Справа №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2014 року Вишгородський
районний суд Київської області в
складі:

головуючого судді - Рудюка О.Д.,

при секретарі - Данько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду у м. Вишгороді
цивільну справу за позовом заявою
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Фінансова компанія
«Дніпробуд» до ОСОБА_1 третя особа
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Управління
капітального будівництва» про
розірвання договору про участь у фонді
фінансування будівництва та стягнення
коштів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду, в
якому просить розірвати про участь у
фонді фінансового будівництва № 37 від
09.02.2009 року та зобов'язати відповідача
надати розрахунковий рахунок ля
повернення коштів в сумі 169 100,00грн., що
були перераховані на рахунок фонду
фінансування будівництва. Стягнути з
відповідача неустойку - винагороду
відповідно до п. 10.2.4 договору в розмірі
5 % від суми які повертаються
відповідачу, що становить 8 900,00грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між
позивачем та відповідачем 09.02.2009 року
укладено договір про участь у фонді
фінансування будівництва № 37,
відповідно до умов договору відповідач
передав позивачу у довірчу власність
кошти для участі у Фонді фінансування
будівництва виду «А» з метою отримання
у власність об'єкта інвестування, а
саме магазин НОМЕР_1 з підвальним
приміщенням загальною площею 446,50кв.м.,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_1,
загальною вартістю 1 058 000грн., зі
сплатою коштів у строк до 30.12.2011 року, а
позивач зобов'язався за плату
здійснити управління цими коштами в
інтересах відповідача на умовах
передбачених правилами Фонду
фінансування будівництва та договором.
Відповідно до свідоцтва № 1 про участь
у фонді фінансування будівництва виду
«А» від 17.05.2010 року відповідачем на
рахунок Фонду фінансування
будівництва сплачено 178 000грн. та
закріплено75,12кв.м. Заборгованість
відповідача за договором становить 880
000грн. позивачем виконано зобов'язання
за договором в повному обсязі, а саме
об'єкт будівництва зданий в
експлуатацію, що підтверджується
свідоцтвом № 10000286 від 28.04.2009 року.
Позивачем на адресу відповідача 28.10.2013
року надіслано лист-претензію про
сплату заборгованості, на що
відповідач даний лист залишив без
відповіді. Таким чином, відповідачем
було порушено зобов'язання за
договором, що є істотним порушення умов
цього договору.

Представники позивача у судовому
засіданні позов підтримали та просили
його задовольнити у повному обсязі з
підстав, що зазначенні в позовній
заяві.

Представник відповідача заперечував
проти задоволення позову оскільки
вважає підстав для розірвання договору
не має, просив відмовити у задоволенні
позовних вимог.

Представник третьої особи у судовому
засіданні просив позовні вимоги
задовольнити та розірвати договір.

Заслухавши пояснення представників
позивача, представника відповідача,
представника третьої особи, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
правове значення для розгляду справи і
вирішення спору по сутті, суд приходить
до наступного.

09.02.2010 року між позивачем, в якості
управителя та відповідачем в якості
довірителя укладено договір № 37 про
участь у Фонді фінансування
будівництва, відповідно до умов якого
довіритель передає управителю у
довірчу власність грошові кошти для
участі у Фонді фінансування
будівництва виду «А» з метою отримання
у власність об'єкта інвестування, на
умовах визначених правилами ФФБ та цим
договором, а управитель зобов'язується
за плату здійснити управління цими
коштами в інтересах довірителя на
умовах передбачених правилами ФФБ (п. 1.1
договору).

Обраний довірителем об'єкт
інвестування є магазин НОМЕР_1 з
підвальними приміщенням загальною
площею 446,50кв.м., який знаходиться за
адресою АДРЕСА_1 (п. 3.1. договору).

Відповідно до п. 7 договору, цей договір
вступає в силу з моменту внесення
коштів до ФФБ та діє до повного
виконання сторонами своїх зобов'язань
за цим договором, відповідно до правил
ФФБ.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підставі рішення Новопетрівської
сільської ради Вишгородського району
Київської області від 28.10.2010 року № 220
визнано право власності за ОСОБА_1 на
магазин НОМЕР_1-а із підвальним
приміщенням в багатоквартирному
будинку по АДРЕСА_1, загальною площею
446,5 кв.м. та видано свідоцтво про право
власності серія САЕ № 194167 від 28.12.2010
року.

28.10.2013 року листом-претензії про сплату
заборгованості по договору позивач
звернувся до відповідача по сплату у
місячний термін з моменту отримання
даного листа сплати заборгованості по
договору про участь у фонді
фінансування будівництва № 37 від 09.02.2009
року.

Відповідно до статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підстави своїх вимог і заперечень,
крім випадків звільнення від
доказування.

Згідно статті 10 ЦПК України цивільне
судочинство здійснюється на засадах
змагальності сторін. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, мають
рівні права щодо подання доказів, їх
дослідження та доведення перед судом
їх переконливості. Кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

За ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Разом з тим, чинним законодавством не
передбачено розірвання договору,
чинність якого припинена, оскільки
відповідачем оформлено право
власності на об'єкт інвестування, а
саме магазин НОМЕР_1 з підвальним
приміщенням загальною площею 446,50кв.м.,
який знаходиться за адресою АДРЕСА_1. На
цій підставі позивачу належить
відмовити в задоволенні позовної
вимоги про розірвання договору.

Суд вважає, що для повного відновлення
порушеного права позивача, з
відповідача на користь позивач
належить стягнути грошові кошти.

Судом вжито заходів з метою реалізації
зазначеного принципу у судовому
засіданні.

Однак, у судовому засіданні доводи
позивача висловлені за для задоволення
заявлених ним позовних вимог не
знайшли свого підтвердження, а тому суд
приходить до висновку про відсутність
підстав для їх задоволення.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 16, 698, 651 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 58,
60, 88, 209-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку апеляційного
оскарження.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Київської області через суд
першої інстанції шляхом подання
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
О.Д. Рудюк