Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

24.11.2014 року
Провадження №2/425/455/14

Справа №425/1382/14-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської
області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

при секретарі Кулішовій О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
-

встановив:

23 квітня 2014 року Публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк» звернулося до
Рубіжанського міського суду
Луганської області з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості за
кредитним договором № 571/2-ПК1306 від
22.01.2005 року в загальній сумі 31056,41
доларів США, що станом на 27.03.2014 року
складає 331437,07 гривень. Свої вимоги
позивач обґрунтовує тим, що відповідно
до зазначеного договору про надання
кредиту ОСОБА_1 отримала у позивача
кредит в розмірі 60000,00 доларів США та
прийняла зобов'язання повернути кредит
та сплатити проценти за користування
ним. Відповідач зобов'язання за
кредитним договором щодо повернення
кредиту та сплати процентів за
користування ним не виконала і станом
на 27.03.2014 року загальна сума
простроченої заборгованості
відповідача складає 31056,41 доларів США, з
яких: 17768,46 доларів США прострочена
заборгованість за кредитом, 9807,62 долари
США прострочена заборгованість по
процентам, 2343,96 доларів США пеня за
несвоєчасне повернення кредиту та 1136,37
доларів США пеня за несвоєчасне
повернення відсотків. За офіційним
курсом НБУ заборгованість становить
331437,07 гривень, яку й просить стягнути з
відповідача позивач, також покласти на
відповідача судові витрати.

В судове засіданні представник ПАТ
«Укрсоцбанк» не з'явився, був
повідомлений належним чином, в
матеріалах справи міститься заява
представника позивача про розгляд
справи без його участі, позовні вимоги
підтримує в повному обсязі (а.с. 80).

В судове засідання відповідач не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи була повідомлена належним
чином, в матеріалах справи міститься
заява про розгляд справи за
відсутності відповідача (а.с. 82). 10.09.2014
року відповідачем до суду були подані
письмові заперечення на позов,
відповідно до яких вона не визнає
позовні вимоги, оскільки відповідачем
в односторонньому порядку з жовтня 2008
року була збільшена процентна ставка з
12,5% до 15%, також зазначає, що по позовним
вимогам про стягнення пені сплинув
строк позовної давності, оскільки
строк договору становить 09.04.2013 року то
відповідно й строк пред'явлення вимоги
про стягнення пені сплинув через рік -
09.04.2014 року, а за позовом банк звернувся
до суду тільки 23.04.2014 року (а.с. 83-84).
01.10.2014 року відповідач подала до суду
заяву, в якій зазначає, що не заперечує
проти тіла кредиту та відсотків,
просить про застосування ч. 3 ст. 551 ЦК
України до вимог про стягнення пені,
також просить відмовити в задоволенні
вимог в цій частині, також 24.11.2014 року
відповідач подала заяву, в якій просить
звільнити її від сплати пені або
зменшити її розмір (а.с. 91, 156).

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у
разі неявки в судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі, чи в
разі якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявляти клопотання про розгляд
справи за її відсутністю.

Враховуючи, що сторони скористалися
правом заявити клопотання про розгляд
справи за їх відсутності, суд розглядає
цивільну справу за наявними у справі
матеріалами.

Суд, розглянувши цивільну справу в
межах заявлених позовних вимог,
об'єктивно оцінивши докази, які
містяться в матеріалах справи, вважає,
що позов підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.09.2005 року між
Акціонерно-комерційним банком
соціального розвитку «Укрсоцбанк»,
правонаступником якого є ПАТ
«Укрсоцбанк», як кредитором, та ОСОБА_1,
як позичальником, було укладено
договір кредиту № 571/2-ПК1306 (надалі -
договір кредиту), відповідно до якого
кредитор надає позичальнику у
тимчасове користування на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, платності та цільового
характеру використання грошові кошти в
сумі 60000,00 доларів США зі сплатою 12,5
процентів річних на поточні потреби
(а.с. 5-12).

Відповідно до п.п. 1.1. договору кредиту
сума основної заборгованості
погашається рівними частинами до 10
числа по 1000,00 доларів США з кінцевим
терміном погашення 21.09.2010 року.

Згідно п.п. 2.4 договору кредиту, сплата
процентів здійснюється у валюті
кредиту не пізніше 10 числа місяця
наступного за тим, в якому нараховані
проценти.

Відповідно до п.п. 4.2. договору кредиту,
у разі прострочення позичальником
строків сплати процентів, визначених
п.п. 2.4 цього договору, а також
прострочення строків повернення
кредиту, визначених п.п. 1.1. договору
позичальник сплачує кредиторові пеню в
розмірі подвійної облікової ставки
НБУ, що діє у цей період.

20.10.2008 року між позивачем та
відповідачем було укладено додаткову
угоду № 1 до договору кредиту,
відповідно до якої було змінено умови
кредитування, а саме: з 20.10.2008 року
встановлено процентну ставку за
користування кредитом на рівні 15%
річних (а.с. 143).

31.10.2012 року між позивачем та
відповідачем було укладено договір про
внесення змін № 2 до договору кредиту,
відповідно до якого сторони визначили,
зокрема, що погашення кредиту у сумі
18968,46 доларів США здійснюється
позичальником не пізніше 09.04.2013 року
(а.с. 137-141).

Суд приходить до висновку, що ПАТ
«Укрсоцбанк» свої зобов'язання за
договором кредиту виконав належним
чином в обумовлений кредитним
договором строк, доказів спростування
цього матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Відповідно до статті 1049 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі. Визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передавання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК
України. Якщо договором встановлений
обов'язок позичальника повернути
позику частинами (з розстроченням), то в
разі прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У відповідності до статей 525, 526 ЦК
України зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового
обороту, або інших вимог, що звичайно
ставляться, і одностороння відмова від
виконання зобов'язання або
одностороння зміна його умов не
допускається. Під виконанням
зобов'язання розуміються вчинення
кредитором і боржником дій зі
здійснення прав та виконання
обов'язків, що випливають із
зобов'язання. Належне виконання
зобов'язання передбачає виконання
зобов'язання в належний строк.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за
користування чужими грошовими коштами
боржник зобов'язаний сплачувати
проценти. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що відповідач не
повністю виконала зобов'язання за
договором кредиту по своєчасному та
повному поверненню кредиту, сплати
відсотків за користування ним, в
зв'язку з чим виникла заборгованість в
загальній сумі 27576,08 доларів США, що
еквівалентно 294294,65 гривень за курсом
НБУ на 27.03.2014 року, яка складається з
заборгованості по кредиту в сумі
17768,46 доларів США, що еквівалентно 189626,78
гривень, заборгованості по відсоткам у
сумі 9807,62 доларів США, що еквівалентно
104667,87 гривень. Правильність
розрахунків банку перевірена судом.

Суд відхиляє, доводи відповідача,
викладені в запереченнях на позов,
стосовно її незгоди з підвищенням
процентної ставки банком в
односторонньому порядку з жовтня 2008
року з 12,5% на 15%, оскільки в матеріалах
справи міститься додаткова угода № 1
від 20.10.2008 року до договору кредиту, яка
підписана уповноваженою особою
позивача та відповідачем, що в свою
чергу говорить про те, що зміна
процентної ставки відбулася за
взаємною домовленістю сторін, що
виключає односторонню зміну позивачем
процентів. До матеріалів справи
відповідачем не надано доказів
недійсності цієї угоди.

Також, в наступному договорі про
внесення змін № 2 від 31.10.2012 року до
договору кредиту, сторони погодили
розмір заборгованості станом на
укладення цих змін у сумі 18968,46 доларів
США, яка складалася в тому числі і з
аборгованості по процентах, які були
розраховані в тому числі й за ставкою 15%
річних, тобто відповідач була згодна з
нарахуванням процентів.

Крім того, у заяві від 01.10.2014 року
відповідач зазначає, що вона не
заперечує проти розміру тіла кредиту
та процентів, які позивач просить
стягнути (а.с. 91).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що заборгованість по кредиту та
процентам у загальному розмірі 294294,65
гривень, яка складається з
заборгованості по кредиту 189626,78
гривень та заборгованості по процентам
104667,87 гривень, підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача, тому
позовні вимоги в цій частині є
обґрунтованими та підлягають до
задоволення.

Щодо позовних вимог в частині
стягнення пені за несвоєчасне
повернення кредиту у сумі 2343,96 доларів
США, що еквівалентно 25014,93 гривні та
пені за несвоєчасне повернення
відсотків у розмірі 1136,37 доларів США, що
еквівалентно 12127,49 гривень, суд
приходить до такого.

З розрахунку вимог банку вбачається, що
пеня за несвоєчасне погашення кредиту
нарахована позивачем за період з 10.04.2013
року по 26.03.2014 року у розмірі 2343,96
доларів США, що еквівалентно 25014,93
гривні, також банком нарахована пеня за
несвоєчасне погашення відсотків за
період з 10.04.2013 року по 26.03.2014 року у
розмірі 1136,37 доларів США, що
еквівалентно 12127,49 гривень (а.с. 31-39).

Суд не погоджується з запереченнями
відповідача, що сплинув строк позовної
давності для стягнення пені, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Строк позовної давності по стягненню
пені обчислюється по кожному дню, за
яким нараховується пеня, окремо, тобто
право на позов про стягнення пені за
кожен день виникає щодня на відповідну
суму.

Відповідно ст. 258 ЦК України до вимог
про стягнення неустойки (пені)
застосовується позовна давність в один
рік.

Перебіг строку починається з
наступного дня після відповідної
календарної дати або настання події, з
якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК
України).

Отже, позовна давність до вимог
стягнення пені обмежується останніми 12
місяцями перед зверненням до суду із
позовом у межах строку позовної
давності за основною вимогою.

Як вбачається з розрахунку позивач
нарахував пеню за період з 10.04.2013 року
по 26.03.2014 року, а до суду позов подано
23.04.2014 року, тобто в межах строку
позовної давності, тому не підлягає
застосуванню позовна давність до вимог
позивача про стягнення з відповідача
пені.

Разом з тим, відповідачем 01.10.2014 року та
24.11.2014 року заявлені клопотання про
застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та
звільненні від сплати пені, в зв'язку з
чим відмовити в задоволенні позову в
частині стягнення пені, в
обґрунтування якого відповідач
просить суд врахувати, що її сім'я є
багатодітною, вона має трьох дітей, є
вагітною та наприкінці листопада 2014
року має народити двійню. Також
відповідач щомісячно здійснює
погашення заборгованості по іншому
кредиту, в клопотанні від 24.11.2014 року

відповідач посилається на Закону
України «Про тимчасові заходи на
період проведення антитерористичної
операції» від 02.09.2014 року № 1669-VІІ, як на
підставу звільнення її від пені (а.с. 91,
93-96, 102, 103-112, 156-164).

15.10.2014 року набрав чинності Закон
України «Про тимчасові заходи на
період проведення антитерористичної
операції» від 02.09.2014 року № 1669-VІІ, який
визначає тимчасові заходи для
забезпечення підтримки, зокрема, осіб,
які проживають в зоні проведення
антитерористичної операції або
переселилися з неї під час її
проведення.

Відповідно до ст. 2 цього Закону на час
проведення антитерористичної операції
забороняється нарахування пені та/або
штрафів на основну суму заборгованості
із зобов'язань за кредитними
договорами та договорами позики з 14
квітня 2014 року, зокрема, громадянам
України, які зареєстровані та постійно
проживають або переселилися з 14 квітня
2014 року з населених пунктів, визначених
у затвердженому Кабінетом Міністрів
України переліку, де проводилася
антитерористична операція. Банки та
інші фінансові установи, а також
кредитори зобов'язані скасувати
зазначеним у цій статті особам пеню
та/або штрафи, нараховані на основну
суму заборгованості із зобов'язань за
кредитними договорами і договорами
позики у період проведення
антитерористичної операції.

Згідно повідомлення
Національного Банку України від 05.11.2014
року № 18-112/64483 повідомив банки України
про необхідність скасування пені
та/або штрафів для дотримання вимог ст.
2 Закону України від 02.09.2014 року № 1669-VІІ.

З матеріалів справи убачається, що
відповідач постійно проживає та
зареєстрована у місті Рубіжне
Луганської області з 26.07.2011 року (ас. 48).

Згідно Закону України від 02.09.2014 року №
1669-VІІ заборонено нарахування пені на
основну суму заборгованості із
зобов'язань за кредитними договорами
на період проведення
антитерористичної операції з 14.04.2014
року, проте як вбачається з матеріалів
справи, пеня нарахована за період з
10.04.2013 року по 26.03.2014 року, тобто до
зазначеної дати у Законі, тому,
відсутні підстави для скасування пені
згідно з ст. 2 зазначеного Закону.

Разом з тим, суд вважає за можливе за
заявами відповідача зменшити розмір
пені, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшено за
рішенням суду якщо він значно
перевищує розмір збитків та при
наявності інших обставин, що мають
суттєве значення.

У п. 27 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року
зазначено, що положення ч. 3 ст. 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і може бути застосовано до
сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст.
625 ЦК України, які мають іншу правову
природу. Істотними обставинами в
розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення зобов'язання).

Суд враховує, наступні обставини, які
на думку суду мають суттєве значення, а
саме: відповідачем в своїй більшій
частині кредит є погашеним (погашено
більше ніж 2/3 частини кредиту: кредит
60000,00 доларів, борг за кредитом 17768,46
доларів, погашено 60000 - 17768,46 = 42431,54
долари); зобов'язання за цим кредитом
забезпечені іпотекою (а.с. 6 п.п. 1.3.1
договору кредиту); відповідач не
заперечує проти розміру
заборгованості по кредиту та
процентах, про що вона зазначила у
своїй заяві від 01.10.2014 року (а.с. 91).

Крім того, на думку суду заслуговують
на увагу й інші істотні обставини, як
то: відповідач є вагітною, на початку
грудня має народити двійню, крім того
відповідач має трьох неповнолітніх
дітей, сім'я відповідача є багатодітною
сім'єю та має право на пільги для
багатодітних сімей, проживає
відповідач з дітьми в зоні проведення
антитерористичної операції, у
відповідача наявний інший кредит,
незадовільний майновий стан (а.с. 157-164).

Враховуючи вищенаведені істотні
обставини, суд вважає за можливе
зменшити розмір пені до 3000,00 гривень.

За таких обставин, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позову та стягує з ОСОБА_1 на користь
ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по
договору кредиту № 571/2-ПК1306 від 22.09.2005
року у загальному розмірі 297294,65
гривень, яка складається з:
заборгованості по кредиту 17768,46 доларів

США, що за офіційним курсом НБУ на 27.03.2014
року становить 189626,78 гривень,
заборгованості по процентах 9807,62
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
на 27.03.2014 року становить 104667,87 гривень
та пені у розмірі 3000,00 гривень (189626,78 +
104667,87 + 3000,00 = 297294,65 грн.), в решті вимог
про стягнення пені суд відмовляє.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні,
на користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтверджені
судові витрати. Якщо позов задоволено
частково, судові витрати присуджуються
позивачеві пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Згідно п. 39 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про застосування судами
законодавства про судові витрати у
цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року,
у разі якщо суд на підставі частини
третьої статті 551 ЦК зменшує розмір
неустойки, витрати позивача, пов'язані
зі сплатою судового збору,
відшкодовуються за рахунок
відповідача у сумі, сплаченій
позивачем за позовною вимогою, яка
підлягала б задоволенню, якби
зазначений розмір судом не було
зменшено.

Позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 3314,37 гривень (а.с. 1).

Тому, враховуючи застосування судом ч. 3
ст. 551 ЦК України, відповідно до ст. 88 ЦПК
України, суд вважає за необхідне
стягнути з ОСОБА_1 користь ПАТ
«Укрсоцбанк» судовий збір, сплачений
позивачем, в повному розмірі 3314,37
гривень.

Керуючись ст.ст. 16, 526, 530, 1049, 1054, 1055 ЦК
України, ст.ст. 10, 11, 88, 212-215 ЦПК України,
ст. 1 Закону України «Про здійснення
правосуддя та кримінального
провадження у зв'язку з проведенням
антитерористичної операції», суд, -

вирішив:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання:
АДРЕСА_1) на користь Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
(місцезнаходження: 03150, місто Київ,
вулиця Ковпака, будинок 29,
ідентифікаційний код 00039019)
заборгованість за договором кредиту №
571/2-ПК1306 від 22.09.2005 року в загальній сумі
297294,65 гривень (Двісті дев'яносто сім
тисяч двісті дев'яносто чотири гривні 65
копійок), яка складається з:
заборгованості по кредиту 17768,46 доларів
США, що за офіційним курсом НБУ на 27.03.2014
року становить 189626,78 гривень,
заборгованості по процентах 9807,62
доларів США, що за офіційним курсом НБУ
на 27.03.2014 року становить 104667,87 гривень
та пені у розмірі 3000,00 гривень.

В задоволенні решти позову-відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання:
АДРЕСА_1) на користь Публічного
акціонерного товариства «Укрсоцбанк»
(місцезнаходження: 03150, місто Київ,
вулиця Ковпака, будинок 29,
ідентифікаційний код 00039019) судовий
збір у сумі 3314,37 гривень (три тисячі
триста чотирнадцять гривень 37 копійок).

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
О.Ш. Мирошникова