Справа №490/446/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м.Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого - судді Гуденко О.А.,

при секретарі - Аслановій Е.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів, в якому
просив суд звернути стягнення на
квартиру загальною площею 61.70 м2,
житловою площею 42.60 м2, яка розташована
за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу
вказаного предмету іпотеки (на
підставі договору іпотеки №NKH3GA00000054
від 14.06.2007 р.) ПАТ КБ «Приватбанк» з
укладанням від імені відповідачів
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою-покупцем, з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки та виселити
відповідачів та інших осіб, які
зареєстровані та/або проживають у
вищевказаній квартирі.

Ухвалою суду від 22 жовтня 2014 року
замінено відповідачів ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 та
ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно - на їх
правонаступників ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Представник позивача надав суду заяву
про розгляд справи у його відсутність,
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 надав суду заяву про
розгляд справи у його відсутність,
позовні вимоги не визнає, просив суд
застосувати ЗУ «Про мораторій на
стягнення майна громадян України»,
оскільки іпотечне майно є його єдиним
житлом та постійним місцем проживання .

Відповідача ОСОБА_2 надала суду заяву, в
якій зазначила, що позовні вимоги
підпадають під вимоги ЗУ «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті». Також
зазначила, що іншого житла вона не має.

Ухвалою суду справу розглянуто у
відсутність сторін, оскільки у справі
достатньо даних про права та взаємини
сторін.

Вивчивши доводи позову, дослідивши
матеріали справи, судом встановлені
наступні факти та відповідні ним
правовідносини.

13 червня 2007 року між позивачем та
ОСОБА_1 був укладений договір №NKH3GA00000054,
відповідно до якого Банк надав
Позичальникові кредитні кошти шляхом:
видачі готівки через касу на строк з
13.06.2007 р. по 12.06.2017 року включно, у
вигляді не поновлюваної лінії у
розмірі 11 060,00 доларів США на наступні
цілі: споживчі у розмірі 10000,00 доларів
США, а також у розмірі 1060,00 доларів США
на сплату страхових платежів у випадку
та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7
даного Договору, зі сплатою за
користування кредитом відсотків у
розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом, винагорода
за надання фінансового інструменту у
розмірі 1,50 % від суми виданого кредиту у
момент надання кредиту, винагорода за
надання фінансового інструменту у
розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту
щомісяця в Період сплати, відсотки за
дострокове погашення кредиту згідно з
п.3.11 даного договору та винагороди за
проведення додаткового моніторингу,
згідно п.6.2 даного Договору.

Відповідно до п.7.3 умов Договору,
забезпеченням виконання позичальником
зобов'язань за даним договором
виступає іпотека трьокімнатної
квартири АДРЕСА_1, а також всі інші види
застави, іпотеки, поруки і т.п., надані
Банку з метою забезпечення зобов'язань
за цим договором.

У якості забезпечення виконання
позичальником зобов'язань за
вищевказаним кредитним договором 13
червня 2007 року між позивачем та
відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1,
ОСОБА_2 був укладений іпотечний
договір, предметом якого є квартира
АДРЕСА_1, та є трьокімнатна загальною
площею 61,7 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м.,
яка належить іпотекодавцям на праві
приватної спільної часткової
власності по ? частці кожному на
підставі Свідоцтва на право власності
на житло б/н від 22.12.2004 року, виданого
фондом комунальної власності
Миколаївської міської ради та
зареєстрованого в КП «ММБТІ» 07.02.2005
року в реєстровій книзі №103, номер
запису 17858 та в ЄРПВНМ за р.№9798081.

Відповідно до довідки ТОВ «Центральний
1» №1375 від 01.09.2014 року в квартирі, що є
предметом іпотеки, зареєстровані та
проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Дотепер відповідач ОСОБА_1 свої
зобов'язання за вищевказаним договором
не виконав, заборгованість за кредитом
- 5833,87 доларів США, заборгованість по
процентам за користування кредитом -
619,09 доларів США, заборгованість по
комісії за користуванням кредитом - 100,00
доларів США, пеня за несвоєчасність
виконання зобов'язань за договором - 96,93
доларів США, штраф (фіксована частина) -
31,29 доларів США, штраф (процентна
складова) - 332,49 доларів США-станом на
05.12.2013 р.

Таким чином, розмір заборгованості
становить 7013,67 доларів США.

Згідно із ст. 589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення на предмет застави. За
рахунок предмета застави
заставодержатель має право
задовольнити в повному обсязі свою
вимогу, що визначена на момент
фактичного задоволення, включаючи
сплату процентів, неустойки,
відшкодування збитків, завданих
порушенням зобов'язання, необхідних
витрат на утримання заставленого
майна, а також витрат, понесених у
зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо
інше не встановлено договором.

Також, ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом з тим, 07.06.2014 року набрав чинності
Закон України від 03.06.2014 року № 1304-VII
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті», відповідно до ст. 1 якого
протягом його дії: не може бути
примусово стягнуте (відчужене без
згоди власника) нерухоме житлове майно,
яке вважається предметом застави
згідно зі ст. 4 Закону України «Про
заставу» та/або предметом іпотеки
згідно зі ст. 5 Закону України «Про
іпотеку», якщо таке майно виступає як
забезпечення зобов'язань громадянина
України (позичальника або майнового
поручителя):

- за споживчими кредитами, наданими
йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті,

- за умови, що таке нерухоме житлове
майно використовується як місце
постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці, за умови, що в
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого
житлового майна (об'єкта незавершеного
будівництва нерухомого житлового
майна) не перевищує 140 кв. метрів для
квартири та 250 кв. метрів для житлового
будинку.

Пункт 4 названого вище закону визначає,
що протягом дії цього Закону інші
Закони України з питань майнового
забезпечення кредитів діють з
урахуванням його норм.

Отже, зважаючи на те, що квартира
передана відповідачами в забезпечення
виконання зобов'язань по поверненню
отриманого кредиту від позивача саме в
іноземній валюті на споживчі цілі,
площа іпотечної квартири становить 61,7
кв.м., а також те, що вказана квартира є
постійним місцем проживання
відповідачів, іншого житла відповідачі
не мають, суд приходить до висновку, що
дія Закону України «Про мораторій на
стягнення майна громадян України,
наданого як забезпечення кредитів в
іноземній валюті» поширюється на
правовідносини, що виникли між
сторонами, а тому вимоги банку про
звернення стягнення на предмет іпотеки
є передчасними у зв'язку з необхідністю
застосування вказаного Закону.

Що стосується позовних вимог про
виселення відповідачів з іпотечної
квартири, то вони є похідними від вимог
про звернення стягнення, а тому також
не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, у
задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті», ст.ст. 10,
11, 57-60, 208,209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
звернення стягнення на предмет
іпотеки та виселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом 10 днів після проголошення
рішення.

СУДДЯ
ГУДЕНКО О.А.