Справа № 463/621/13 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/783/559/14 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.

за секретаря Данилик І.І.,

з участю представника ЛКП №503 - Німировської О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2013 року у справі за позовом Львівського комунального підприємства №503 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за утримання та обслуговування будинку та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Львівського комунального підприємства №503 про зобов'язання до вчинення дій,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2013 року задоволено первісний позов та відмовлено у задоволенні зустрічного позову.

Суд стягнув з ОСОБА_3 (інд. Код - НОМЕР_1) на користь Львівського комунального підприємства №503 витрати, понесені на утримання та обслуговування будинку в сумі 2136 грн. 00 коп.

Суд також стягнув з ОСОБА_3 (інд. Код - НОМЕР_1) на користь Львівського комунального підприємства №503 витрати, понесені ЛКП № 503 на оплату судового збору в сумі 120 грн. 50 коп.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не повно з'ясовано фактичні обставини справи та не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Апелянт стверджує, що між сторонами не існує цивільно-правових відносин, оскільки цивільні правовідносини між юридичною та фізичною особами мають бути укладені в письмовій формі, а тому у даному випадку Закон не допускає стосунків між мешканцями багатоквартирного будинку та ЛКП по обслуговуванню житла іншої, а не письмової форми укладення угоди.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не встановив, що між сторонами існують цивільно-правові відносини, що є підставою для виникнення зобов'язань між сторонами.

Апелянт стверджує, що за виключенням ОСББ легітимних балансоутримувачів багатоквартирних житлових будинків, які б підпадали під визначення п. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в України бути не може.

Крім того, апелянт зазначає, що з 15.09.2011 року ОСОБА_3 не є мешканцям квартири, а зазначена квартира вже не є квартирою, оскільки, на думку апелянта, переведена в нежитлове приміщення, а власниця є суб'єктом підприємницької діяльності, тому спір за період після 15.09.2011 року повинен розглядатися господарським судом.

Апелянт просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов та апеляційну скаргу задовольнити.

Від апелянта ОСОБА_4 на адресу апеляційного суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що він зайнятий в розгляді інших справ у Пустомитівському районному суді Львівської області та Галицькому районному суді м. Львова. Інших клопотань про відкладення розгляду справи від учасників судового розгляду не надходило.

Ураховуючи те, що всі особи, які беруть участь у справі були належним чином повідомленні про час і місце її розгляду (а.с.221-224), причин для відкладення розгляду справи, які б суд міг визнати поважними немає, розгляд справи проведено у відсутності осіб, які не з'явились, що відповідає вимогам ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши відповідно до ст.303 ЦПК України законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1, яка складається із двох жилих кімнат, кухні та комунальних вигод, загальною площею 60,2 кв.м. належить на праві власності відповідачці ОСОБА_3 відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.03.2007 року.

Будинок відноситься до комунальної власності, перебуває на балансі ЛКП №503, яке надає послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Це підтверджується письмовими договорами ЛКП №503 з відповідними підприємствами та організаціями як виконавцями надання послуг ЛКП №503 по утриманню та обслуговуванню будинків, які перебувають на балансі ЛКП №503, зокрема, і будинку АДРЕСА_1 (а.с.11-15).

Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Статтями 20,21 цього Закону визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, обов'язком споживача є укладення договору про надання таких послуг, підготовленого на основі Типового договору, а також оплата таких послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг своєчасно та відповідної якості, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про житлово-комунальні послуги.

Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено і п.7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 року № 45.

Таким чином власник квартири зобов'язаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати їх.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою КМ України від 20.05.2009 року № 529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій».

Як вбачається із матеріалів справи, 21.12.2010 року позивач надав відповідачці підготовлений договір про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає Типовому договору, та відповідно до умов цього договору надавав їй послуги з утримання будинку та прибудинкової території, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості по оплаті за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову про зобов'язання позивача до укладення договору на надання таких послуг, суд першої інстанції правильно виходив з того, що оскільки обов'язок споживача житлово-комунальних послуг власника житла ґрунтується не тільки на договорі, але й на законі, відсутність письмових договірних відносин не є підставою для звільнення від оплати житлово-комунальних послуг.

Та обставина, що приміщення квартири АДРЕСА_1 належної відповідачці на праві власності відповідно до наказу департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 03.05.2007 року за № 137 дозволено використовувати як нежитлову, не може бути підставою для відмови в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного, оскільки зазначеним наказом відповідачці надано дозвіл використовувати приміщення квартири як нежитлової, проте, питання щодо виключення цього приміщення з житлового фонду та переведення його у нежиле у порядку, визначеному ст.ст.7,8 ЖК України не вирішувалося.

Означена вище обставина підтверджується наказом Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради від 15.09.2011 р. №1593-НЖ-Л та витягом про державну реєстрацію прав від 28.10.2011р., виданим обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», згідно з якими ОСОБА_3 на праві власності належить приміщення квартири № 1 (дозволеної для використання як нежитлової згідно з наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури Львівської міської ради від 03.05.2007 року за № 137) у будинку АДРЕСА_1 загальною площею 71,3 кв.м. (а.с.183,184).

Відповідно до ст.67 та ч.2 ст.162 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія, та інші послуги) береться, крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно зі ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники приватизованого житла в багатоквартирних будинках є співвласниками всіх допоміжних приміщень будинку та його технічного обладнання, а відтак, повинні брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до частки у майні будинку.

Як убачається із наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідачки по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території ( а.с.6), за період з 1.06.2009 року по 31.07.2011 року заборгованість за фактично наданні послуги на утримання та обслуговування квартири № 1 у будинку АДРЕСА_1, належної на праві власності відповідачці, становить 2136 грн. 06 коп. Сума заборгованості визначена позивачем відповідно до тарифу згідно з чинними рішеннями місцевих органів влади, який розраховано індивідуально для будинку АДРЕСА_1 з урахуванням Порядку формування тарифів на житлово-комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2005 року № 560 та від 01.06.2011 року № 869.

Доводи, зазначені ОСОБА_4 в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, були предметом дослідження суду першої інстанції й визнані безпідставними.

Ураховуючи наведене, й те, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, зібраним доказам дана оцінка, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, передбачена ЦПК України, колегія суддів доходить висновку, що підстави для скасування чи зміни рішення відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 22 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді:

Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.