АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Руденко В. В. Доповідач - Повєткін
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 вересня 2014 року

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки, третя
особа: ОСОБА_3, -

В с т а н о в и в :

У квітні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2
про звернення стягнення на предмет
іпотеки посилаючись на те, що
відповідно до укладеного договору №
DNU0GA08661557 від 15 листопада 2007 року між
позивачем та ОСОБА_4, остання отримала
кредит у розмірі 44.933,25 доларів США зі
сплатою відсотків за користування ним
у розмірі 11,04% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 15.11.2022 року. 12.09.2012
року було укладено Додаткову угоду до
кредитного договору, у якій сума
заборгованості, що виникла у період з
дати надання позичальнику кредиту до
дати підписання Додаткової угоди
зменшити 20.352,09 доларів США, вказана
сума складала пеню. У порушення вимог
закону та умов договору ОСОБА_4
зобов'язання за вказаним договором
належним чином не виконала. У зв'язку з
зазначеними порушеннями зобов'язань за
кредитним договором відповідачем,
станом на 10.04.2014 року має
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 103.289,13 доларів США, з яких:
заборгованість за кредитом - 56153,63
доларів США; заборгованість по
процентам за користування кредитом -
7996,80 доларів США; заборгованість по
комісії за користуванням кредитом -
1140,30 доларів США; пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором -
33060,99 доларів США; штраф (фіксована
частина) - 19,83 доларів США; штраф
(процентна складова) - 4917,59 доларів США.
В забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним кредитним договором ПАТ КБ
«ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 15.11.2007 року
уклали договір іпотеки № DNU0GA08661557.
Згідно з договором іпотеки відповідач
надала в іпотеку будинок по АДРЕСА_1 в м.
Дніпропетровську, загальною площею 54,30
кв.м., житловою площею 30,00 кв.м., а також
земельну ділянку площею за тією ж
адресою. Ціна предмету іпотеки
дорівнює 274.215,00 грн. Позивач просив суд
в рахунок погашення заборгованості по
зазначеним кредитним договорам
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а також земельну ділянку шляхом
продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ
КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені
ОСОБА_2 договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з проведенням
дій щодо коригування технічної
документації відповідно до поточного
стану нерухомості, її перепланування
та перебудови, з проведенням дій щодо
оформлення та з отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх
передбачених і нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки, а її к
виселити відповідачів та інших осіб,
які зареєстровані та/або проживають у
будинку зі зняттям з реєстраційного
обліку (а.с.1-3).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 вересня 2014 року в задоволенні
позовних вимог - відмовлено (а.с.78-80).

В апеляційній скарзі (а.с.83-86) ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
скасувати, як необґрунтоване і
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- відмовляючи в задоволенні позову суд
застосував Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», але разом
з тим не встановив відповідно до цього
закону чи використовується нерухоме
житлове майно як місце постійного
проживання позичальника/майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно, яка загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна), чи не перевищує 140,0 кв.
метрів для квартири та 250,0 кв. метрів
для житлового будинку;

- в матеріалах справи відсутні докази
того, що у відповідача відсутнє інше
житло, а тому Закон України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» не може
бути застосовано;

- Закон України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті», набрав чинності 07
червня 2014 року, а позовна заява подана
до суду у квітні 2014 року.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що між банком та позичальником ОСОБА_4
укладено кредитний договір,
забезпечений договором іпотеки,
укладеного між банком та відповідачем
ОСОБА_2, внаслідок не виконання
позичальником ОСОБА_4 умов кредитного
договору виникла заборгованість, яка
не підлягає погашенню шляхом звернення
стягненню на іпотеку у зв'язку з
мораторієм, встановленим Законом
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті».

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції не в
повній мірі відповідає вимогам закону
та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

З матеріалів справи вбачається, що 15
листопада 2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та відповідачем
укладений кредитний договір, за яким
остання отримала від банку кредит у
розмірі 44.933,25 доларів США зі сплатою
відсотків за користування ним у
розмірі 11,04 % на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення 15.11.2022 року (а.с.14-15).

12 вересня 2012 року було укладено
Додаткову угоду до кредитного
договору, у якій сума заборгованості,
що виникла у період з дати надання
позичальнику кредиту до дати
підписання Додаткової угоди зменшити
20.352,09 доларів США, вказана сума
складала пеню (а.с.17).

З метою забезпечення належного
виконання ОСОБА_4 зобов'язання за
кредитним договором ПАТ КБ
«ПриватБанк» і ОСОБА_2 15 листопада 2007
року уклали договір іпотеки № DNU0GA08661557
(а.с.46-47).

Згідно з п.24 договору іпотеки № DNU0GA08661557
від 15.11.2007 року, укладеного між банком
та ОСОБА_2, сторони домовилися, що у
випадку порушення кредитного договору
або договору іпотеки звернення
стягнення на предмет іпотеки
здійснюється відповідно до розділу V
Закону України «Про іпотеку» на
підставі рішення суду, на підставі
виконавчого напису нотаріуса або
згідно із застереженням про
задоволення вимог іпотекодержателя
(а.с.21).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.39 Закону України
«Про іпотеку» у разі задоволення судом
позову про звернення стягнення на
предмет іпотеки у рішенні суду
зазначаються спосіб реалізації
предмета іпотеки шляхом проведення
прилюдних торгів або застосування
процедури продажу, встановленої ст.38
цього Закону, в ч.5 якої передбачено, що
дії щодо продажу предмета іпотеки та
укладання договору купівлі-продажу
здійснюються іпотекодержателем від
свого імені.

Позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 містить вимоги про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
продажу предмету іпотеки з укладення
від імені ОСОБА_2 договору
купівлі-продажу будь-яким способом з
іншою особою-покупцем (а.с.2).

Таким чином зазначені позовні вимоги
щодо способу продажу предмета іпотеки
від імені іпотекодавця не відповідають
ні умовам договору іпотеки, ні приписам
Закону України «Про іпотеку».

В ст.25 Закону України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень» встановлено порядок
реалізація предмета забезпечувального
обтяження за рішенням суду, яким
передбачено спосіб реалізації
предмета забезпечувального обтяження
шляхом проведення публічних торгів або
із застосуванням однієї з процедур,
передбачених ст.26 цього Закону, в п.2 ч.1
якої передбачено продаж обтяжувачем
предмета забезпечувального обтяження
шляхом укладення договору
купівлі-продажу з іншою
особою-покупцем, а ч.5 ст.30 цього Закону
встановлено, що такий договір
купівлі-продажу предмета
забезпечувального обтяження
укладається обтяжувачем від імені
боржника і є правовою підставою для
набуття покупцем цього предмета права
власності на відповідне рухоме майно.

Згідно ст.1 Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» цей Закон
визначає правовий режим регулювання
обтяжень рухомого майна, встановлених
з метою забезпечення виконання
зобов'язань, а також правовий режим
виникнення, оприлюднення та реалізації
інших прав юридичних і фізичних осіб
стосовно рухомого майна.

В ст.21 Закону України «Про забезпечення
вимог кредиторів та реєстрацію
обтяжень» передбачено, що до
забезпечувальних обтяжень належать
застава рухомого майна, право застави
рухомого майна, право притримання
рухомого майна, інші обтяження
рухомого майна, які кваліфікуються як
забезпечувальні.

Отже спірні правовідносини щодо
звернення стягнення на предмет іпотеки
під дію Закону України «Про
забезпечення вимог кредиторів та
реєстрацію обтяжень» не підпадають,
оскільки врегульовані Законом України
«Про іпотеку».

Закон України «Про іпотеку» передбачає
право продажу іпотекодержателем
предмету іпотеки від свого імені, а не
від імені іпотекодавця.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Тому позовні вимоги ПАТ КБ
«ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
продажу предмету іпотеки з укладення
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем в
частині укладення такого договору від
імені іпотекодавця ОСОБА_2 не мають
правового обґрунтування, а тому з цих
підстав не підлягають задоволенню.

Відмова банку у позові про звернення
стягнення на предмет іпотеки з
зазначених вище підстав не перешкоджає
банку звернутися до суду з таким
позовом до відповідача з вимогою
продажу предмета іпотеки відповідно до
вимог Закону України «Про іпотеку», а
саме: шляхом проведення прилюдних
торгів або шляхом продажу предмета
іпотеки та укладання договору
купівлі-продажу іпотекодержателем
(банком) від свого імені.

Тому висновки суду першої інстанції
щодо відмови у позові, викладені в
рішенні суду, є передчасними і
апеляційним судом не досліджуються.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.19
постанови пленуму Верховного Суду
України «Про судову практику розгляду
цивільних справ в апеляційному
порядку» № 12 від 24.10.2008 року, у випадку,
якщо помилки у неправильно прийнятому
рішенні можливо усунути без його
скасування, не змінюючи суть рішення,
та якщо помилки у такому рішенні
стосуються фактичної сторони справи чи
правового обґрунтування рішення, то
апеляційний суд ухвалює рішення про
зміну рішення суду першої інстанції.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції підлягає
зміні в частині обґрунтування відмови
у задоволенні позову.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,309,314,316 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

В И Р І Ш И В :

Рішення Амур-Нижньодніпровського
районного суду м. Дніпропетровська від
30 вересня 2014 змінити в частині
обґрунтування відмови у задоволенні
позову.

В решті рішення
Амур-Нижньодніпровського районного
суду м. Дніпропетровська від 30 вересня
2014 - залишити без змін, а апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: