Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ
Справа № 22-ц/778/5102/14 Головуючий у 1
інстанції: Дмитрієва М.М.
Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

« 25» листопада 2014 року м.
Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

Подліянової Г.С.,

при секретарі: Мельнику З.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року по
справі за позовом Концерну «Міські
теплові мережі» до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за послуги з
централізованого опалення,
централізованого постачання гарячої
води, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2014 року Концерн «Міські
теплові мережі» звернувся до суду з
позовною заявою до ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за послуги з
централізованого опалення,
централізованого постачання гарячої
води.

В обґрунтування позовних вимог
зазначив, що на загальних зборах ЖБК-341
«Прогресс-6» від 17.11.2007 року, яке є
балансоутримувачем будинку по АДРЕСА_1
було визначено виконавцем послуг з
централізованого опалення та
підігріву питної води Концерн «Міські
теплові мережі».

Позивачем постачалась теплова енергія
на опалення та гаряче водопостачання
ОСОБА_3 у приміщення, розташоване за
адресою: м, Запоріжжя, АДРЕСА_1.
Відповідачем договір з ОСОБА_3 на
надання послуг з теплопостачання
укладений не був.

За вказаний період заперечень з боку
ОСОБА_3 на неналежну якість надання
послуг централізованого опалення,
централізованого постачання гарячої
води на адресу Концерну «Міські
теплові мережі» не надходило.

Концерн «Міські теплові мережі»
звертався до Комунарського районного
суду м. Запоріжжя з заявою про видачу
судового наказу відносно ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за надання
послуг з централізованого опалення,
централізованого постачання гарячої
води. На підставі ст.ст. 100-101 ЦПК України
ухвалою судді Комунарського районного
суду м. Запоріжжя від 21.12.2012 року
відмовлено у прийнятті заяви про
видачу судового наказу в частині
відкриття наказного провадження.

Підчас розгляду справи Концерн «Міські
теплові мережі», уточнивши позовні
вимоги, у зв'язку з частковою сплатою
суми боргу, остаточно просив стягнути з
ОСОБА_3 на користь Концерну «Міські
теплові мережі» борг в сумі 2847,33 грн. за
період з січня 2009 року по квітень 2014
року та судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на
користь Концерну «Міські теплові
мережі» заборгованість у розмірі 2847,33
грн. та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням
суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права, просить скасувати рішення суду
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю-доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_3 є власником та зареєстрована у
АДРЕСА_1 та за період з січня 2009 року по
квітень 2014 року не оплачувала надані
позивачем послуги з централізованого
опалення, централізованого постачання
гарячої води, у зв'язку з чим виникла
заборгованість у розмірі 2847,33 грн.

Отже, між сторонами виникли
правовідносини з приводу постачання
теплової енергії, які регулюються
Законами України "Про теплопостачання"
й "Про житлово-комунальні послуги" та
Правилами надання послуг з
централізованого опалення, постачання
холодної та гарячої води і
водовідведення, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).

За правилами ст. 19 Закону України "Про
теплопостачання" споживач повинен
щомісячно здійснювати оплату
теплопостачальній організації за
фактично отриману теплову енергію.

Статтями 20, 21 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" визначені
обов'язки споживача та виконавця
житлово-комунальних послуг. Зокрема,
обов'язком споживача є укладення
договору на надання
житлово-комунальних послуг,
підготованого виконавцем на основі
типового договору, а також оплата
житлово-комунальних послуг у строки,
встановлені договором або законом, а
обов'язком виконавця - надання послуг
вчасно та відповідної якості згідно із
законодавством та умовами договору, а
також підготовка та укладення зі
споживачем договору про надання
житлово-комунальних послуг із
визначенням відповідальності за
дотримання умов його виконання згідно
з типовим договором.

Таким чином, згідно із зазначеними
нормами закону споживачі зобов'язані
оплатити житлово-комунальні послуги,
якщо вони фактично користувалися ними.

Зазначені висновки узгоджуються із
вимогами закону та практикою
Верховного Суду України (постанови від
10 жовтня 2012 року № 6-110цс12 та від 30
жовтня 2013 року № 6-59цс13).

За нормами ст. 32 Закону України "Про
житлово-комунальні послуги" розмір
плати за комунальні послуги
розраховується виходячи з розміру
затверджених цін/тарифів та показань
засобів обліку або за нормами,
затвердженими в установленому порядку.

Згідно з вимогами Постанови Кабінету
Міністрів України № 869 від 01.06.2011 року
"Про забезпечення єдиного підходу до
формування тарифів на
житлово-комунальні послуги" у м.
Запоріжжі застосовується двоставковий
тариф на опалення для населення.

Як вбачається з матеріалів справи,
двоставковий тариф був введений з
01.08.2008р. рішенням Запорізької міської
ради № 327 від 28.07.2008р. з додатками (а.с.
34-35). У зв'язку з коригуванням базових
тарифів виконавчим комітетом у
наступному були прийняті відповідні
рішення, зокрема, рішення № 535 від
28.11.2008р. з додатками (а.с. 37-38), рішення №
34 від 26.02.2009 року з додатками (а.с. 40-41),
рішення № 192 від 28.04.2010р. з додатками
(а.с. 41-42), рішення № 39 від 31.01.2011р. (а.с.
42-44).

Вказані рішення є законною підставою
для нарахування плати позивачем за
надання споживачам передбачених
вищевказаними рішеннями послуг, розмір
заборгованості у зазначений в позові
період визначений позивачем, виходячи
з затверджених даними рішеннями
тарифів.

Доводи апеляційної скарги, які
стосуються незгоди апелянта з тим, що
Рішенням Виконавчого комітету
Запорізької міської ради № 25 від
29.01.2009р. "Про визначення виконавців
житлово-комунальних послуг" з 01.01.2009р.
виконавцем житлово-комунальних послуг
для населення, що мешкає у житловому
фонді комунальної власності, з
централізованого опалення та
постачання гарячої води визначено
Концерн "Міські теплові мережі", а також
незгоди з усіма встановленими тарифами
на усі послуги, що надаються позивачем,
колегія суддів вважає неприйнятними з
наступних підстав.

Обставини визначення виконавця
вказаних послуг, встановлення тарифів,
економічне обґрунтування тарифів у
силу положень ст.ст. 11, 179 ЦПК України
виходять за межі розгляду справи і не
входять до предмету доказування у
справі, оскільки цими доводами
неможливо обґрунтувати заперечення
проти вимог про стягнення
заборгованості за надані позивачем
послуги.

Відповідач не зверталась до суду з
адміністративним позовом до
виконавчого комітету Запорізької
міської ради щодо визнання
вищевказаних рішень незаконними.

Статтею 257 ЦК України встановлена
загальна позовна давність у три роки.

Частиною 1 ст.256 ЦК України передбачено,
що позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена
загальна позовна давність у три роки.

За нормами ч.4,5 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

Відповідач письмово наполягала на
застосуванні наслідків спливу строків
позовної давності (а.с.131).

Товариство звернулося до суду 06.05.2014
року й намагалося стягнути заборговану
плату, починаючи з січня 2009 року.

У судовому засіданні та письмових
поясненнях з приводу пропущення строку
звернення до суду позивач посилався на
правові приписи ч.1 ст.264 ЦК України й
зосереджував увагу на тому, що споживач
протягом спірного періоду вносив
оплату за послуги з централізованого
опалення, централізованого постачання
гарячої води, тобто вчинив дії про
визнання боргу.

Однак, судова колегія наголошує, що,
по-перше, матеріали справи не містять
доказів про те, що відповідач визнавала
свою заборгованість за минулий час.

Навпаки, як вбачається з матеріалів
справи та не заперечувалось
представником позивача в судовому
засіданні апеляційного суду,
відповідач неодноразово зверталась до
Концерну «Міські теплові мережі» із
заявами про те, що не згодна з
нарахуванням абонплати та ПДВ та
просила не нараховувати зазначені суми
для сплати (а.с115,118).

По-друге, між сторонами не існувало
домовленості про використання
чергових платежів на погашення
заборгованості за попередні місяці
(відсутні такі заяви).

І нарешті, в платіжних документах не
йдеться, що грошові кошти вносились
відповідачем за період заборгованості.

За вказаних обставин колегія суддів
вважає за необхідне застосувати
позовну давність та стягнути
заборгованість з ОСОБА_3 за послуги з
централізованого опалення,
централізованого постачання гарячої
води за період з 06.05.2011року по 05.06.2014
року в сумі 1377 грн. 59 коп.

З огляду на викладене, рішення суду
підлягає скасуванню відповідно до
ч.4.ст.309 ЦПК України з ухваленням нового
рішення про часткове задоволення вимог
Концерну «Міські теплові мережі» в
сумі 1377 грн. 59 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

За матеріалами справі стягненню на
користь Концерну «Міські теплові
мережі» підлягає судовий збір в
розмірі 137грн.76 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316,317 ЦПК України,
колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року у цій
справі скасувати та ухвалити по справі
нове рішення наступного змісту.

Позов Концерну «Міські теплові мережі»
до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості
за послуги з централізованого
опалення, централізованого постачання
гарячої води задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Концерну
«Міські теплові мережі»
заборгованість за послуги з
централізованого опалення,
централізованого постачання гарячої
води в сумі 1377 грн. 59 коп. та судовий
збір в сумі 137 грн.76 коп.

В інший частині позову Концерну
«Міські теплові мережі» відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, проте може бути
оскаржене до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: