АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/2593/14
Головуючий в I інстанції -
Справа № 180/3263/13-ц
Доповідач - Городнича В.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Дніпропетровської
області в складі:

головуючого -
Городничої В.С.

суддів -
Лаченкової О.В., Григорченка Е.І.,

при секретарі - Косенко
І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області на заочне
рішення Марганецького міського суду
Дніпропетровської області від 20 січня
2014 року по справі за позовом Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області до ОСОБА_1
про відшкодування витрат на навчання, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року Головне управління ПФУ
в Дніпропетровській області
звернулося до суду з позовом до
відповідача, посилаючись на те, що
ОСОБА_1 з 01 вересня 2005 року зараховано
на перший курс до Київського
національного
торгівельно-економічного
університету, що підтверджується
договором № 31 про підготовку фахівців
з вищою освітою, який укладено між
відповідачем та учбовим закладом. В
травні 2010 року Головне управління ПФУ
отримало картку працевлаштування
випускника ОСОБА_1, надіслану Київським
НТЕУ для подальшого оформлення
направлення на роботу. ОСОБА_1 до роботи
не приступила та працевлаштувалася до
Департаменту страхування
корпоративних клієнтів на ЗАТ «СК
Саламандра-Україна». ОСОБА_1 повинна
була відпрацювати не менше 3 років, а в
разі відмови - відшкодувати кошти за
навчання. ОСОБА_1 порушила умови
договору № 31, тому повинна
відшкодувати повну вартість навчання -
52778 грн. 29 коп.

Враховуючи зазначене, позивач просив
суд зобов'язати ОСОБА_1 відшкодувати до
Державного бюджету вартість навчання в
Київському НТЕУ у розмірі 52 778,29 грн.
Судові витрати покласти на
відповідача.

Заочним рішенням Марганецького
міського суду Дніпропетровської
області від 20 січня 2014 року в
задоволенні позовних вимог позивачу
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду та постановити
нове рішення, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги і
вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню,
а рішення суду залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 навчалась
в Київському НТЕУ за спеціальністю
«Фінанси», який закінчила у 2010 році та
здобула кваліфікацію магістра з
фінансів.

У травні 2010 року головне управління ПФУ
в Дніпропетровській області отримало
картку працевлаштування випускника
ОСОБА_1, надіслану Київським
національним торгівельно-економічним
університетом для подальшого
оформлення направлення на роботу
згідно до п.19 Постанови КМУ від 22.08.1996
року «Про порядок працевлаштування
випускників вищих навчальних закладів,
підготовка яких здійснювалась за
держаним замовленням». ОСОБА_1 до
роботи не приступила та була прийнята
на посаду спеціаліста Департаменту
страхування корпоративних клієнтів на
ЗАТ «Страхова компанія
«Саламандра-Україна», що
підтверджується записом у трудовій
книжці(а.с.6-8).

В Договорі №31 «Про підготовку фахівця»
відсутня дата його укладання та
відсутній підпис ОСОБА_1В.(а.с.9).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що відповідно до ст. 52 ЗУ "Про
освіту", на виконання Указу Президента
України від 23 січня 1996 року N 77 "Про
заходи щодо реформування системи
підготовки спеціалістів та
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів", в редакції Указу
Президента України від 16 травня 1996 року
N 342, та статті 197 Кодексу законів про
працю України було розроблено Порядок
працевлаштування випускників вищих
навчальних закладів, підготовка яких
здійснювалась за державним
замовленням, що затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 серпня 1996 року N 992.

Пунктом 4 Порядку передбачено, що
керівники вищих навчальних закладів
після зарахування осіб на навчання за
державним замовленням укладають з ними
угоду за формою згідно з додатком N 1.

Відповідно до пункту 8 Порядку
випускники, які уклали угоду з вищим
навчальним закладом після зарахування
на навчання, повинні відпрацювати за
місцем призначення не менше трьох
років.

Таким чином обов'язковою умовою для
відпрацювання студента є укладення
угоди, проте угода №31, надана позивачем
в обґрунтування своїх вимог, не має
дати його укладення та ОСОБА_1 не
підписана, а тому вказана угода не має
правових наслідків, у зв'язку з чим
позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

З'ясувавши в достатньо повному обсязі
права та обов'язки сторін, обставини по
справі, перевіривши доводи сторін та
давши їм правову оцінку, суд
постановив рішення, що відповідає
вимогам закону. Висновки суду
достатньо обґрунтовані і підтверджені
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами.

Головне управління ПФУ в
Дніпропетровській області вважає, що
визнання відповідачем у своєму
запереченні того факту, що нею дійсно
було отримано вищу освіту за науковою
ступеню магістр за державним
замовленням, а також той факт, що
останньою не виконано вимоги
нормативно-правових актів України та п.
2.3.2 Договору № 31 щодо обов'язку прибути
на місце направлення та відпрацювання
там не менше трьох років є достатнім
доказом того, щоб стягнути з
відповідача витрати на навчання в
розмірі 52 778,29 грн.

Проте, погодитися з такими доводами
апелянта не можна, враховуючи наступне.

За ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є
домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

За ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначені
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

Згідно із ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
а відповідно до ст. 59 ЦПК України,
обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування.

Як зазначалось вище договір №31, на який
посилається апелянт не має дати
укладення та не підписаний ОСОБА_1
Посилання апелянта на те, що визнання
відповідачем у своєму запереченні
факту отримання вищої освіти за
науковим ступенем магістр за державним
замовленням не є підставою вважати, що
договір № 31 був укладений за згодою
ОСОБА_1

Таким чином доводи апеляційної скарги
є безпідставними та необґрунтованими
та зводяться до переоцінки доказів і
незгоди з висновками суду по їх оцінці
та особистого тлумачення апелянтом
норм матеріального та процесуального
права.

Порушень матеріального чи
процесуального закону, які могли б
призвести до скасування рішення суду
судом апеляційної інстанції не
встановлено.

Вирішуючи спір між сторонами, суд
першої інстанції в достатньо повному
об'ємі з'ясував права та обов'язки
учасників спору, обставини справи,
перевірив доводи сторін та давши їм
належну правову оцінку, ухвалив
рішення, яке відповідає вимогам закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області - відхилити.

Заочне рішення Марганецького міського
суду Дніпропетровської області від 20
січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Судді: