Справа № 570/3524/13-ц
Номер провадження 2/570/126/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2014 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Гнатущенко Ю.В.

при секретарі Іллюк С.Р.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представників відповідача ОСОБА_4 сільської ради Рівненського району Рівненської області ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Рівненського району, ОСОБА_3 про визнання неправомірними рішення органу місцевого самоврядування,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_4 сільської ради Рівненського району, ОСОБА_3 та просить скасувати рішення ОСОБА_4 сільської ради Рівненського району від 25.03.1995 року №8 в частині припинення його права користування земельними ділянками особистих підсобних господарств в розмірі 0,42 га.

В обгрунтування заявлених вимог позивач вказує, що рішенням ОСОБА_4 сільської ради від 25.03.1995 року №8 було припинено його право користування земельними ділянками особистих підсобних господарств у розмірі 0,42 га, про що йому стало відомо тільки в 2012 році, коли виникла потреба у їх приватизації.

Цим же рішенням ОСОБА_4 сільської ради земельні ділянки були передані в користування відповідачу ОСОБА_3, яка є дружиною позивача. Про вилучення земельних ділянок з його користування йому не було відомо, оскільки багато років земельними ділянками постійно користувалася його сім"я, а заяв про припинення права коритсування позивач не писав, будь-яких інших законних підстав для припинення його права користування не було.

Позивач, звернувшись до суду за поновленням порушеного права, вважає рішення сільської ради про припинення його права користування земельними ділянками незаконним та просить суд його скасувати.

Позивач та його представник в суді просять позову задоволити, з підстав, які вказані у позові.

Представники відповідача ОСОБА_4 сільської ради Рівненського району в суді позов не визнали та просять в його задоволенні відмовити, з підстав, які вказані у письмових запереченнях. Крім того, вказують, що рішення про припинення права користування земельними ділянками ОСОБА_4 сільською радою приймаються лише на підставі заяви позивача та передалося одночасно згідно письмової відповідача ОСОБА_3 їй для розширення господарства. Позивач ОСОБА_1 звертався до сільської ради із заявою про приватизацію іншої земельної ділянки площею 0,15 га, а не спірної земельної ділянки площею 0,42 га.

Відповідач ОСОБА_1 .М. позов визнала та пояснила, що вона не писала заяву про розширення особистого підсобного господарства площею 0,42 га, а її чоловік позивач ОСОБА_1 не писав заяву про припинення права користування земельною ділянкою 0,42 га. Крім того, пояснює, що вони з позивачем як пожружжя ведуть спільне господарство, однак проживають окремо за різними адресами, де доглядають своїх дітей.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Судом встановлено, що згідно п.1.10 рішення №8 ОСОБА_4 сільської ради народних депутатів Рівненського району Рівненської області від 25.03.1995 року припинено право користування земельною ділянкою особистого підсобного господарства позивача ОСОБА_1 площею 0,42 га. та одночасно цим же рішенням, зокрема п.2.4 вказану земельну ділянку площею 0,42 га надано відповідачу ОСОБА_3 дружині позивача - для розширення особистого підсобного господарства.

На думку суду, заперечення відповідача ОСОБА_4 сільської ради щодо пропуску строку позовної давності позивачем для звернення до суду не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У звязку з цим, поданий до суду позов з архівним витягом №247/04-01 від 03.12.2012 р., виданий на імя відповідача ОСОБА_3 його дружини, свідчить, що позивач міг довідатися про порушення свого права ще в грудні 2012 року, та звернувся в суд в серпні 2013 року, тобто в межах строку позовної давності.

До вказаних правовідносин слід застосовувати норми ЗК України 1992 року, де п.1 ч.1 ст.27 ЗК України визначено, що добровільна відмова від земельної ділянки є підставою для припинення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.6 акту ОСОБА_4 сільської ради Рівненського району Рівненської області від 23.01.2013 року №9 про вилучення та знищення документів, не внесених до НАФ, заяви громадян за період з 1994 року по 2005 рік вилучені для знищення.

Як пояснила в суді представник відповідача ОСОБА_4 сільської ради ОСОБА_6, позивач ОСОБА_1 не звертався до сільської ради із заявою про приватизацію спірних земельних ділянок площею 0,42 га, чого не спростовано позивачем в суді.

Крім того, в суді встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 згідно п.2.2 цього ж рішення сільської ради від 25.03.1995 року, яке позивачем в цій частині не оскаржується, надано згідно її заяви вказану спірну земельну ділянку площею 0,42 га, яка згідно рішення від 21.09.1998 року №27 передана їй - ОСОБА_3 безоплатно у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства, що разом складає 0,60 га, та для будівництва і обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, про що вона в суді не заперечувала.

Відповідно до ч.3 ст. 10 та ст..60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущення, позивачем не доведено на підставі. Виходячи зі змісту вказаних норм, позивачем не доведено обставин, на які він посилається у своєму позові як на підставу свої вимог і заперечень. Крім того, відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,60,88,209,212,214,215,223 ЦПК України,

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 сільської ради Рівненського району, ОСОБА_3 про скасування рішення ОСОБА_4 сільської ради Рівненського району Рівненської області від 25.03.1995 року №8 в частині припинення права ОСОБА_1 на користування земельними ділянками особистих підсобних господарств в розмірі 0,42 га. - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Гнатущенко Ю.В.