Номер провадження: 22-ц/785/6798/14
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Одеської області в складі:

Головуючого:
судді Парапана В.Ф.

Суддів:Панасенкова В.О.,
Громіка Р.Д.

При секретарі:
Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Малиновського районного суду м. Одеси
від 18 червня 2014 року у справі за скаргою
ОСОБА_4 на бездіяльність старшого
державного виконавця Другого
Малиновського ввіділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Зуєва Георгія
Олеговича, заінтересовані особи -
ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство
«Уксиббанк», відділ служби по правам
дітей Одеської міської ради у
Маліновському районі, -

в с
т а н о в и л а:

У квітні 2013р. ОСОБА_4 звернулася до суду
зі скаргою на бездіяльність старшого
державного виконавця Другого
Малиновського ввіділу державної
виконавчої служби Одеського міського
управління юстиції Зуєва Г.О., (далі -
державний виконавець), та після
уточнення скарги просила: визнати
неправомірною бездіяльність
державного виконавця у виконавчому
провадженні № В-3/1172 з виконання
виконавчого листа №2-122/2011, виданого
Малиновським районним судом м. Одеси
14.11.2011р., скасувати постанову
державного виконавця від 12.03.2013р. про
закінчення цього виконавчого
провадження.

Справа судами розглядалася
неодноразово.

Останньою ухвалою суду від 18.06.2014р. у
задоволенні скарги відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить
ухвалу суду, яка суперечить нормам

чинного законодавства скасувати та
постановити нову ухвалу про
задоволення її вимог.

У запереченнях на апеляційну
скаргу Банк, вважаючи, що оскаржувана
ухвала постановлена у відповідності до
вимог норм матеріального і
процесуального права, просить у її
задоволенні відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися у судове
засідання, перевіривши матеріали
справи, обговоривши доводи апеляційної
скарги й заперечення проти неї, колегія
суддів вважає, що апеляція не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 387 ЦПК
України у разі встановлення
обґрунтованості скарги суд визнає
оскаржувані рішення, дії чи
бездіяльність неправомірними і
зобов'язує державного виконавця або
іншу особу державної виконавчої служби
задовольнити вимогу заявника та
усунути порушення або іншим шляхом
поновлює його порушені права чи
свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії
чи бездіяльність були прийнятті або
вчинені відповідно до закону, в межах
повноважень державного виконавця або
іншої посадової особи державної
виконавчої служби і права чи свободи
заявника не було порушено, суд
постановляє ухвалу про відмову у
задоволені скарги.

Як видно з матеріалів справи суд ці
вимоги закону виконав у повній мірі та
з'ясував обставини, що мають значення
для правильного її вирішення.

Судом установлено, що заочним рішенням
Малиновського районного суду м. Одеси
від 23.02.2011р. ОСОБА_6 зобов'язано за свій
рахунок знести самочинно збудоване
нерухоме майно, побудоване ним за
адресою: АДРЕСА_1, (згідно технічного
паспорту КП «ОМБТІ та РОН від 20.09.2009р.)
та яке примикає до квартири №12 за цією
адресою.

Рішення суду набрало законної сили та
11.10.2011р. видано виконавчий лист.

Постановою державного виконавця від
24.11.2011р. № В-3/1172 за цим виконавчим
листом відкрито виконавче провадження
та боржнику було запропоновано
виконати судове рішення самостійно в
строк до 01.12.2011р.

Проте рішення суду не було виконане,
тому постановою державного виконавця
від 05.12.2011р. на боржника ОСОБА_6 у
відповідності до положень ст. 75, ч.1 ст. 89
ЗУ «Про виконавче провадження» було
накладено штраф у розмірі 170 грн. Також
було винесено постанову про стягнення
з боржника виконавчого збору і
боржнику було повторно запропоновано
виконати рішення суду у строк до
12.12.2011р.

У зв'язку з повторним невиконанням
рішення суду в строк, встановлений
державним виконавцем, постановою від
13.12.2011р. на боржника ОСОБА_6 було
накладено штраф в розмірі 340 грн. і до
прокуратури Малиновського району м.
Одеси направлено подання про
притягнення боржника до кримінальної
відповідальності.

13.12.2011р. від стягувача ОСОБА_4 до відділу
надійшла заява про звернення державним
виконавцем до суду із поданням про
заміну способу та порядку виконання
судового рішення шляхом знесення
зазначеного нерухомого майна за
рахунок стягувача.

22.12.2011р. до Малиновського районного
суду м. Одеси було направлено
відповідне подання, а виконавче
провадження на підставі ч.1 ст. 38 ЗУ «Про
виконавче провадження» -зупинено.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 08.06.2012р. подання державного
виконавця задоволено, змінено спосіб
та порядок виконання заочного рішення
цього ж суду від 23.02.2011р. і визначено, що
знесення зазначеного у виконавчому
документі самочинно збудованого
нерухомого майна здійснюється за
рахунок стягувача шляхом виготовлення
стягувачем самостійно у строк,
встановлений державним виконавцем
проекту зносу цього майна та
проведення стягувачем робіт згідно
представленому проекту у строк,
встановлений державним виконавцем.

Виконавче провадження було поновлено
05.07.2012р. Стягувач був зобов'язаний у
строк до 11.07.2012р. запропонувати
державному виконавцю організацію, яка
має відповідну ліцензію на
виготовлення проектно-смітної
документації для проведення робіт по
зносу цього нерухомого майна.

10.07.2012р. до відділу ДВС від ОСОБА_4
надійшла заява у якої вона просила
залучити до проведення виконавчих дій
по виготовленню проектно-смітної
документації НВЦ «Екобуд».

Постановою державного виконавця від
11.07.2012р. вказана організація була
залучена до виконавчого провадження з
метою виготовлення
проектно-кошторисної документації по
знесенню цього майна.

10.08.2012р. надійшов проект організації
робіт та кошторисна документація на
проведення робіт по знесенню будинку.

10.08.2012р. від ОСОБА_4 до відділу надійшла
заява у якій вона просила залучити до
проведення робіт по знесенню будинку
згідно представленого проекту НВЦ
«Екобуд».

Постановою державного виконавця від
11.07.2012р. залучено на платній основі для
розроблення проекту зносу нерухомого
майна - НВЦ «Екобуд», якого зобов'язано
розробити проектно-кошторисну
документацію у строк до 11.09.2012р.

10.08.2012р. до державного виконавця
надійшла проектна-кошторисна
документація щодо зносу вказаного
самочинного нерухомого майна, яку
виготовлено НВЦ «Екобуд».

10.08.2012р. державним виконавцем було
складено акт від 10.08.2012р. в якому
зафіксовано пояснення стягувача, що у
будинку періодично (ночують раз у
тиждень) мешкають господарі; стягувачу
невідомо, хто зареєстрований у будинку,
що підлягає знесенню; що у цьому
будинку є майно.

В цей же день було направлено запит до
КП «ЖСК «Хмельницький».

17.08.2012р. від представника боржника до
відділу ДВС надійшла заява, у якій було
повідомлено, що нерухоме майно, яке
необхідно знести є заставним.
Представник боржника у заяві просив
державного виконавця звернутися до
суду за роз'ясненням подальшого
виконання рішення суду. До заяви були
додані: договір про надання споживчого
кредиту №0 від 12.03.2008р., укладеного
між боржником та ПАТ «УкСиббанк»,
забезпеченням якого є 2 квартири,
загальною площею 56,3 кв.м., що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 -
технічний паспорт з планом кв. НОМЕР_1 ,
яка складається з двох приміщень
загальною площею 56,3 кв.м. Представлений
боржником технічний паспорт на кв.
НОМЕР_1 відрізняється від технічного
паспорту який є в матеріалах
виконавчого провадження.
Представником боржника було надано
пояснення, що друга частина кв. НОМЕР_1
(приміщення, яке зазначено у наданому
боржником технічному паспорті «першій
поверх») почало руйнуватися й ОСОБА_6
була проведена реконструкція
приміщення.

Постановою державного виконавця від
20.08.2012р. виконавче провадження на
підставі ч.1 ст. 38 ЗУ «Про виконавче
провадження» було зупинено.

Ухвалою Малиновського районного суду
м. Одеси від 20.12.2012р. у задоволенні
подання державного виконавця було
відмовлено. В ухвалі суду зазначено, що
суд дійшов висновку про відсутність
підстав для роз'яснення державному
виконавцю порядку подальшого вчинення
виконавчих дій з примусового виконання
рішення суду, оскільки такі дії будуть
перевищувати межі повноважень, наданих
державному виконавцю.

12.03.2013р. державний виконавець на
підставі п.11 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче
провадження» виніс постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Суд першої інстанції дослідивши ці та
інші обставини справи дійшов висновку,
що державним виконавцем були вчинені
всі дії, передбачені законом України
«Про виконавче провадження», а тому
відсутні підстави для визнання дій або
бездіяльності державного виконавця
неправомірними.

Колегія судів погоджується з таким
висновком суду, оскільки він
відповідає вимогам закону та дійсним
обставинам справи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вжити,
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень, судів,
які провадяться на підставах, в межах
повноважень та у спосіб, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, прийнятими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

Ч. 1 ст. 11 зазначено закону встановлює,
що державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції дослідивши матеріали справи
достовірно встановив, що при виконанні
зазначеного виконавчого листа
державним виконавцем були вчиненні усі
передбачені законом дії, щоб виконати
рішення суду.

Так, боржника, зобов'язаного рішенням
суду вчинити певні дії, і який
відмовився у їх вчиненні, двічі було
оштрафовано та направлено подання до
правоохоронних органів про
притягнення його до кримінальної
відповідальності.

Під час виконання виконавчого листа
державним виконавцем були встановлені
обставини, які перешкоджали проведенню
виконавчих дій, а тому він звернувся до
суду з поданням, у якому поставив
питання щодо роз'яснення рішення суду
стосовно його подальшого виконання.

Оскільки при виконанні рішення суду
будуть зачіпатися права та законні
інтереси інших осіб, а саме: ПАТ
«УкрСиббанк», як заставодержателя
майна, що підлягає знесенню; малолітніх
дітей, що зареєстровані у цьому будинку
та інше, тому державний виконавець не
міг вийти за межі повноважень та
проводити подальші виконавчі дії, тому
що такі його дії будуть суперечити
вимогам законну та ухвалі
Малиновського суду М. Одеси від 20.12.2012р.

Також судом встановлено, що нерухоме
майно у вигляді квартири АДРЕСА_1 (у
тому числі і об'єкт, що підлягає
знесенню) знаходиться в іпотеці ПАТ
«УкрСиббанк» за іпотечним договором,
укладеним 12.03.2008р. між Банком та ОСОБА_6,
посвідченим 12.03.2008р. приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу за реєстровим
номером 334.

Одночасно з укладанням та посвідченням
іпотечного договору нотаріусом
накладено заборону відчуження
зазначеної в договорі квартири.
Заборона дії до припинення іпотечного
договору і на час вирішення судом
скарги не була знята.

За положеннями ст. 589 ЦК України у разі
невиконання зобов'язання,
забезпеченого заставою,
заставодержатель набуває право
звернення стягнення на предмет
застави.

Відповідно до положень п.9 ст. 47 ЗУ «Про
виконавче провадження» виконавчий
документ повертається стягувачу у
випадку встановлення безпосередньо у
Законі заборони звертати стягнення на
окреме майно чи кошти боржника. Така
заборона на звернення стягнення
іпотечної квартири встановлена у
відповідності до вимог ст. 14 ЗУ «Про
забезпечення кредиторів та реєстрацію
обтяжень2 та ст. 3 ЗУ «Про іпотеку».

Суд також встановив, що у зазначеній
квартирі зареєстровані та мешкають
двоє малолітніх дітей. Рішення щодо
виселення у встановленому законом
порядку осіб, які зареєстровані та
проживають у зазначеному приміщенні
відсутні.

Ураховуючи зазначені обставини суд
дійшов висновку, що державним
виконавцем правомірно було винесено
постанову від 12.03.2013р. про закриття
виконавчого провадження у зв'язку
відсутністю подальших повноважень
щодо проведення виконавчих дій щодо
знесення будинку.

За положеннями п.11 ч.1 ст.49 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому ч.3
ст. 75 цього Закону.

Згідно ч.3 ст. 75 вказаного Закону у разі
якщо виконати рішення без участі
боржника неможливо, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до ст. 89 цього Закону та
вносить подання (повідомлення)
правоохоронним органам для
притягнення боржника до
відповідальності згідно їз законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадовій особі), що
його видав.

Як видно з постанови державного
виконавця від 12.03.2013р. саме на підставі
вищезазначених норм Закону ним було
закінчено виконавче провадження з
примусового виконання виконавчого
листа №2-122, виданий 14.11.2011р.
Малиновським районним судом м. Одеси
про зобов'язання ОСОБА_6 за свій рахунок
знести самочинно побудоване нерухоме
майно, побудоване ним за адресою
АДРЕСА_1 (згідно технічного паспорту КП
«ОМБТІ та РОН від 20.09.2009р) та яке
примикає до кв. за цією адресою, т.1 а/с.
286.

Колегія суддів вважає, що оскільки за
обставинами цієї справи неможливо
виконати рішення суду без участі
самого боржника, який відмовляється
від його виконання й до якого були
застосовані передбачені законом
заходи примусового впливу, а у
державного виконавця відсутні
повноваження, які встановив суд першої
інстанції, щодо проведення виконавчих
дій про знесення будинку, правових
підстав для скасування цієї постанови
не має.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 є
безпідставними, у зв'язку з чим колегія
суддів не приймає їх до уваги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає ухвалу без
змін, якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

Оскаржувану ухвалу суд постановив з
додержанням вимог закону і підстав для
її скасування як про йдеться мова у
апеляційній скарзі, колегія суддів не
встановила.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 317, 319
ЦПК України, колегія суддів,-

у х
в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м.
Одеси від 18 червня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області
В.Ф.Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік