22-ц/772/765/2014Головуючий в суді першої
інстанції:Венгрин О. О.Категорія:
27Доповідач: Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2014 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.

суддів: Копаничук С.Г., Сало Т.Б.,

при секретарі: Іщук О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Вінницького міського суду Вінницької
області від 23.01.2014 року, ухвалене по
даній справі, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2013 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з вказаним позовом до ОСОБА_3

Мотивуючи позовні вимоги він посилався
на те, що 10 жовтня 2006 року між ним та
ОСОБА_3 був укладений договір
безпроцентної позики.

За умовами цього договору він передав
ОСОБА_3 40000 грн., який в свою чергу
зобов'язаний був повернути вказана
суму позики до 10 грудня 2010 року. Однак,
на момент звернення з цим позовом до
суду ОСОБА_3 борг не повернув.

В зв'язку з цим ОСОБА_2 звернувся з
позовом в суд і просив стягнути з
ОСОБА_3 крім основного боргу 2880 грн. - 3%
річних, 1840 грн. - інфляційних та 34000 грн. -
пені.

Рішенням суду першої інстанції позов
задоволено частково, але з ним не
погодився ОСОБА_3 і оскаржив його в
апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі він просить рішення скасувати
та ухвалити нове рішення яким
відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, ОСОБА_3 посилається на те, що
висновки суду першої інстанції не
відповідають фактичним обставинам
справи та суперечать нормам
матеріального права.

На підтвердження доводів апеляційної
скарги наведені обставини про те, що
відповідно до умов договору позики
ОСОБА_3 зобов'язаний був перераховувати
кошти щомісячно ОСОБА_2 на рахунок в
банку, який мав повідомити сам позивач.
Цієї вимоги ним виконано не було, що
позбавило можливості ОСОБА_3 погашати
борг. За таких обставин, відповідно до
п. 2 ст. 613 ЦК України, виконання
зобов'язання мало бути відстрочене на
час прострочення кредитора.

Окрім цього, ОСОБА_3 посилається на
порушення судом першої інстанції вимог
п. 4 ст. 267 ЦК України про застосування
строку позовної давності щодо
стягнення пені, на застосуванні якої
він наполягав.

Колегія суддів, заслухавши доповідача,
представників ОСОБА_3, перевіривши
обґрунтованість доводів апеляційної
скарги, законність та обґрунтованість
рішення суду першої інстанції, прийшла
до висновку про відсутність підстав
для задоволення апеляційної скарги,
оскільки наведені в ній доводи
ґрунтуються на суб'єктивному
тлумаченні норм матеріального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги частково, виходив із
того, що ОСОБА_3 не виконав взятих на
себе зобов'язань щодо повернення
ОСОБА_2 40000 грн. позики до 10.12.2010 року, як
то передбачалось договором
безпроцентної позики. При цьому було
стягнуто інфляційні, 3% річних та пеня,
яку стягнуто в межах річного строку
позовної давності.

З висновками суду першої інстанції
погоджується і колегія суддів.

Ставлячи під сумнів законність,
оскаржуваного рішення ОСОБА_3
посилався на те, що за умовами п. 3
кредитного договору для того, щоб він
щомісячно перераховував ОСОБА_2 кошти,
той мав йому повідомити банківські
реквізити. Оскільки позивач цієї умови
не виконав він не зміг повернути борг
вчасно, а тому посилаючись на положення
ч. 2 ст. 613 ЦК України вважає, що
стягнення позики має бути відстрочено
до моменту повідомлення позивачем
банківських реквізитів, а в стягненні
інфляційних та 3% річних має бути
відмовлено.

Проте з такими доводами погодитись не
можна.

Посилання відповідача на те, що він не
зміг своєчасно повернути борг у зв'язку
з тим, що позивач не повідомив
банківських реквізитів свого рахунку
не заслуговують на увагу, оскільки він
не був позбавлений можливості у
будь-який інший спосіб, як то шляхом
поштового переказу, відкриття
банківського рахунку на ім'я позивача,
або ж повернення боргу позивачу
безпосередньо.

Більш того, із змісту договору
безпроцентної позики не вбачається, що
спосіб повернення боргу, шляхом
перерахування коштів щомісячно на
банківський рахунок ОСОБА_2 носить
імперативний характер.

П.4 цього договору передбачає
повернення повної суми боргу і раніше
вказаного в договорі строку без
визначення способу повернення.

Відповідно до засад диспозитивності,
визначених ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає справу не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб.
Ч. 2 ст. 613 ЦК України, передбачає, якщо
кредитор не вчинив дії, до вчинення
яких боржник не міг виконати свій
обов'язок, виконання зобов'язання може
бути відстрочене на час прострочення.
Отже виходячи із тих же засад
диспозитивності, суд першої інстанції
не міг вирішувати питання про
відстрочення ОСОБА_3 сплату боргу з
власної ініціативи.

Умовами договору безпроцентної позики,
а саме п. 5 передбачено, що у разі
прострочення терміну повернення суми
позики позичальник, зобов'язаний
сплатити пеню у розмірі 0,1% щоденно з
простроченої суми. Суд першої
інстанції, застосувавши за заявою
відповідача строк позовної давності,
стягнув пеню в межах річного строку.

А тому, за наведених обставин, колегія
не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 315 ЦПК України,
колегія суддів палати в цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду
Вінницької області від 23.01.2014 року,
ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу, залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя: (підпис)
В. П. Нікушин

Судді: (підпис)
Т. Б. Сало

(підпис)
С. Г. Копаничук

З оригіналом вірно:

Суддя апеляційного суду

Вінницької області ____________
В. П. Нікушин