З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/101/14-ц
Провадження №2/377/80/14
12 березня 2014 року Славутицький
міський суд Київської області у складі:
головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при
секретарі - Прядко Н.М.,
позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в м. Славутичі
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа,
що не заявляє самостійні вимоги на
стороні позивачів, ОСОБА_4, про
визнання особою, що втратила право
користування житловим приміщенням,-
24 січня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом, в якому
просили визнати відповідача ОСОБА_3
особою, що втратила право користування
житловим приміщенням, розташованим за
Позовні вимоги обґрунтовувались тим,
що позивачі є єдиними власниками
квартири, розташованої за адресою:
АДРЕСА_1. 2 лютого 2012 року в квартирі був
зареєстрований відповідач ОСОБА_3, з
яким ОСОБА_1 знаходилась в офіційному
шлюбі. 15 грудня 2012 року відповідач
забрав свої особисті речі та покинув
квартиру. З грудня 2012 року позивачі
фактично припинили спілкування з
відповідачем, та він більше ніколи в
їхній квартирі не з'являвся і не
проживав. Рішенням Славутицького
міського суду Київської області від 12
червня 2013 року, яке набрало законної
сили 30 серпня 2014 року, шлюб між
відповідачем та позивачкою ОСОБА_1 було
розірвано. Оскільки будь-якої
домовленості між позивачами та
відповідачем з приводу збереження його
права користування квартирою за час
відсутності у них не було, то
відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України є
підстави для визнання відповідача
таким, що втратив право користування
квартирою, розташованою за адресою:
Ухвалою судді від 7 лютого 2014 року до
участі у справі як третю особу без
самостійних позовних вимог було
залучено на стороні позивачів ОСОБА_4.
У судовому
засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2
свої вимоги підтримали і просили їх
задовольнити, пославшись на зазначені
у позовній заяві обставини. Суду
пояснили, що відповідач, який є
колишнім чоловіком ОСОБА_1, з грудня 2012
року не проживає у їхній квартирі, 15
грудня 2012 року забрав всі свої речі і
направився проживати до своєї
Батьківщини - Грузії. У червні 2013 року
вони розлучилися. Перешкод у
користуванні квартирою вони
відповідачу не чинили.
Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місце розгляду
справи за правилами ч.5 ст. 74 ЦПК України
був повідомлений належним чином,
клопотання про відкладення розгляду
справи та заяви про розгляд справи за
його відсутністю до суду не надав. Тому
за згодою позивачів суд ухвалив заочне
рішення на підставі наявних доказів у
справі відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК
України.

ОСОБА_4, третя особа у справі, у судове
засідання не з'явився, про час та місце
судового засідання був повідомлений
належним чином, надіслав до суду заяву,
в якій просив розглядати справу за його
відсутності.

Вислухавши пояснення позивачів,
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що на підставі
розпорядження № 198 від 23.03.2007 року
Славутицького міського голови,
позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, та ОСОБА_4,
третя особа у справі, отримали у
приватну спільну часткову власність
жиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1.
Право спільної часткової власності на
вищевказане жиле приміщення було
зареєстроване 01.04.2007 року в
Електронному реєстрі прав власності на
нерухоме майно, що підтверджується
Витягом про реєстрацію прав власності
на нерухоме майно № 14093499, виданим КП
АРБ Славутицьким міським бюро
технічної інвентаризації, копія якого
долучена до матеріалів справи.

На підставі договору дарування,
посвідченого 28.06.2012 року приватним
нотаріусом Славутицького міського
нотаріального округу Київської
області за реєстровим номером 1127,
ОСОБА_4 подарував 1/3 частку квартири
своїй дочці ОСОБА_1, позивачці у справі.
Копія договору дарування долучена до
матеріалів справи.

05.07.2012 року право власності на
подаровану 1/3 частку квартири було
зареєстровано в Електронному реєстрі
прав власності на нерухоме майно, на
підтвердження чого КП АРБ
Славутицького міського буро технічної
інвентаризації був виданий Витяг про
державну реєстрацію прав за номером
34726593.

06 грудня 2012 року між комунальним
підприємством «Житлово-комунальний
центр» та ОСОБА_1 укладено договір про
надання послуг з централізованого
опалення, постачання холодної та
гарячої води і водовідведення, та
договір про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій.

З свідоцтва про шлюб вбачається,
що ОСОБА_3, відповідач у справі, та
ОСОБА_1, позивачка у справі,
зареєстрували шлюб 02.02.2010 року у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Чернігівського міського
управління юстиції, актовий запис № 121.

Заочним рішенням Славутицького
міського суду Київської області від
12.06.2013 року, яке набрало законної сили
30.08.2013 року, шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3
розірвано.

На момент розгляду справи в суді згідно
довідки КП «ЖКЦ» № 69 за цією адресою
зареєстровані, крім позивачів, та
ОСОБА_4, третьої особи у справі, також
ОСОБА_3 - відповідач.

Згідно довідки Славутицького МВ ГУ МВС
України в Київській області № 170 від
15.01.2014 року ОСОБА_3 з будь-якими заявами
про протиправні дії по відношенню до
нього та перешкод у користуванні жилим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 зі
сторони ОСОБА_1 та інших осіб, що
проживають за вказаною адресою, до
Славутицького МВ на протязі 2010-2013 р.р.
не звертався.

Факт не проживання відповідача у
спірному житловому приміщенні з
грудня 2012 року підтверджено
показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_5,
ОСОБА_7.

Крім того, на підтвердження факту не
проживання відповідача за адресою:
АДРЕСА_1 з грудня 2012 року складені
відповідні акти від 25.12.2012 року, 28.03.2013
року, 30.08.2013 року, 25.12.2013 року та 17.01.2014
року.

Відповідно до ст. 150 ЖК України
громадяни, які мають в приватній
власності квартиру, користуються нею
для особистого проживання і проживання
членів їх сімей і мають право
розпоряджатися власністю на свій
розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член
сім'ї власника житла втрачає право на
користування цим житлом у разі
відсутності члена сім'ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ними і
власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та
підтверджено дослідженими доказами в
судовому засіданні, відповідач, як
колишній член сім'ї власника,
відсутній з грудня 2012 року, тобто
більше року, без поважних причин в
квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Враховуючи те, що відповідач відсутній
в квартирі більше року без поважних
причин, будь-якої домовленості між
позивачами та відповідачем з приводу
збереження його права користування на
час його відсутності в них не було, а
законом інше не визначено, то є
достатні підстави для визнання
відповідача особою, що втратила право
користування цією квартирою.

За таких обставин позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Понесені судові витрати підлягають
стягненню з відповідача на користь
позивачки ОСОБА_1 відповідно до ст. 88
ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
209, 213-215, 224-226 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 особою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, розташованим за адресою:
АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
понесені судові витрати по оплаті
судового збору в сумі 243 гривень 60
копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення
може бути оскаржено позивачем в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Київської області через
Славутицький міський суд шляхом
подання апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня проголошення
рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення
набирає законної сили після закінчення
строку на апеляційне оскарження, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Повне рішення виготовлено 17
березня 2014 року

Суддя
Н. Ф. Теремецька