Справа №
Провадження № 2/477/1/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року

Жовтневий районний суд Миколаївської
області в складі:

головуючого - судді Козаченка Р.В.,

при секретарі судового засідання -
Бітюковій С.В.,

за участю:

позивачів за первісним позовом - ОСОБА_1
та ОСОБА_2 (не з'явилися),

їх
представника - ОСОБА_3,

позивача за зустрічним позовом
(відповідача за первісним позовом) -
ОСОБА_4,

його представників -
ОСОБА_5, ОСОБА_6,

представника третьої особи - не
з'явився,

розглянувши в м. Миколаєві у
відкритому судовому засіданні в залі
судових засідань

Жовтневого районного суду
Миколаївської області цивільну справу
за

первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до
ОСОБА_4

про усунення перешкод в користуванні
приватними земельними ділянками
шляхом зобов'язання вчинити певні дії,

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа -
Лиманівська сільська рада Жовтневого
району Миколаївської області,

про усунення перешкод в користуванні
приватними земельними ділянками
шляхом зобов'язання вчинити певні дії,
та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1
звернулися до суду кожен з окремим
первісним позовом до ОСОБА_4 про
усунення перешкод в користуванні
своїми земельними ділянками. Ухвалою
судді дані позови були об'єднані в одне
провадження.

Їх вимоги полягали в наступному.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі Державних
актів про право приватної власності на
земельні ділянки серії МК № 11553 та
серії МК № 11462 від 4 червня 1997 року
належали на праві власності земельні
ділянки, площею 0,04 га та 0,25 га, по
АДРЕСА_1. Проте ОСОБА_4, який
користується суміжною земельною
ділянкою по АДРЕСА_2, порушив межі їх
ділянок шляхом захоплення частини
землі та встановлення огорожі на їх
ділянках. Проведеними на їх замовлення
обстеженням було встановлено, що для
відновлення порушеного розміру та
конфігурації їх ділянок необхідно
перенести огорожу ОСОБА_4 відповідно до
кадастрового плану (стор. 21 Технічної
документації).

Під час розгляду справи ОСОБА_4 подав
зустрічний позов, за яким просив
зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усунути
перешкоди в користуванні його
земельними ділянками: площею 0,25 га,
виділеної для будівництва та
обслуговування житлового будинку, та
0,0104 га, виділеної для ведення
особистого підсобного господарства,
розташованими по АДРЕСА_2 цього ж села.

Крім того просив визнати недійсними
Державні акти, видані на ім'я ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, а також стягнути з кожного із
них по 5000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, завданої тривалим
порушенням його права власності на
землю.

Під час розгляду справи вимоги ОСОБА_4
про визнання Державних актів були
виділені в окреме провадження.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 первісний позов
підтримав, а в задоволенні зустрічного
позову просив відмовити.

ОСОБА_4 та його представники в судовому
засіданні зустрічний позов підтримали
та просили задовольнити, а в
задоволенні первісного позову ОСОБА_2
просили відмовити.

Представник третьої особи до суду не
з'явився, про його час та місце був
повідомлений належним чином.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, прийшов
до висновку, що в задоволенні обох
позовів слід відмовити з наступних
підстав.

14 травня 2001 року ОСОБА_4 уклав на
товарній біржі "Марія" договір
купівлі-продажу, за яким купив будинок
у громадянки ОСОБА_7 за адресою:
АДРЕСА_2.

Рішенням Жовтневого районного суду
Миколаївської області від 5 вересня 2006
року даний договір був визнаний
дійсним.

Іншим рішенням Жовтневого районного
суду Миколаївської області від 28
вересня 2009 року за ним було визнано
право власності на дві земельні
ділянки, розташовані за цією ж адресою:
перша - площею 0,25 га, виділена для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, друга - 0,0104 га,
виділена для ведення особистого
підсобного господарства.

Однак рішенням апеляційного суду
Миколаївської області від 10 липня 2012
року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, рішення суду першої інстанції
про визнання права власності на
земельні ділянки за ОСОБА_4 було
скасовано і в задоволенні позову
відмовлено.

Між тим, 4 червня 1997 року Лиманівською
сільською радою Жовтневого району
Миколаївської області ОСОБА_1 був
виданий Державний акт серії МК № 11553
про право приватної власності на
земельну ділянку, площею 0,04 га,
виділену для ведення підсобного
господарства.

Цією ж сільською радою та того ж дня
ОСОБА_2 був виданий Державний акт про
право приватної власності на земельну
ділянку, площею 0,25 га, виділену для
будівництва та обслуговування
житлового будинку.

Адреса розташування ділянок: АДРЕСА_1.

Згідно цих Державних актів земельні
ділянки були їм передані у приватну
власність відповідно до рішення
Лиманівської сільської ради
Жовтневого району Миколаївської
області № 30 від 30 травня 1997 року.

Проте рішенням Жовтневого районного
суду Миколаївської області від 20 січня
2014 року, залишеним в силі ухвалою
апеляційного суду Миколаївської
області від 25 лютого 2014 року, позов
ОСОБА_4 у виділеному провадженні до
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був задоволений.
Державні акти, видані на їх ім'я, серії
МК № 11553 та серії МК № 11462 від 4 червня 1997
року були визнані недійсними та
скасовані.

Сторони, подаючи первісний та
зустрічний позови, в якості підстави
для задоволення своїх вимог,
посилалися на положення закону про
захист права власності, передбачені
статтями 41 Конституцію України,
статтями 90, 91, 96, 103, 116, 118, 152 ЗК України,
статтями 321, 391 ЦК України.

Проте під час провадження в даній
справі, на підставі зазначених вище
рішень судів в інших цивільних справах,
які набрали законної сили, у сторін
перестало існувати належним чином
зареєстроване право власності на
земельні ділянки.

Тобто ті підстави, за якими були подані
позови, на час завершення розгляду
справи перестали існувати.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд
розглядає справи в межах заявлених
вимог та на підставі наданих доказів.

В судовому засіданні суд роз'яснив дані
положення сторонам та їх право
уточнити позовні вимоги, однак змін або
уточнень до позовів від сторін не
надійшло.

За такого, виходячи з того, що у сторін
відсутнє належним чином оформлене
право власності на земельні ділянки, на
порушення яких вони подали свої позови,
у суда відсутні підстави для
задоволення як первісного, так і
зустрічного позовів.

В зв'язку з тим, що відсутні підстави
для задоволення позову ОСОБА_4 про
захист його порушеного права власності
на землю, то відсутні і підстави для
задоволення його вимог про стягнення
моральної шкоди.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України у разі
відмови в задоволенні позову судові
витрати, понесені сторонами, з іншої
сторони не стягуються.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
10, 11, 88, 130, 209, 212-216 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні первісного позову
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення
перешкод в користуванні їх приватними
земельними ділянками, розташованими по
АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання перенести
огорожу, відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, третя особа
- Лиманівська сільська рада Жовтневого
району Миколаївської області, про
усунення перешкод в користуванні
приватними земельними ділянками,
розташованими по АДРЕСА_2, шляхом
зобов'язання вчинити певні дії, та
стягнення з кожного 5000 грн.
відшкодування моральної шкоди,
завданої тривалим порушення права
власності на землю, відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене
до апеляційного суду Миколаївської
області через

Жовтневий районний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя
Р.В. Козаченко