідно яких належними є
докази, які містять інформацію щодо
предмета доказування, а сторони мають
право обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, суд вважає за
необхідне позовні вимоги ОСОБА_1
задовольнити частково, а саме, стягнути
аліменти з відповідача у розмірі, що
просить позивач, проте у вимогах про
позбавлення батьківських слід
відмовити.

Судові витрати розподілити на підставі
ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 11, 60, 208-210, 212-215, 218 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа орган опіки та піклування
Жовтневої районної у м.
Дніпропетровську ради про стягнення
аліментів та позбавлення батьківських
прав задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, інд.
номер НОМЕР_1, аліменти на утримання
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь
матері ОСОБА_1, в розмірі 1/4 частини
від усіх видів заробітку, але не менше 30
% прожиткового мінімуму, встановленого
для дітей відповідного віку, до
досягнення нею повноліття, починаючи
стягнення з 06 жовтня 2014 року.

Допустити негайне виконання
рішення в межах суми платежу аліментів
за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
інд. номер НОМЕР_1, на користь держави
судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

В частині позовних вимог про
позбавлення батьківських прав -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційний суд Дніпропетровської
області через Жовтневий районний суд м.
Дніпропетровська протягом 10 днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
С.О. Демидова