Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Інфокс»
в особі філії «Інфоксводоканал», третя
особа - комунальне підприємство
Житлово-комунальний сервіс
«Чорноморський», про захист прав
споживачів, за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Інфокс» в особі
філії «Інфоксводоканал» на рішення
Київського районного суду м.
Одеси від 18 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
28 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до товариства з
обмеженою відповідальністю «Інфокс» в
особі філії «Інфоксводоканал» (далі -
ТзОВ «Інфокс») про захист прав
споживачів й уточнивши позовні вимоги
під час розгляду справи, просила
стягнути з відповідача на свою користь
суму помилково сплачену за проведення
опломбування приборів обліку гарячої
та холодної води у розмірі 34
грн 19 коп., суму помилково сплачену за
демонтаж і монтаж таких приборів
обліку в розмірі 315 грн та 500 грн на
відшкодування моральної шкоди,
посилаючись на те, що періодична
повірка, обслуговування та ремонт (у
тому числі демонтаж, транспортування і
монтаж) зазначених засобів
вимірювальної техніки здійснюється за
рахунок підприємств та організацій, що
надають послуги з електро-, тепло-, газо-
і водопостачання.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 18 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
28 серпня 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ТзОВ «Інфокс» на користь
ОСОБА_1 суму помилково сплачену за
проведення опломбування приборів
обліку гарячої і холодної води у
розмірі 34 грн 19 коп., суму помилково
сплачену за демонтаж і монтаж приборів
обліку холодної і гарячої води у
розмірі 315 грн, а всього 349 грн 19 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі ТзОВ «Інфокс»
просить ухвалені у справі судові
рішення скасувати, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи
частково позов, суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що ТзОВ «Інфокс» повинен за власний
рахунок здійснювати повірку
водолічильників, їх демонтаж, монтаж та
транспортування, а відтак помилково
сплачені позивачем кошти на оплату
зазначених послуг підлягають
стягненню на користь ОСОБА_1

Однак повністю погодитися з такими
висновками судів не можна.

Судом установлено, що 16 лютого 2010 року
між сторонами було укладено договір №
17756 про надання послуг з постачання
холодної води й водовідведення, а також
водовідведення гарячої води.

Пунктом 3.4.5 вказаного договору
визначено, що споживач має здійснювати
повірку квартирних засобів обліку.

Через настання строку чергової повірки
приборів (лічильників) позивач
викликала представників відповідача
для проведення їх демонтажу, монтажу та
опломбування, за що сплатила 349 грн 19
коп., що підтверджується квитанціями №
№ 5456.23.1, 308025 від 02 грудня 2013 року.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 28 Закону
України від 11 лютого 1998 року № 113/98-ВР
«Про метрологію та метрологічну
діяльність» підприємства, організації
та фізичні особи зобов'язані своєчасно
(з урахуванням установлених
міжповірочних інтервалів) подавати
засоби вимірювальної техніки на
повірку.

Положення ч. 3 ст. 28 вказаного вище
Закону передбачають, що періодична
повірка, обслуговування та ремонт (у
тому числі демонтаж, транспортування
та монтаж) засобів вимірювальної
техніки (результати вимірювань які
використовуються для здійснення
розрахунків за спожиті для побутових
потреб електричну і теплову енергію,
газ і воду) здійснюються за рахунок
підприємств і організацій, які надають
послуги з електро-, тепло,-
водопостачання.

Положенням ч. 4 ст. 26 Закону України від
24 червня 2004 року «Про
житлово-комунальні послуги», який
набрав чинності з 01 січня 2005 року,
передбачено, що, у разі якщо виконавець
не є виробником, відносини між ним та
виробником регулюються окремим
договором, який укладається відповідно
до вимог цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 28 вищевказаного Закону,
якщо виконавцем послуг є
водопостачальна організація, то її
витрати, пов'язані з періодичною
повіркою, обслуговуванням та ремонтом
квартирних лічильників холодної води
повинні відшкодовуватись власником
або балансоутримувачем цього будинку
через оплату за утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій.
Витрати на періодичну повірку включені
до типового переліку послуг з
утримання будинків, споруд та
прибудинкових територій.

Абзацом 1 п. 24 Порядку формування
тарифів на послуги з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 01
червня 2011 року № 869 «Про забезпечення
єдиного підходу до формування тарифів
на житлово-комунальні послуги»,
передбачено, що витрати з проведення
періодичної повірки, обслуговування і
ремонту квартирних засобів обліку води
та теплової енергії, у тому числі їх
демонтажу, транспортування та монтажу
після повірки, визначаються відповідно
до укладених договорів між виконавцем
та субпідрядником, який виконує
зазначені послуги, з розрахунку на один
квартирний засіб обліку води та
теплової енергії і нараховуються
щомісяця споживачеві у складі послуги
залежно від кількості таких засобів
обліку шляхом додавання плати за
проведення періодичної повірки,
обслуговування і ремонту квартирних
засобів обліку води та теплової
енергії, у тому числі їх демонтажу,
транспортування та монтажу після
повірки, до загальної вартості послуг.

За приписами ч. 3 ст. 28 Закону України
«Про метрологію та метрологічну
діяльність» порядок подання фізичними
особами, що не є суб'єктами
підприємницької діяльності, −?
власниками засобів вимірювальної
техніки (результати вимірювань якими
використовуються для здійснення
розрахунків за спожиті для побутових
потреб електричну і теплову енергію,
газ і воду) на періодичну повірку цих
засобів та оплати за роботи, пов'язані з
повіркою, встановлюється Кабінетом
Міністрів України. Періодична повірка,
обслуговування та ремонт (у тому числі
демонтаж, транспортування та монтаж)
зазначених засобів вимірювальної
техніки здійснюються за рахунок
підприємств і організацій, які надають
послуги з електро-, тепло-, газо- і
водопостачання.

Заперечуючи проти позову, ТзОВ
«Інфокс» зазначало, що згідно п. 6
рішення виконавчого комітету Одеської
міської ради № 970 від 21 серпня 2008
року «Про заходи щодо введення
адресної муніципальної допомоги
мешканцям міста на оплату
житло-комунальних послуг та
встановлення тарифів на послуги з
утримання будинків та прибудинкових
територій» плата за періодичну
повірку, обслуговування та ремонт (у
тому числі демонтаж, транспортування
та монтаж після перевірки) квартирних
засобів обліку води та теплової
енергії стягується окремо понад розмір
плати за послуги з утримання будинків
та прибудинкових територій на підставі
розрахунків житлових підприємств.

Пунктом 7 цього ж рішення, доручено
керівникам житлово-комунальних
підприємств, що надають послуги з
утримання будинків та прибудинкових
територій, провести розрахунки плати
за періодичну повірку квартирних
засобів обліку води та теплової
енергії, враховуючи кількість
встановлених квартирних засобів
обліку, період повірки, встановлені
тарифи з розрахунку на 1 кв. м загальної
площі квартири на місяць по кожній
квартирі окремо.

Крім того, відповідач посилався на те,
що предметом укладеного 16 лютого
2010 року із позивачем договору є надання
послуг постачання холодної води й
водовідведення, та лише водовідведення
гарячої води, а не її постачання.

У порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК
України суди не прийняли до уваги
зазначені вимоги закону, доводи та
заперечення сторін належним чином не
перевірили, не врахували, що згідно з
Законом України «Про метрологію та
метрологічну діяльність» проведення
періодичної повірки, обслуговування і
ремонт квартирних засобів обліку води
та теплової енергії, у тому числі їх
демонтажу, транспортування та монтажу
після повірки здійснюється за рахунок
виконавця зазначених послуг, а витрати,
понесені виконавцем, включаються у
тариф на послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій та
сплачуються споживачем щомісячно, й
відповідно не перевірили, з ким й на
яких умовах укладався такий договір з
позивачем, а також з ким укладено
договір про надання послуг з гарячого
водопостачання, унаслідок чого дійшли
передчасного висновку про наявність
правових підстав для задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

Крім того, покладаючи відповідальність
на відповідача за чергову повірку
лічильників, встановлених у квартирі
позивача, суди не звернули уваги на те,
що споживач, якщо ним не укладений
договір з виконавцем послуг з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій, самостійно
виконує періодичну повірку та сплачує
за виконані роботи спеціалізованим
атестованим організаціям та
підприємствам.

Наведене свідчить про те, як суд першої
так і апеляційної інстанції, у
порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не
сприяли всебічному та повному
з'ясуванню обставин справи, не
встановили обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи, не надали відповідної правової
оцінки наявним у матеріалах справи
доказам.

За таких обставин суди не виконали
своїх обов'язків, визначених законом,
повно, всебічно й об'єктивно не
з'ясували усіх обставин справи та не
надали їм належної оцінки, не
визначились з характером спірних
правовідносин та нормою матеріального
права, що їх регулює, ухвалили рішення,
які не можна визнати законними та
обґрунтованими, у зв'язку з чим вони
підлягають скасуванню з підстав,
передбачених ст. 338 ЦПК України, з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Інфокс» в
особі філії «Інфоксводоканал»
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 18 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
28 серпня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П.
Касьян

Судді:

Т.П. Дербенцева

С.О.
Карпенко

Д.О.
Остапчук

В.О.
Савченко