Ухвала

іменем україни

05 листопада 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Писаної
Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
Харківської міської ради, Управління
Держземагентства у м. Харкові, треті
особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання
незаконними документів, рішень,
відновлення порушеного права,
зобов'язання вчинити певні дії,
скасування права власності, знесення
самовільно збудованої споруди, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 07 липня 2014 року та ухвалу
Апеляційного суду Харківської області
від 07 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, мотивуючи свої
вимоги тим, що заочним рішенням
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 28 листопада 2008 року за ним визнано
право власності на домоволодіння по
АДРЕСА_1.

Рішенням Виконавчого комітету
Жовтневої районної у м. Харкові ради
від 03 березня 2009 року № 17-1 йому було
надано дозвіл на будівництво нового
житловий будинку за вищевказаною
адресою, оскільки старий будинок був
непридатним для проживання.

Рішенням 7 сесії Харківської міської
ради 6 скликання від 18 травня 2014
року № 295/11 позивачу передано у
приватну власність земельну ділянку
загальною площею 0,0344 га по АДРЕСА_1 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд. На підставі
вказаного рішення позивачем було
отримано державний акт на право
власності на земельну ділянку за
вказаною адресою.

Пунктом 1.1 рішення Харківської міської
ради 21 сесії 6 скликання від 19
грудня 2012 року № 953/12 ОСОБА_5 та ОСОБА_6
дозволено збереження самочинно
побудованих споруд по АДРЕСА_3.

На думку позивача, наявні в матеріалах
справи докази підтверджують порушення
відповідачем земельного
законодавства. Також, позивач вважає,
що у ОСОБА_5, ОСОБА_6 і посадових осіб
Харківської міської ради на час
ухвалення Харківською міською радою
рішення від 19 грудня 2012 року не було
законних підстав на вилучення у нього
належної йому земельної ділянки.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Харкова від 07 липня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
Харківської області від 07
серпня 2014 року, в задоволені позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права,
просить вказані судові рішення
скасувати і ухвалити нове рішення про
задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи у касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу
необхідно відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не
дають підстав для висновку про
порушення судами норм процесуального
та матеріального права, яке призвело
або могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 10 і ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції з висновком якого
погодився й апеляційний суд, вірно
виходив із недоведеності і
необґрунтованості позовних вимог. Так,
судами встановлено, що рішення
Жовтневого районного суду м. Харкова
від 28 листопада 2008 року, на яке позивач
посилається як на підставу виникнення
права власності на домоволодіння по
АДРЕСА_1, було скасовано і ухвалено нове
про відмову в задоволенні позову
ОСОБА_4 про визнання права власності на
вказане домоволодіння. З урахуванням
вказаного, суди дійшли обґрунтованого
висновку, що позивач не є власником
житлового будинку по АДРЕСА_2 та
користувачем земельної ділянки за цією
ж адресою у розуміння ст. 120 ЗК України,
а тому підстав для захисту його прав як
власника цього домоволодіння немає.

Наведені у касаційній скарзі доводи
висновків суду не спростовують.

Отже, оскаржувані судові рішення
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому їх слід залишити без змін, а
касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.
Харкова від 07 липня 2014 року та
ухвалу Апеляційного суду Харківської
області від 07 серпня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

А.О. ЛеванчукА.В. МаляренкоТ.О. Писана