Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №296/8482/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області

в складі: головуючої судді
Косигіної Л.М.

суддів: Талько
О.Б., Григорусь Н.Й.

при секретарі
Трохимчук Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості

за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк"

на рішення Корольовського районного
суду м. Житомира від 28 листопада 2013
року, -

в с т а н о в и л
а :

У вересні 2013 року ПАТ КБ
"ПриватБанк" звернулося до суду з
позовом, в якому просило стягнути з
ОСОБА_1 заборгованість за кредитним
договором № ZRXRRX00720629 від 13.05.2007 року у
розмірі 23681 грн. 99 коп., яка утворилась
станом на 19.07.2013 року.

Рішенням Корольовського
районного суду м. Житомира від 28
листопада 2013 року позов задоволено
частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь
ПАТ КБ "ПриватБанк" 7968 грн. 80 коп.
заборгованості та 236 грн. судового
збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ
"ПриватБанк", посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, невідповідність висновків суду
обставинам справи, просить рішення
змінити в частині відмови у
задоволенні вимог Банку та ухвалити
нове рішення. Зокрема, апелянт
зазначив, що суд дійшов помилкового
висновку про те, що розмір неустойки
значно перевищує розмір основної
заборгованості. При цьому, судом не
взято до уваги, що відповідно до ч. 3 ст.
551 ЦК України суд може лише зменшити
розмір неустойки, а не відмовити у її
стягненні. Крім того, під час розгляду
справи не було встановлено обставини,
які мають істотне значення для
зменшення розміру неустойки.

Розглянувши справу в межах, визначених
ст. 303 ЦПК України, колегія суддів
приходить до висновку, що скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Встановлено, що 13.05.2007 року між ПАТ КБ
"ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено
кредитно-заставний договір № ZRXRRX00720629,
відповідно до якого відповідач отримав
кредит у сумі 2421 грн. 84 коп. на строк з
13.05.2007 року по 13.05.2008 року включно, зі
сплатою 2,0 % на місяць на суму залишку
заборгованості по кредиту, щомісячної
винагороди за надання фінансового
інструменту у розмірі 56 грн. 91 коп. та
одноразової винагороди за надання
фінансового інструменту в сумі 403 грн.
64 коп. (а.с. 6).

З розрахунку, наданого позивачем до
суду першої інстанції вбачається, що
станом на 19.07.2013 року заборгованість за
вищевказаним кредитним договором
становить 23681 грн. 99 коп., та складається
із:

- заборгованості за кредитом в сумі 1316
грн. 53 коп.,

- в т.ч. прострочене тіло - 1316 грн. 53 коп.;

- заборгованості за відсотками в сумі
6652 грн. 27 коп.,

- в т.ч. прострочені відсотки - 6652 грн. 27
коп.;

- погашено пені, в т.ч. списано - 3947 грн. 55
коп.;

- заборгованості з пені в сумі 14109 грн. 29
коп.;

- штраф (фіксована частина) - 500 грн.;

- штраф (процентна складова) - 1103 грн. 90
коп.

При цьому, у розрахунку зазначено, що
відповідачем сплачено в рахунок
погашення заборгованості з пені 1142 грн.
16 коп. Остання оплата за даним
договором проведена 12.12.2008 року.

З розрахунку, наданого Банком до
апеляційного суду та з виписки з
рахунку вбачається, що заборгованість
на 19.07.2013 року становить 23681 грн. 99 коп.,
пені за весь період погашено тільки на
суму 537 грн. 05 коп. Крім того, зазначено,
що останні платежі здійснені
відповідачем 12.12.2008 року.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (чч. 1, 3
ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну. Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів
вимог законом встановлена спеціальна
позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК
України передбачає, що позовна
давність в один рік застосовується до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З кредитно-заставного договору №
ZRXRRX00720629, вбачається, що він є строковим,
його укладено на строк з 13.05.2007 року по
13.05.2008 року включно, зі щомісячним
погашенням платежів в сумі 286 грн. 31 коп.
(з 5 по 10 число кожного місяця).

Станом на 14.05.2008 року по вищевказаному
кредитному договору існувала
заборгованість по тілу кредиту,
відсоткам, пені та комісії у зв'язку з
несвоєчасним та неповним виконанням
відповідачем зобов'язання щодо
внесення щомісячних платежів, розмір
яких встановлено договором. Останній
платіж на погашення вказаного договору
відповідач здійснив 12.12.2008 року.

Отже, строк позовної давності за даним
договором починається саме з 13.12.2008
року, оскільки він переривався
вчиненням ОСОБА_1 дії, що свідчать про
визнання ним свого боргу (внесення
коштів на оплату боргу). Однак, до суду
позивач звернувся тільки 03.09.2013 року,
тобто з пропуском строку,
встановленого ст. 257, ч. 2 ст. 258 ЦК
України. Заяв, клопотань про поновлення
даного строку Банк не заявляв, так як
вважав, що строк позовної давності не
пропущено.

Оскільки строк позовної давності за
позовами про повернення споживчого
кредиту застосовується незалежно від
заяви сторони у спорі, колегія суддів
приходить до висновку про те, що позов
не підлягає задоволенню у зв'язку із
пропуском строку звернення до суду.
Будь-яких доказів того, що строк
давності пропущено з поважних причин
позивачем не надано.

Враховуючи вищевикладене та
роз'яснення, викладені у п. 14 постанови
Пленуму Верховного Суду України "Про
судову практику розгляду цивільних
справ в апеляційному порядку", колегія
суддів приходить до висновку про
скасування рішення суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
про відмову у задоволенні позову в
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

Доводи апелянта про те, що Умовами
надання споживчого кредиту фізичним
особам ("Розстрочка") (Стандарт)
визначено строк позовної давності за
договором 5 років, є безпідставними.
Позивачем не доведено належними та
допустимими доказами те, що примірник
Умов, який міститься у справі, є
тотожним із тим примірником, який
надавався відповідачу під час
підписання угоди. Вказаний примірник
не містить підпису ОСОБА_1

Крім того, надані суду Умови містять
суперечливі відомості щодо строку
позовної давності. Так, у п. 5.4. Умов
надання споживчого кредиту фізичним
особам ("Розстрочка") (Стандарт)
зазначено, що нарахування неустойки
здійснюється протягом 3 років з дня,
коли відповідне зобов'язання повинно
бути виконано Позичальником. А у п. 5.5.
цих Умов вже зазначено, що строк
позовної давності встановлюється 5
років.

Також, з виписки з рахунку ОСОБА_1
вбачається, що 16.12.2010 року здійснено
списання кредиту згідно протоколу КК
(6900362), і з цього ж часу припинено
нарахування відсотків, хоча пеня при
цьому нараховувалася до 19.07.2013 року.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк "ПриватБанк" задовольнити
частково.

Рішення Корольовського районного суду
м. Житомира від 28 листопада 2013 року
скасувати, ухвалити нове рішення про
відмову за пропуском строку у
задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк"
до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуюча Судді