ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження №
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" листопада 2014 р. суддя Дарницького
районного суду м. Києва Дубас В.А.
розглянувши у приміщенні Дарницького
районного суду м. Києва заяву позивача
ОСОБА_2 про забезпечення позову у
справі за його цивільним позовом до
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний
нотаріус київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 про
визнання недійсними договорів
купівлі-продажу, суд -

в с т а н о в и в:

У провадженні Дарницького районного
суду м. Києва перебуває зазначена
цивільна справа про визнання
недійсними договорів купівлі-продажу.

Позивач 20.11.2014 року через канцелярію
суду подав заяву про забезпечення
позову у якій просив накласти арешти на
квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2 та
на квартиру АДРЕСА_3.

У підтвердження того, що невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду позивач
посилався на те, що згідно договору
дарування від 08.09.2014 року квартиру
АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_4 вже
відчужила на користь ОСОБА_6

Окрім того, позивач посилався на те, що
відповідач ОСОБА_4 перебуває у
скрутному фінансовому становищі, не
працює, а її чоловік є студентом, тому
ОСОБА_4 може у будь-який час та у
будь-який спосіб відчужити спірні
квартири, що значно утруднить або і
зробить неможливим виконання рішення
суду у даній справі.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява
про забезпечення позову розглядається
судом, у провадженні якого перебуває
справа, в день її надходження без
повідомлення відповідача та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що заяву про
забезпечення позову необхідно
залишити без задоволення виходячи з
наступних підстав.

Пунктом 1 частини 1 статті 152 ЦПК України
передбачено, що позов забезпечується
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 152 ЦПК України суд
застосовує види забезпечення позову
визначені ч. 1 цієї статті, зокрема
шляхом накладення арешту на майно або
грошові кошти, забороною вчиняти певні
дії тощо, а у разі необхідності може
застосувати інші види забезпечення
позову.

Згідно з п. 4 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 року
за № 9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову» розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів. Наприклад, обмеження
можливості господарюючого суб'єкта
користуватися та розпоряджатися
власним майном іноді призводить до
незворотних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи спір
між сторонами виник з приводу визнання
недійсними договорів купівлі-продажу
квартир від 31.07.2013 року.

Як вбачається з витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
квартира АДРЕСА_2 та квартира АДРЕСА_3
дійсно належить відповідачці ОСОБА_4 на
праві власності.

У той же час квартира АДРЕСА_1 згідно
витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно належить не
відповідачам, а ОСОБА_6 згідно договору
дарування від 08.09.2014 року, хоча суд може
накласти арешт лише на майно, що
належать відповідачеві (-ам), як це
передбачено п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК.

Пунктом 6 вказаної Постанови Пленуму
ВСУ передбачено, що особам, які беруть
участь у справі, має бути гарантована
реальна можливість захистити свої
права при вирішенні заяви про
забезпечення позову, оскільки існує
ризик спричинення їм збитків у разі,
якщо сам позов або пов'язані з
матеріально-правовими обмеженнями
заходи з його забезпечення виявляться
необґрунтованими.

Разом з тим, вивчивши наявні матеріали,
враховуючи положення ст.ст. 151, 152 ЦПК
України, суд вважає за необхідне заяву
про забезпечення позову залишити без
задоволення, оскільки хоча позивачем і
доведено, що дві з трьох спірних
квартир дійсно належать відповідачеві
ОСОБА_4, проте позивачем не надано
жодних доказів на підтвердження того,
що невжиття заходів забезпечення
позову може утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду у
разі задоволення судом позовної заяви
та визнання недійсними договірів
купівлі-продажу квартир, у т.ч. не
надано доказів намагання відповідач
(-ів) відчужити спірні квартири у
будь-який спосіб, обтяжити їх шляхом
надання у заставу тощо.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.ст.
151 - 153 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви
про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Дарницький районний
суд м. Києва протягом п'яти днів з дня
її проголошення. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання ухвали суду.

СУДДЯ
В.А. ДУБАС