Справа № 1018/3538/12 Головуючий у І
інстанції Мора О.М.Провадження №
22-ц/780/30/14 Доповідач у 2 інстанції
ТаргонійКатегорія 26
РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого судді: Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Черепинець А.І.,

розглянула матеріали цивільної справи
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Обухівського
районного суду Київської області від 13
травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
закритого акціонерного товариства
"Компанія "Базис-Реєстр", треті особи:
ОСОБА_2, ПрАТ "Всеукраїнський
депозитарій цінних паперів", про
визнання недійсними договорів позики й
застави.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2009 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3
звернулись до суду з позовом до ОСОБА_1,
закритого акціонерного товариства
"Компанія "Базис-реєстр" про визнання
неукладеними договорів позики, про
визнання недійсними договорів застави
акцій, припинення блокування цінних
паперів.

Свої вимоги мотивували тим, що вони є
акціонерами ВАТ "Іванківрибсільгосп" і
володіють простими іменними акціями.
ОСОБА_3 на праві власності належить 4 905
акцій, номінальною вартістю 0, 25 грн.,
всього на суму 1 226 грн. 25 коп. ОСОБА_6 на
праві власності належить 1 124 793 акцій,
номінальною вартістю 0, 25 грн., всього на
суму 281 198 грн. 25 коп. ОСОБА_5 на праві
власності належить 1 141 107 акцій,
номінальною вартістю 0, 25 грн., всього на
суму 285 276 грн. 75 коп.

29 січня 2008 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_6
та ОСОБА_5, від імені якого по
довіреності № 5102 від 13.09.2006 року діяв
ОСОБА_3, та відповідач ОСОБА_1 з метою
забезпечення виконання майбутнього
зобов'язання за договорами позики, які
мали укласти між тими ж самими
сторонами того ж дня, уклали договори
застави належних їм акцій ВАТ
«Іванківрибсільгосп» на загальну
заставну вартість предмету застави 644
631 гривень кожний., відповідно за № 1, №
2, № 3.

29 січня 2008 року позивачі підписали
договори позики відповідно № 1, № 2, № 3.

Всупереч домовленості сторін, ОСОБА_1
не уклав належним чином з позивачами
договори позики на суму 644 631 грн. з
кожним, а саме: відповідач договори
позики не підписав та не надав позику,
як передбачено договором, тому
договори позики не були укладені та не
породжують жодних правових наслідків.

На виконання п. 2.1.1. договорів застави,
позивачі передали реєстроутримувачу,
яким є ЗАТ "Компанія "Базис-реєстр",
письмове розпорядження про здійснення
блокування та обтяження акцій, які є
предметом вказаного договору, у зв'язку
з передачею їх у заставу, а також всі
інші документи, які вимагаються згідно
чинного законодавства України, як
підстава для внесення відповідних змін
до реєстру. Згідно з п. 2.3 вищевказаних
договорів, доказом виконання
позивачами умов договору по обтяженню
та блокуванню предмету застави є
письмове розпорядження ЗАТ "Компанія
"Базис-реєстр" про блокування у вигляді
виписок з реєстру про операції на
особових рахунках позивачів.

Вважають, що оскільки договори позики
не були укладеними, договори застави,
якими забезпечувалися вимоги за
договорами позики, є недійсними.

В подальшому позивачі змінили позовні
вимоги, просили визнати договори
позики і договори застави акцій,
укладені між позивачами та ОСОБА_1,
недійсними.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 подали зустрічну позовну заяву
про визнання дійсними договорів позики
та договори застави від 29 січня 2008 року,
визнання права ОСОБА_1 на предмет
застави, зобов'язання ЗАТ «Компанія
«Базис-реєстр» внести зміни до системи
реєстру власників цінних
паперів-переоформлення на ОСОБА_1
простих іменних акцій, якими володіють
позивачі.

Вимоги мотивували тим, що три договори
позики від 29 січня 2008 року між ОСОБА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_1були укладені у
письмовій формі. Фактично позикодавцем
був не ОСОБА_1, а ОСОБА_2

Незважаючи на те, що в договорах позики
зазначено про надання коштів на
протязі десяти робочих днів з моменту
їх підписання, 29 січня 2008 року ОСОБА_2
передав ОСОБА_3 та ОСОБА_5 гроші в сумі 1
925 000 грн. в присутності свідків. Після
передачі коштів були укладені договори
застави цінних паперів, а саме акцій
ВАТ «Іванківрибсільгосп».

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 14 грудня 2009 року
позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_3
задоволені. У задоволенні зустрічного
позову - відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської
області від 13 квітня 2010 року рішення
Обухівського районного суду від 14
грудня 2009 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 22 лютого 2012 року
рішення Обухівського районного суду
Київської області від 14 грудня 2009 року
та ухвалу Апеляційного суду Київської
області від 13 квітня 2010 року в частині
вимог ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_1,
закритого акціонерного товариства
"Компанія "Базис-Реєстр", треті особи:
ОСОБА_2, про визнання недійсними
договорів позики й застави скасовано, а
справу передано в цій частині на новий
розгляд до суду першої інстанції. В
іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Під час нового розгляду справи, 24
квітня 2012 року позивачі спільною
заявою змінили предмет позову, та,
враховуючи факт безгрошовості
договорів позики, просили визнати
договір позики № 1 та договір застави
цінних паперів № 1 від 29 січня 2008 року,
підписані між ОСОБА_5 та ОСОБА_1, договір
позики № 2 та договір застави цінних
паперів № 2 від 29 січня 2009 року,
підписані між ОСОБА_6 та ОСОБА_1, договір
позики № 3 та договір застави цінних
паперів № 3 від 29 січня 2009 року,
підписані між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, такими,
що не мають юридичних наслідків та не
підлягають виконанню.

У зв'язку зі смертю позивача - ОСОБА_6,
судом було залучено до участі у справі
його правонаступника - ОСОБА_4.

У березні 2013 року кожен із позивачів
звернувся до суду з окремою заявою про
зміну предмету позову, в якій просив
визнати договори позики і договори
застави акцій, укладені між позивачами
та ОСОБА_1 недійсними.

Рішенням Обухівського районного суду
Київської області від 13 травня 2013 року
позовні вимоги задоволено та визнано
договори позики і договори застави
акцій, укладені між позивачами та
ОСОБА_1 такими, що не мають юридичних
наслідків та не підлягають виконанню.

Не погоджуючись з рішенням суду,
відповідач ОСОБА_1 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
рішення суду скасувати з підстав
неправильного застосування норм
матеріального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи.
Зокрема, зазначє, що рішення прийняте
за вимогами, які не були предметом
спору, по заявленим позивачами вимогам
(відповідно до поданих змін до позову)
рішення не приймалось. Крім того, судом
не прийнято до уваги, що позивачами не
було доведено належними та допустимими
доказами наявність підстав для
визнання договорів позики й застави
недійсними. Позивачами не доведено, що
гроші насправді не були одержані
позичальниками або були одержані у
меншій кількості, ніж встановлено
договором, не доведено, що необхідно
застосовувати певні заходи, спрямовані
на відновлення порушених суб'єктивних
прав позивачів у тому стані, в якому
воно існувало до порушення, та в чому
саме полягає порушення прав позивачів.
Просив ухвалити по справі нове рішення,
яким в задоволенні позову відмовити.

З апеляційною скаргою на рішення суду
звернувся також третя особа - ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими. Зазначає, що вимоги
позивачів про визнання договорів
позики та застави цінних паперів
такими, що не мають юридичних наслідків
та не підлягають виконанню, не
відповідають можливим способам
захисту цивільних прав та інтересів,
передбачених законом. Просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді
апеляційного суду, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду
першої інстанції не відповідає.

Вирішуючи спір та визнаючи договори
позики і договори застави такими, що не
мають юридичних наслідків та не
підлягають виконанню, суд першої
інстанції виходив із того, що договори
позики є безгрошовими, тобто
неукладеними - такими, які не
породжують цивільні права і обов'язки
сторін. При цьому, договори застави
підлягають скасуванню у зв'язку з
відсутністю зобов'язання, яке
забезпечувалось заставою.

Колегія суддів апеляційного суду з
такими висновками не погоджується,
оскільки вони не грунтуються на нормах
чинного цивільного законодавства.

Так, судом встановлено, що позивачі є
акціонерами ВАТ "Іванківрибсільгосп" і
володіють простими іменними акціями.

ОСОБА_3 на праві власності належить 4 905
акцій, номінальною вартістю 0, 25 грн.,
всього на суму 1 226 грн. 25 коп. ОСОБА_6 на
праві власності належить 1 124 793 акцій,
номінальною вартістю 0, 25 грн., всього на
суму 281 198 грн. 25 коп. ОСОБА_5 на праві
власності належить 1 141 107 акцій,
номінальною вартістю 0, 25 грн., всього на
суму 285 276 грн. 75 коп.

29 січня 2008 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_6
та ОСОБА_5, від імені якого по
довіреності № 5102 від 13.09.2006 року діяв
ОСОБА_3, та відповідач ОСОБА_1 з метою
забезпечення виконання майбутнього
зобов'язання за договорами позики, які
мали укласти між тими ж самими
сторонами того ж дня, уклали договори
застави належних їм акцій ВАТ
«Іванківрибсільгосп» на загальну
заставну вартість предмету застави 644
631 гривень кожний., відповідно за № 1, №
2, № 3.

Відповідно до п. 2.1.1 вищевказаних
договорів застави, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 передали реєстроутримувачу -
ЗАТ «Компанія «Базис-реєстр», який
здійснює ведення реєстру власників
іменних цінних паперів, письмове
розпорядження про здійснення
блокування та обтяження акцій, які є
предметом цього договору, у зв'язку з
передачею їх у заставу, документи, які
вимагаються згідно чинного
законодавства України, як підстава для
внесення відповідних змін до реєстру
(а.с. 193-195 т.1).

29 січня 2008 року ОСОБА_3, ОСОБА_6 та
ОСОБА_5 підписали договори позики
відповідно № 1, № 2, № 3. Згідно з їх
умовами, позикодавець ОСОБА_1
зобов'язався протягом десяти робочих
днів з моменту підписання передати
кожному позичальнику у власність
грошові кошти в сумі 641 667 гривень.

Крім того, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1
укладено та нотаріально посвідчені
договори №1240 від 19.02.2008 року, №1300 від
20.02.2008 року та №1301 від 20.02.2008 року про
уступку права вимоги, відповідно яких
ОСОБА_2 отримав право вимоги виконання
зобовязань за договорами позики № 1, 2. 3
та вимагати від боржників повернення
грошових коштів в розмірі, визначеному
в п.4 договорів позики. Новому кредитору
перейшло також і право на стягнення
санкцій та задоволення вимог за
рахунок предмету застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(Позикодавець) передає у власність
другій стороні (Позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір
позики є укладеним з моменту передання
грошей або інших речей, визначених
родовими ознаками.

Позичальник має право оспорювати
договір позики на тій підставі, що
грошові кошти або речі насправді не
були одержані ним від позикодавця або
були одержані у меншій кількості, ніж
встановлено договором.

За змістом ч. 2 цієї норми при укладенні
договору позики в письмовій формі (крім
випадків укладення його під впливом
обману, насильства, зловмисної
домовленості представника
позичальника з позикодавцем або під
впливом тяжкої обставини)
безгрошовість такого договору не може
ґрунтуватись на свідченнях свідків, а
може бути підтверджена лише належними
і допустимими доказами (ч. 2 ст. 58, ст. 59
ЦПК України).

З матеріалів справи, зокрема, з п.3.1
договорів позики вбачається, що
позикодавець ОСОБА_1 зобов'язався
надати позику протягом десяти робочих
днів з моменту підписання цих
договорів. Однак, кошти ним не були
передані ні в день їх підписання, ні
протягом десяти робочих днів з моменту
підписання угод.

Суд, встановивши, що гроші, як
передбачено умовами договорів, ОСОБА_1
не передавались, визнав договори
позики такими, що не породжують
цивільних прав та обов'язків сторін, а
тому не підлягають виконанню.

Стаття 15 Цивільного процесуального
кодексу України передбачає, що кожна
особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.

Заявивши вимогу про визнання договорів
позики та застави такими, що не мають
юридичних наслідків та не підлягають
виконанню, позивачі обрали невірний
шлях захисту своїх порушених прав,
оскільки такого способу захисту
порушеного права сторони у договорі, як
визнання договору таким, що не має
юридичних наслідків, чинним цивільним
законодавством не передбачено.

У разі якщо правочин ще не виконаний,
він є таким, що не створює жодних
юридичних наслідків. Ця обставина не
потребує окремого встановлення її
судовим рішенням.

В той же час, враховуючи, що судом
першої інстанції не розглянуто зміни
до позову, подані позивачами, в яких
вони просили визнати усі спірні
договори недійсними, та не дано оцінки
доводам позивачів, наведеним в
обгрунтування змінених позовних вимог,
колегія суддів апеляційного суду
вважає правильним зазначити наступне.

У розясненнях, викладених у п. 8
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними", вказано, що не може бути
визнаний недійсним правочин, який не
вчинено. Недійсним може бути визнано
лише укладений договір.

Колегія суддів вважає, що позивачами не
зазначено обгрунтованих доводів
існування правових та фактичних
підстав недійсності кожного спірного
правочину, а тому такі вимоги також не
можуть бути задоволені.

Згідно п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення є невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

З врахуванням наведеного, судова
колегія вважає, що доводи апеляційних
скарг є обгрунтованими, спростовують
висновки суду, а тому апеляційні скарги
підлягає задоволенню, а рішення суду
скасуванню з ухваленням нового рішення
про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -
задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду
Київської області від 13 травня 2013 року -
скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5 до ОСОБА_1, закритого
акціонерного товариства "Компанія
"Базис-Реєстр", треті особи: ОСОБА_2, ПрАТ
"Всеукраїнський депозитарій цінних
паперів", про визнання недійсними
договорів позики й застави - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення та може бути оскаржене в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Судді :
Таргоній Д.О.

Голуб С.А.

Приходько К.П .