АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22 ц-796/2479/2014
Головуючий у І інстанції Неганова
Доповідач - Корчевний
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської О.Ф.,
Слободянюк С.В.,

при секретарі Охневській Т.В.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 09 грудня 2013 року в цивільній
справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс» до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2013 року позивач звернувся із
вищезазначеним позов, та просив
стягнути з ОСОБА_1 на свою користь
заборгованість в сумі 169 961 грн. 54 коп.,
зі ОСОБА_3 стягнути заборгованість у
розмірі 100 грн..

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18
червня 2008 року між Відкритим
акціонерним товариством
«Універсальний банк розвитку та
партнерства» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №1517-2008, за умовами
якого банк надав ОСОБА_1 кредит в
іноземній валюті в сумі 36 200 доларів США
на придбання автомобіля зі сплатою 17%
річних за користування кредитом
терміном з 18.06.2008 року по 17.06.2013 року.

З метою забезпечення виконання
зобов»язання між позивачем та ОСОБА_1
був укладений договір застави
автомобіля № 1517-2008-3А від 18.06.2008 року.

15.07.2010 року між банком та ТОВ «Вердикт
Фінанс» було укладено договір
відступлення права вимоги, відповідно
до якого банк відступив на користь
позивача своє право вимоги
заборгованості за кредитним договором
№1517-2008 від 18.06.2008 року на суму 274 061 грн. 54
коп.

ОСОБА_1 погасив заборгованість у сумі 104
000 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач не
дотримувався умов Кредитного договору,
не погашав кредит згідно графіку, не
сплачував відсотки за користування
кредитом, сума заборгованості ОСОБА_1
становить 170 061 грн. 54 коп.

01.04.2013 року між позивачем та ОСОБА_3
укладено договір поруки, відповідно до
умов якого відповідачка поручилася
перед позивачем за виконання ОСОБА_1
зобов'язань за кредитним договором в
розмірі 100 грн.

Рішенням Подільського районного суду
міста Києва від 09 грудня 2013 року позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
заборгованість у розмірі 169 961 (сто
шістдесят дев'ять тисяч дев'ятсот
шістдесят одну) грн. 54 коп., витрати по
сплаті судового збору в розмірі 1 699 грн.
22 коп., а всього стягнуто 171 661 (сто
сімдесят одну тисячу шістсот шістдесят
одну) грн. 16 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
заборгованість у розмірі 100 грн.,
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 01 грн., а всього стягнуто 101 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу та просить рішення
Подільського районного суду міста
Києва від 09 грудня 2013 скасувати та
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Пославшись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що
оскільки ТОВ «Вердикт Фінанс» не
виконав свої обов»язки перед ОСОБА_1,
передбачені п. 7 та 8 Угоди, ОСОБА_1 після
сплати 4 000 грн. в рахунок погашення
заборгованості у розмірі 78 000 грн.
зупинив виконання свого обов»язку зі
сплати щомісячно суми у розмірі 78 000
грн.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обгрунтованість рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції було
встановлено, що 18 червня 2008 року між
Відкритим акціонерним товариством
«Універсальний банк розвитку та
партнерства» та ОСОБА_1 було укладено
кредитний договір №1517-2008, за умовами
якого банк надав ОСОБА_1 кредит в
іноземній валюті в сумі 36 200 доларів США
на придбання автомобіля зі сплатою 17%
річних за користування кредитом
терміном з 18.06.2008 року по 17.06.2013 року.

З метою забезпечення виконання
зобов»язання між позивачем та ОСОБА_1
був укладений договір застави
автомобіля № 1517-2008-3А від 18.06.2008 року.

15.07.2010 року між банком та ТОВ «Вердикт
Фінанс» було укладено договір
відступлення права вимоги, відповідно
до якого банк відступив на користь
позивача своє право вимоги
заборгованості за кредитним договором
№1517-2008 від 18.06.2008 року на суму 274 061 грн. 54
коп.(а.с. 42-46, 114)

29.11. 2011 року між позивачем та осіннім
С.М. укладено угоду про визначення
розміру зобов»язання та порядок його
виконання (а.с. 109), відповідно до умов
якої ОСОБА_1 визнав, що його прострочена
заборгованість за кредитним договором
становить 274 061 грн. та зобов»язання
здійснити погашення простроченої
заборгованості всього в сумі 178 000 грн.,
а саме 100 000 грн. до 05.12.2011року, що
зазначено в. п.4.1. угоди, та 78 000 грн. -
рівними частинами щомісячно протягом 24
місяців.(п. 4.2. угоди)

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що оскільки ТОВ «Вердикт Фінанс» не
виконав свої обов»язки перед ОСОБА_1,
передбачені п. 7 та 8 Угоди, ОСОБА_1 після
сплати 4 000 грн. в рахунок погашення
заборгованості у розмірі 78 000 грн.
зупинив виконання свого обов»язку зі
сплати щомісячно суми у розмірі 78 000
грн. Проте, колегія суду не
погоджується з такими доводами
апеляційної скарги, виходячи із
наступного.

Колегія суду зазначає, що пунктом 6
зазначеної угоди передбачено, що
порушення ОСОБА_1 будь-якого із
зобов»язань, передбачених угодою в т.ч.
прострочення хоча б одного з
передбачених платежів більше ніж на 21
робочий день є підставою для
примусового стягнення з боржника
простроченої заборгованості в сумі 274
061 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 було сплачено на виконання
вищевказаної угоди до 05.12.2011 року 100 000
грн., а також 4 000 грн. - 16.05.2012 року (а.с. 116),
однак більше ніяких платежів в рахунок
погашення заборгованості вчинено не
було.

Крім того, колегія суду вказує на те, що
невиконання ТОВ «Вердикт Фінанс» п. 8
угоди від 29.11.2011 року,а саме не надання
апелянту документів для зняття
заборони на відчуження об»єкту
застави, не звільняє апелянта ОСОБА_1
від сплати кредитної заборгованості.

Разом з тим, суд першої інстанції вірно
зазначив, що у разі порушення
особистих прав та інтересів позивачем,
ОСОБА_1 мав можливість звернутися до
суду за захистом порушених прав та
інтересів, як це передбачено
Конституцією України, в якійзакріплено
право кожного на судовий захист та
передбачено, що юрисдикція судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі (статті 55, 124), а
статтею 18 Закону України від 07 липня 2010
року № 2453-VI «Про судоустрій і статус
суддів» (далі - Закон № 2453-VI) визначено,
що суди загальної юрисдикції
спеціалізуються на розгляді цивільних,
кримінальних, господарських,
адміністративних справ, а також справ
про адміністративні правопорушення.
Проте, до суду ОСОБА_1 не звертався,
наявність заборгованості не
спростовує, а тому суд першої інстанції
ухвалив обґрунтоване та законне
рішення.

Відповідно до статей 526, 530 Цивільного
кодексу України, зобов'язання повинно
виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а якщо у зобов'язанні
встановлений термін його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей термін.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов»язку.

Крім того, відповідно до ст. 554 ЦК
України у разі порушення боржником
зобов»язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі
порушення зобов»язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законодавством.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених статтею 61 цього
Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують та
містяться лише на формальних
міркуваннях.

Колегія суду приходить до висновку про
те, що рішення Подільського районного
суду міста Києва від 09 грудня 2013 року
прийняте з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому не підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу та залишає рішення
суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК
України, колегія суду, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду
міста Києва від 09 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: