Справа № 559/1480/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2014 року Дубенський
міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Бобер
К.Ф.

при секретарі
Антонюк І.В.

з участю представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дубно

ивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4

про визнання правочинів недійсними , -

ВСТАНОВИВ:

В обгрунтування своїх вимог позивачка
покликається на те, що влітку 2011 року за
сімейними обставинами і для
налагодження власного бізнесу у неї
виникла потреба у грошових коштах.
Знайомі порекомендували їй
відповідача ОСОБА_4, як особу яка на
короткий термін може позичити певну
суму грошей. Через деякий час її було
повідомлено умови договору позики, які
позивачку влаштовували. Згідно
договору позики грошових коштів від 22
серпня 2011 року відповідач ОСОБА_4 мав
надати позивачці позику в розмірі 15 000
доларів США, які вона зобов'язувалася
повернути до 22 грудня 2011 року з
нарахуванням відсотків у розмір 5%
річних від вказаної суми. З метою
забезпечення виконання зобов'язань 22
серпня 2011 року приватним нотаріусом
Дубенського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 посвідчила укладений
договір іпотеки.

Під час підписання договору позики
грошових коштів позивачка була
впевнена, що відповідач передасть
грошові кошти після підписання
договору іпотеки, однак ні в день
підписання договору позики грошових
коштів та договору іпотеки, ні в
наступні два дні ОСОБА_4 позику в сумі 15
000 доларів США не надав. Про недійсність
договору позики грошових коштів,
укладеного між сторонами свідчить, те
що в тексі договору немає даних про
передачу позивачці вказаних коштів під
час його підписання і будь-які
документи, які підтверджують факт
передачі грошей позивачці відсутні. Що
стосується договору іпотеки
посвідченого 22 серпня 2011 року
приватним нотаріусом ОСОБА_5, то мова
йде про забезпечення договору позову
грошових коштів в розмірі 15000грн., ніби
то укладеного між позивачкою і
відповідачем 22.08.2011р., якого в природі
взагалі не існує. В зв'язку з цим
позивачка просить визнати договір
позики грошових коштів на суму 15 000
доларів США, укладений між нею та
ОСОБА_4 22 серпня 2011 року та договір
іпотеки, укладений сторонами та
посвідчений приватним нотаріусом
Дубенського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 22 серпня 2011 року (р.№1159)
недійсним.

В судовому засіданні позивачка та її
представник Дем»яненко Л.П. позовні
вимоги підтримали, дали відповідні
пояснення, просять позов задоволити в
повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, вважає позов безпідставним та
таким, що не підлягає до задоволення.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
свідків, дослідивши матеріали справи,
прийшов до висновку що в задоволенні
позову слід відмовити.

Судом встановлено, що 22 серпня 2011 року
між відповідачем ОСОБА_4 та позивачкою
ОСОБА_3 було укладено договір позики
грошових коштів у розмірі 15 000 доларів
США. (а.с. 19)

Зобов'язання позивачки за даним
договором забезпечуються договором
іпотеки від 22.08.2011 року укладеного між
сторонами та посвідченого приватним
нотаріусом Дубенського міського
нотаріального округу Рівненської
області ОСОБА_5 Предметом іпотеки
являється житловий будинок з
господарськими будівлями, що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с.20-21).

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу
України, кожна особа має право
звернутися до суду за захистом свого
особистого немайнового або майнового
права та інтересу; способами захисту
цивільних прав та інтересів можуть
бути, зокрема, визнання правочину
недійсним.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу; а згідно
ст. 216 ЦК України недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих,
що пов'язані з його недійсністю.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із
сторін правочину навмисно ввела другу
сторону в оману щодо обставин, які
мають істотне значення (частина перша
статті 229 Цивільного Кодексу), такий
правочин визнається судом недійсним.
Обман має місце, якщо сторона заперечує
наявність обставин, які можуть
перешкодити вчиненню правочину, або
якщо вона замовчує їх існування.

Частиною 1 ст. 229 ЦК України визначено,
що якщо особа, яка вчинила правочин,
помилилася щодо обставин, які мають
істотне значення, такий правочин може
бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до п.20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 06.11.2009 року
№ 9 "Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину.

Наявність умислу в діях відповідача,
істотність значення обставин, щодо
яких особу введено в оману, і сам факт
обману повинна довести особа, яка діяла
під впливом обману. Обман щодо мотивів
правочину не має істотного значення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Пояснення сторін, свідків з приводу
мотивів укладення договору позики та
обставин укладення договору є
суперечливими, однак, наявність умислу
в діях відповідача не доведена та
спростовується поясненнями позивача,
яка не заперечує, що гроші потрібні
були саме у зв'язку із сімейними
обставинами для налагодження власного
бізнесу.

Таким чином, оскільки сторони договору
позики були попередньо ознайомлені
нотаріусом з загальними вимогами,
додержання яких є необхідним для
чинності правочину і уклали договір,
володіючи необхідним обсягом
цивільної дієздатності, повною мірою
усвідомлюючи значення своїх дій та на
підставі вільного волевиявлення, котре
відповідало їх внутрішній волі як
учасників правочину, що особисто
посвідчено сторонами правочину 22.08.2011
року у присутності нотаріуса,
позивачем не надано жодних доказів
того, що обман мав місце і вона діяла
під впливом обману, що відповідачем
умисно було введено її в оману щодо
обставин, які впливають на вчинення
правочину, а тому підстави для визнання
договору позики недійсним відсутні.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд приходить
до висновку, що підстави для визнання
недійсними договору позики від 22.08.2011
року та договору іпотеки від 22.08.2011 року
відсутні, в задоволенні позову слід
відмовити.

Керуючись: ст.ст. 10, 60, 88, 159, 208, 209, 213, 215
ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 216, 546, 575, 593, 598,
1046, 1047 ЦК України, ст. ст. 1, 7, 11, 17 Закону
України «Про іпотеку», суд

Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про визнання недійсним договору позики
грошових коштів на суму 15 000 доларів США
від 22 серпня 2011 року та договору
іпотеки укладеного 22 серпня 2011 року та
посвідченого приватним нотаріусом
Дубенського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 - відмовити.

На рішення може бути подано апеляцію до
апеляційного суду Рівненської області
протягом 10 днів через Дубенський
міськрайонний суд.

Суддя: