АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Шклярук Д. С. Доповідач - Козлов
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м. Дніпропетровськ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області в складі:

головуючого:
Козлова С.П.,

суддів:
Каратаєвої Л.О., Прозорової М.Л.,

при секретарі:
Савеленко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 13 жовтня 2014 року
по справі за позовом Публічного
акціонерного товариства "Банк "Фінанси
та Кредит" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2014 року позивач звернувся
до суду з таким позовом, посилаючись на
те, що 24.04.2008 року між банком та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір,
згідно з умовами якого відповідачу
було надано кредит у сумі 15000 грн. зі
сплатою 0,0001% річних з кінцевим терміном
повернення кредиту 10.04.2011 року, а в
якості забезпечення належного
виконання позичальником умов договору
між банком та ОСОБА_3 було укладено
договір поруки від 24.04.2008 року, за
умовами якого сторони погодили, що
позичальник і поручитель в разі
невиконання умов кредитного договору
відповідають як солідарні боржники.

У зв'язку з неналежним виконанням
відповідачами своїх обов'язків за цим
договором з них було стягнуто на
користь банку розраховану станом на
14.01.2010 року заборгованість рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 15.01.2010 року, яке
ОСОБА_2 було виконано в повному
обсязі, але за період з моменту
винесення рішення до його повного
виконання 18.12.2012 року продовжували
діяти умови кредитного договору та
нараховувалася комісія за
користування кредитними коштами в
розмірі 9450 грн. і пеня в сумі 34587 грн., у
зв'язку з чим позивач просив суд
стягнути вказану заборгованість з
відповідачів солідарно.

Рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
13 жовтня 2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на
користь позивача заборгованість по
сплаті нарахованої щомісячної комісії
за користування кредитом згідно умов
кредитного договору № 011/08-ФЛ/18 від 24
квітня 2008 року в розмірі 9450 грн. і
судовий збір в сумі 94,45 грн., а в
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

З підстав порушення судом норм
матеріального права та
невідповідності висновків суду
обставинам справи ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі просить скасувати рішення суду
в частині задоволення позовних вимог
банку та ухвалити нове рішення, яким
відмовити в їх задоволенні.

Розглянувши справу в межах доводів
скарги колегія суддів вважає, що вона
підлягає задоволенню, а рішення суду -
частковому скасуванню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення
суду повністю не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 24
квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси
та Кредит», правонаступником якого є
ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», і ОСОБА_2
був укладений кредитний договір №
011/08-ФЛ/18, відповідно до якого останній
отримав у банку кредит на загальну суму
15000 грн. зі сплатою 0,0001% річних з
кінцевим терміном повернення кредиту
10.04.2011 року та банк відкрив йому
позичковий рахунок № 2203.1.18.15087.01, а в
рахунок забезпечення належного
виконання позичальником умов
кредитного договору між позивачем та
ОСОБА_3 було укладено договір поруки №
011/08/01/18.

У зв'язку з належним виконанням
позичальником своїх зобов'язання за
кредитним договором щодо своєчасного
повернення кредиту в порядку та на
умовах, визначених кредитним
договором, станом на 14.01.2010 року
утворилася заборгованість, що була
стягнута з відповідачів на користь
позивача рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
15.01.2010 року, яке ОСОБА_2 виконав,
погасивши її в повному обсязі 13.11.2012
року.

З 11.02.2009 року позичальник не
здійснював повністю погашення
заборгованості по сплаті нарахованої
банком щомісячної комісії, у зв'язку з
чим за наданими банком розрахунком
загальний її розмір за період з 24.04.2008
року по 31.10.2012 року становить 14437,50 грн.,
з яких ОСОБА_2 було погашено 4987,50 грн.
різними за обсягом платежами, а
непогашена заборгованість станом на
17.07.2014 року складає 9450 грн..

За змістом ст. ст. 256, 257, 267 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону
України «Про захист прав споживачів»
споживчий кредит - кошти, що надаються
кредитодавцем (банком або іншою
фінансовою установою) споживачеві на
придбання продукції. А згідно п. 7 ч. 13
ст. 11 цього Закону кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти (частина
перша статті 1048 ЦК України).

За умовами кредитного договору
кінцевим терміном повернення кредиту
встановлено 10.04.2011 року, але банк з
позовом про стягнення заборгованості
по сплаті нарахованої щомісячної
комісії за користування кредитом
звернувся до суду лише в липні 2014 року,
тобто з пропуском встановленого
законом трирічного строку позовної
давності, в своїй позовній заяві не
ставив питання про його поновлення і
поважних причин його пропуску не навів.

В заяві від 08.09.2014 року ОСОБА_2
просив суд застосувати строк позовної
давності.

Між тим, суд зазначені обставини
справи залишив поза увагою, дійшовши
помилкового висновку про те, що 13.11.2012
року позовна давність переривалася
здійсненням позичальником погашення
кредиту у сумі 6674,98 грн. і визнанням,
таким чином, свого боргу за договором,
не врахувавши при цьому, що сплата
вказаної суми була проведена боржником
на виконання рішення суду і сама по
собі не може розглядатися як визнання
ним цього боргу перед банком в
добровільному порядку в розумінні
положень ч. 2 ст. 264 ЦК України щодо
переривання позовної давності.

Крім того, висновок суду про
зобов'язання ОСОБА_2 сплачувати
комісійну винагороду саме за
користування кредитом не ґрунтується
на умовах укладеного між сторонами
кредитного договору, згідно п. 4.7 якого
позичальник щомісяця сплачує таку
винагороду не за користування, а за
надання кредитних ресурсів, які після
названого рішення суду ОСОБА_2 банком
фактично не надавалися.

При таких обставинах, рішення суду
в цій частині, як постановлене з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, підлягає
скасуванню з постановленням нового
рішення про відмову в задоволенні
таких позовних вимог банку за
пропуском ним строку позовної давності
на підставі ст. 267 ЦК України та ст. 309
ЦПК України.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні решти позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» не
оскаржується, тому апеляційною
інстанцією не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити.

Рішення Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня
2014 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в
особі філії «Дніпропетровське
регіональне управління»
заборгованості по сплаті нарахованої
щомісячної комісії за користування
кредитом згідно умов кредитного
договору № 011/08-ФЛ/18 від 24 квітня 2008 року
в розмірі 9450 грн. і судового збору в
сумі 94,45 грн. - скасувати та в
задоволенні таких позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Фінанси та Кредит» - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржене у касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: