Провадження № 2/263/3737/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2014 року
м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя
Донецької області у складі головуючого
судді Шатілової Л.Г, при секретарі
Марчук К.І., розглянувши у відкритому
судовому засіданні у залі суду м.
Маріуполя цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
про захист прав споживачів та
стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з
зазначеним позовом до відповідача, в
обґрунтування вимог зазначила, що
08.02.2014 року між нею та банком було
укладено договір акційного строкового
банківського вкладу № НОМЕР_1 строком
на 120 днів, відповідно до якого вона
внесла до каси банку грошові кошти у
розмірі 110000 гривень з виплатою
відсотків відповідно до умов договору
у розмірі 22% річних, датою повернення
вкладу було 08.06.2014 року. По закінченню
строку дії договору вона звернулася до
відповідача з заявою про закриття
вкладу та видачу грошових коштів та
відсотків, однак відповідачем кошти не
повертаються, у зв'язку з відсутністю
коштів. Вона вважає, що відповідачем
порушуються її права, строк дії
договору закінчився та вона має право
на отримання своїх коштів, які їй
потрібні для особистих потреб. Діями
відповідача їй завдано моральну шкоду,
оскільки вона була позбавлена
можливості використовувати свої
кошти, було порушено уклад її життя,
завдано душевні страждання. Тому
просила стягнути з відповідача на її
користь суму депозиту 110000 грн.,
інфляційне збільшення боргу - 5023,33 грн.,
суму несплачених відсотків 2000 грн.,
неустойку (пеню) у розмірі 8724,67 грн., 3%
річних 1112,05 грн., 0,1 % річних за фактичну
кількість днів користування внеском
39,78 грн. та моральну шкоду у сумі 10000
грн.

Позивачка в судове
засідання не з'явилася, подала до суду
заяву про слухання справи без її
участі, позовні вимоги підтримала
повністю, не заперечувала проти
ухвалення судом заочного рішення.

Представник відповідача ПАТ «Міський
комерційний банк» у судове засідання
не з'явився, про день, час та місце
судового розгляду справи був
повідомлений належним чином, про
причини неявки не повідомив. Заяви про
відкладення розгляду справи не надав.

На підставі ст. 224 ЦПК України, суд
вважає, що по справі можливо винести
заочне рішення на підставі наявних у
справі матеріалів.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позовні вимоги підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 08.02.2014 року між
позивачкою та відповідачем було
укладено договір акційного строкового
банківського вкладу № НОМЕР_1 строком
на 120 днів, відповідно до якого
відповідачем було прийнято від
позивача грошові кошти у 110000 грн. з
виплатою відсотків відповідно до умов
договору у розмірі 22% річних, датою
повернення вкладу було 08.06.2014 року.

Відповідно до платіжного доручення від
16.06.2014 року від позивачки відповідачем
прийнято 110000 грн. у вигляді поповнення
поточного рахунку.

Відповідно до заяв позивачки від 12.06.2014
року, 19.06.2014 року та 24.06.2014 року
позивачка у письмовій формі зверталася
до відповідача з питання повернення їй
грошового вкладу. Згідно відповідей
від 11.07.2014 року та 22.07.2014 року
відповідача позивачці безготівкове
перерахування коштів буде виконано в
найближчий термін та відповідач
здійснює все можливе для виконання
умов договору.

З наданого позивачем у позовній заяві
розрахунку вбачається, що залишок
неповернутих їй грошових коштів
відповідачем станом на 17.10.2014 року
складає 110000 грн., інфляційне збільшення
боргу за період з 17.06.2014 року по 30.09.2014
року - 5023,33 грн., суму несплачених
відсотків за період з 08.02.2014 року по
08.06.2014 року складає 2000 грн., неустойка
(пеня) за період з 17.07.2014 року по 17.10.2014
року складає у розмірі 8724,67 грн., 3%
річних за період з 17.06.2014 року по 17.10.2014
року складає 1112,05 грн., 0,1 % річних за
фактичну кількість днів користування
внеском за 132 дні складає 39,78 грн.

Вимогами ст.1058 ЦК України передбачено,
що за договором банківського вкладу
(депозиту) одна сторона (банк), що
прийняла від другої сторони (вкладника)
або для неї грошову суму (вклад), що
надійшла, зобов'язується виплачувати
вкладникові таку суму та проценти на
неї або дохід в іншій формі на умовах та
в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу, в якому
вкладником є фізична особа, є публічним
договором. До відносин банку та
вкладника за рахунком, на який внесений
вклад, застосовуються положення про
договір банківського рахунка, якщо
інше не встановлено цією главою або не
випливає із суті договору банківського
вкладу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1060 ЦК України,
договір банківського вкладу
укладається на умовах видачі вкладу на
першу вимогу (вклад на вимогу) або на
умовах повернення вкладу зі спливом
встановленого договором строку
(строковий вклад). Договором може бути
передбачено внесення грошової суми на
інших умовах її повернення. За
договором банківського вкладу
незалежно від його виду банк
зобов'язаний видати вклад або його
частину на першу вимогу вкладника, крім
вкладів, зроблених юридичними особами
на інших умовах повернення, які
встановлені договором. Умова договору
про відмову від права на одержання
вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Згідно до ч.1 ст.1075 ЦК України, договір
банківського рахунка розривається за
заявою клієнта у будь-який час.

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог ЦК України. Згідно ст.625 ЦК
України, боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди.

У відповідності до ч.1 ст. 23 ЦК України,
особа має право на відшкодування
моральної шкоди, завданої внаслідок
порушення її прав. Відповідно до п. 2 ч. 2
ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає
у душевних стражданнях, яких фізична
особа зазнала у зв'язку з
противоправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із змінами) розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
зусилля, необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд має
виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості .

Крім того, відповідно до п. 4 зазначеної
постанови у позовній заяві про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди має бути зазначено, в чому
полягає ця шкода, якими неправомірними
діями чи бездіяльністю її заподіяно
позивачеві, з яких міркувань він
виходив, визначаючи розмір шкоди, та
якими доказами це підтверджується.

Проаналізувавши наведені норми
законодавства та обставини справи, а
також враховуючи, що строк вимоги
вкладу сплинув 08.06.2014 року і позивачка
мала право на повернення їй вкладу з
нарахуванням відсотків відповідно до
умов договору, суд вважає, що
відповідач порушив права позивачки в
частині несвоєчасної виплати грошових
коштів за договором. Тому з відповідача
на користь позивачки підлягають
стягненню сума вкладу 110000 грн.,
відсотки за умовами договору та, на
підставі ст. 625 ЦК України, інфляційне
збільшення суми боргу та 3% річних від
простроченої суми, у зв'язку з
простроченням виконання своїх
зобов'язань. Суд погоджується з наданим
позивачкою розрахунком зазначених сум
у розмірі несплачених відсотків 2000
грн., інфляційного збільшення боргу -
5023,33 грн., 3% річних 1112,05 грн. Всього на
користь позивачки підлягає стягненню з
відповідача 118135,38 грн.

Вимоги позивачки в частині стягнення
пені у розмірі подвійної облікової
ставки НБУ не ґрунтуються на законі та
не підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Відповідно до ст.1, 3 Закону
України «Про відповідальність за
несвоєчасне виконання грошових
зобов'язань», платники грошових коштів
сплачують на користь одержувачів цих
коштів за прострочку платежу пеню в
розмірі, що встановлюється за згодою
сторін. Розмір пені, передбачений
статтею 1 цього Закону, обчислюється
від суми простроченого платежу та
не може перевищувати подвійної
облікової ставки Національного
банку України, що діяла у період, за
який сплачується пеня.

У наданому договорі строкового вкладу
сторони не встановили
відповідальність у вигляді пені за
невиконання або неналежне виконання
сторонами своїх договірних
зобов'язань. У своєму позові позивачка
вказує, що п.14.5.5. умов Договору
передбачено сплату пені, однак у тексті
договору такі умови не зазначені, а
договір взагалі не містить п. 14.5.5., при
цьому останнім пунктом договору є п.6.11.

Позивачка не послалася на жодну норму
закону, яка передбачає
відповідальність банку перед
вкладником за несвоєчасне виконання
грошового зобов'язання у вигляді пені у
розмірі подвійної облікової ставки НБУ
від суми несвоєчасно виконаного
грошового зобов'язання за кожен день
прострочення виплати вкладу, суд також
не вбачає законних підстав для
задоволення цієї вимоги. Таким чином, в
частині позовних вимог про стягнення
пені слід відмовити.

Також не підлягають задоволенню
позовні вимоги у частині стягнення 0,1 %
річних за фактичну кількість днів
користування внесків. Позивачка
посилається у своєму позові, що п.1.2.
передбачено сплату 0,1 % річних за
фактичну кількість днів користування
внесків, однак ні п.1.2. ні інші пункти
договору не містять такої умови, тому
за таких обставин позовні вимоги у цієї
частині не підлягають задоволенню.

Стосовно моральної шкоди суд враховує,
що між позивачем та відповідачем мали
місце договірні відносини, які
передбачають порядок повернення
коштів. Крім того законодавством
передбачено відповідальність за
несвоєчасне виконання зобов'язань, які
застосовуються до договірних відносин,
тому позовні вимоги про стягнення
моральної шкоди не підлягають
задоволенню.

Крім того, на підставі ст.88 ЦПК України
та Закону України «Про судовий збір» з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір у
розмірі 1% від суми задоволених
позовних вимог майнового характеру у
сумі 1181,35 грн.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 3, 11, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України,
ст.ст. 23, 526,625,611,1058,1060,1075 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
«Міський комерційний банк» про захист
прав споживачів та стягнення грошових
коштів - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства «Міський
комерційний банк» на користь ОСОБА_1
суму депозиту у розмірі 110000 грн., суму
несплачених відсотків у розмірі 2000
грн., інфляційне збільшення боргу у
розмірі 5023,33 грн., 3% річних у розмірі
1112,05 грн., а всього 118135 (сто вісімнадцять
тисяч сто тридцять п'ять) гривень 38
копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства «Міський комерційний банк»
на користь держави судовий збір у
розмірі 1181 (одна тисяча сто вісімдесят
одну) гривню 35 копійок.

У задоволенні решти позовних
вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом 10 днів з дня проголошення
заочного рішення.

На рішення суду може бути подана
апеляційна скарга до Апеляційного суду
Донецької області через Жовтневий
районний суд м. Маріуполя протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя
Л.Г. Шатілова