Справа №589/4258/14-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Лєвша С. Л.Номер провадження
22-ц/788/2071/14 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Гагіна М. В. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання -
Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду цивільну справу за апеляційною
скаргою управління Пенсійного фонду
України в м.Шостці та Шосткинському
районі Сумської області

на рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 25 вересня 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
виконавчого комітету Богданівської
сільської ради Шосткинського району
Сумської області, третя особа:
Управління Пенсійного фонду України в
м.Шостці та Шосткинському районі
Сумської області,

про встановлення факту постійного
проживання на певній території,-

в с т а н о в
и л а:

30 липня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вищевказаним позовом
обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з
самого дитинства він проживав у
АДРЕСА_1. Оскільки вказане село
відноситься до переліку населених
пунктів, що постраждали від
Чорнобильської катастрофи, на
підтвердження цього 21 вересня 2006 року
йому було видано посвідчення
потерпілого від Чорнобильської
катастрофи. Тому він має право на
призначення пенсії із зменшенням
пенсійного віку, як такий, що проживає
на території радіоактивного
забруднення

Звернувшись до УПФ України у м.Шостці
та Шосткинському районі за
призначенням пенсії, йому було
роз'яснено, що в нього не достатньо
документів для призначення пенсії на
пільгових умовах, а саме необхідно
надати документ (довідку) для
підтвердження факту проживання на
території радіоактивного забруднення
за період з 14 березня 1988 року по 31
травня1989 року, яку складає сільська
рада.

У цей період він був дійсно прописаний
не в с.Пирогівка, а в м.Шостка, оскільки
працював у будельно-монтажному
управлінні «Шостхімбуд-2» та
сподівався отримати житло від
роботодавця, яке надавалось лише за
умови прописки в м.Шостка. Але за місцем
прописки: АДРЕСА_2, він у спірний період
жодного дня не жив, продовжуючи мешкати
в селі Пирогівка.

Факт його проживання у вищевказаний
період в с.Пирогівка підтверджується
показаннями свідків та тим, що його
дочка у вказаний період навчалася у
Пирогівській ЗОШ.

Виконавчий комітет Богданівської
сільської ради Шосткинського району
відмовляється надати йому довідку про
підтвердження фактичного проживання в
с.Пирогівка у вищевказаний період під
час формальної прописки в м.Шостка.

Посилаючись на такі обставини ОСОБА_3
просив суд:

- встановити йому факт постійного
проживання у період з 14 березня 1988 року
до 31 травня 1989 року на території села
Пирогівка Шосткинського району
Сумської області;

- зобов'язати відповідача видати йому
довідку, що підтверджує факт
постійного проживання у період з 14
березня 1988 року до 31 травня 1989 року на
території села Пирогівка
Шосткинського району Сумської області.

Рішенням Шосткинського міськрайонного
суду Сумської області від 25 вересня 2014
року позов задоволено частково.

Встановлено факт постійного
проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, на
території села Пирогівка
Шосткинського району Сумської області
з 14 березня 1988 року по 31 травня 1989 року.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі УПФ України в
м.Шостці та Шосткинському районі
Сумської області посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права просить скасувати оскаржуване
рішення та ухвалити нове рішення про
відмову в позові.

По суті доводить, що суд першої
інстанції залучивши УПФ як третю особу,
що не заявляє самостійних вимог,
позбавив Управління рівних з іншими
сторонами справи процесуальних прав.
Позивачем в порушення ч. 3 ст.10 ЦПК
України не доведено та не надано
жодного письмового доказу на
підтвердження факту проживання у
період з 14 березня 1988 року до 31 травня
1989 року на території села Пирогівка
Шосткинського району Сумської області.
Натомість у матеріалах справи є є
письмові докази, що позивач у вказаний
період був зареєстрований у АДРЕСА_2.
Вказує, що спірні питання визначення
статусу осіб, які постраждали в
наслідок Чорнобильської катастрофи
вирішуються при виконкомах Київської і
Житомирської обласних Рад народних
депутатів і при Міністерстві у справах
захисту населення від наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС. Також доводить,
що суд першої інстанції вибірково
дослідив матеріали справи, оскільки
поза увагою суду залишився архівний
витяг Богданівської сільської ради №292
від 06 листопада 2013 року, відповідно
якого позивач з 21 червня 1992 року по
грудень 1994 року працював у радгоспі ім.
Б.Хмельницького.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 заперечував проти
доводів апеляційної скарги, вважав
рішення суду першої інстанції законним
і обґрунтованим.

Інші особи, які беруть участь у справі в
судове засідання не з'явились, про час
та місце розгляду справи повідомлені
належним чином.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Так, суд першої інстанції ухвалюючи
оскаржуване рішення по суті виходив з
того, що відповідно до показань свідків
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8
позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 весь час
проживав у с. Пирогівка, нікуди ніколи
не переїжджав, тільки деякий час, у
1988-1989 роках, на роботу їздив до м.Шостка.

Із фотокопії посвідчення потерпілого
від Чорнобильської катастрофи
(категорія 3) серія НОМЕР_1, виданого 21
вересня 2006 року вбачається, що це
посвідчення видано ОСОБА_3, воно є
безстрокове та діє на всій території
України.

Відповідно до архівної довідки виданої
22 листопада 2013 року виконкомом
Богданівської сільської ради
Шосткинського району Сумської області
за №1247, ОСОБА_3, 1960 року народження, був
зареєстрований і проживав в АДРЕСА_1, з
12 жовтня 1973 року по 14 березня 1988 року та
знову зареєстрований з 15 листопада 1994
року.

Із довідки виданої 04 листопада 2013 року
виконкомом Богданівської сільської
ради Шосткинського району за №1169
вбачається, що постановою Кабінету
Міністрів України №106 від 23 липня 1991
року с. Пирогівка відноситься до
третьої категорії зони радіоактивного
забруднення території - зони
гарантованого добровільного
відселення.

Відповідно до довідки виданої 28
листопада 2013 року виконкомом
Богданівської сільської ради
Шосткинського району за №1264 будинок
АДРЕСА_1 значиться за померлим ОСОБА_9.
Згідно рішення виконавчого комітету
Богданівської сільської ради народних
депутатів №51 від 03 грудня 1993 року
ОСОБА_9 передана у приватну власність
земельна ділянка розміром 0,09 га, із них
0,04 га - для обслуговування житлового
будинку і споруд; 0,05 га - для ведення
особистого підсобного господарства.

Із довідки виданої 26 листопада 2013 року
головою вуличного комітету №17 м.Шостка
Сумської області вбачається, що ОСОБА_3,
його дружина ОСОБА_10 та дочка ОСОБА_3
були зареєстровані з 25 березня 1988 року
по 31 травня 1989 року за адресою: АДРЕСА_2.
Зі слів сусідів сім'я ОСОБА_3 у
вищевказаному будинку фактично не
мешкала. ОСОБА_3 за даною адресою не
помічали.

З довідки виданої 03 грудня 2013 року
Пирогівським фельдшерсько-акушерським
пунктом вбачається, що із 04 січня 1985
року по 1991 рік ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6,
знаходилася під наглядом в
Пирогівському
фельдшерсько-акушерському пункті.

Із довідки виданої 25 листопада 2013 року
Пирогівським фельдшерсько-акушерським
пунктом вбачається, що відповідно до
виписки із історії хвороби мешканця
с.Пирогівка ОСОБА_3, останній звертався
до цього пункту за допомогою у березні
1988 року та у лютому 1989 року.

Із архівної довідки виданої 06 грудня 2012
року архівним відділом Шосткинської
міської ради за №27/437-1 вбачається, що:

- у наказі з особового складу від 15
грудня 1987 року №75-к по
будівельно-монтажному управлінню
«Шостхімбуд-2» тресту «Шостхімбуд»
значиться: «...Нижчепоіменований
спецконтингент прийняти на роботу по
розрядам і спеціальностям з 14 грудня 1987
року - ОСОБА_3, тесля - бетонник 1
розряду»;

- у наказі з особового складу від 19
вересня 1990 року №42-к по тому ж
підприємству значиться: «Звільнити
ОСОБА_3 - теслю 1 розряду, з 19 вересня 1990
року за згодою сторін, ст. 36 п. 1 КЗпП
УРСР». (а.с.13).

Відповідно до паспорта громадянина
України MB 319676 виданого Шосткинським
МРВ УМВС України в Сумській області 19
червня 2006 року, ОСОБА_3 народився
ІНФОРМАЦІЯ_2 у с.Рудничне Кайського
району Кіровської області.

Встановлення факту постійного
проживання в селі Пирогівка
Шосткинського району Сумської області
має для позивача юридичне значення,
оскільки необхідно для вирішення
питання призначення пенсії.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_3 у
частині встановлення факту постійного
проживання підлягають задоволенню,
оскільки позивачем доведено факт
постійного проживання у селі Пирогівка
Шосткинського району Сумської області
у період з 14 березня 1988 року до 31 травня
1989 року.

Позовні вимоги в частині зобов'язання
відповідача видати позивачу довідку,
що підтверджує факт постійного
проживання останнього у період з 14
березня 1988 року до 31 травня 1989 року на
території села Пирогівка
Шосткинського району Сумської області,
не підлягають задоволенню, оскільки
встановлення факту проживання в
певному місці у судовому порядку
виключає необхідність дублювання
цього факту довідками будь-яких
установ, підприємств або організацій.

Проте, погодитись з такими висновками
суду неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються
як на підставу своїх вимог і
заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити.

Суд першої інстанції названих вимог
закону не дотримався.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦПК України
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 15 ЦПК України
суди розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо:

1) захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;

3) інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд
інших справ за правилами цивільного
судочинства.

Суди розглядають справи, визначені у
частині першій цієї статті, в порядку
позовного, наказного та окремого
провадження.

Як убачається з позовної заяви, її
зміст (підстави та предмет позову) не
містить доводів про наявність між
сторонами спору про право цивільне.

У ній ставиться питання про
встановлення факту, що має юридичне
значення.

Проте, таке питання вирішувалось у
цивільній справі за заявою ОСОБА_3,
заінтересовані особи: управління
Пенсійного фонду України в м. Шостці та
Шосткинському районі, виконавчий
комітет Богданівської сільської ради
про встановлення факту постійного
проживання на певній території.

У тій справі, ухвалою колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Сумської області від
15 липня 2014 року апеляційну скаргу УПФ
України в м. Шостці та Шосткинському
районі Сумської області задоволено
частково.

Скасовано рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 11 червня 2014 року, яким встановлено
факт постійного проживання ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, на території села
Пирогівка Шосткинського району
Сумської області з 14 березня 1988 року по
31 травня 1989 року.

Залишено без розгляду заяву ОСОБА_3,
заінтересовані особи: управління
Пенсійного фонду України в м. Шостці та
Шосткинському районі, виконавчий
комітет Богданівської сільської ради
про встановлення факту постійного
проживання на певній території.

При цьому колегія суддів послалася на
положення ч. 4 ст. 256 ЦПК України, якою
передбачено, що суддя відмовляє у
відкритті провадження у справі, якщо з
заяви про встановлення факту, що має
юридичне значення, вбачається спір про
право, а якщо спір про право буде
виявлений під час розгляду справи, -
залишає заяву без розгляду.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» звернення за
призначенням пенсії може
здійснюватися у будь-який час після
виникнення права на пенсію.

Названа норма закону регулює і ті
правовідносини, коли фізична особа
суб'єктивно вважає, що у неї виникло
право на пенсію.

Статтею 10 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що пенсійне
забезпечення відповідно до цього
Закону здійснюється органами
Пенсійного фонду України.

Згідно до ст. 15 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» умови, норми та
порядок пенсійного забезпечення
громадян, які постраждали від
Чорнобильської катастрофи,
визначаються Законом Української РСР
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" або їм
надається право на одержання пенсій на
підставах, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 101 Закону України
«Про пенсійне забезпечення» органи, що
призначають пенсії, мають право
вимагати відповідні документи від
підприємств, організацій і окремих
осіб, а також в необхідних випадках
перевіряти обгрунтованість їх видачі.

Статтею 104 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено, що скаргу
на рішення органу, який призначає
пенсії, може бути подано до районної
(міської) Ради народних депутатів або
до районного (міського) народного суду.

Статтею 9 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що особами,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, зокрема, є
потерпілі від Чорнобильської
катастрофи - громадяни, включаючи
дітей, які зазнали впливу
радіоактивного опромінення внаслідок
Чорнобильської катастрофи.

Статтею 14 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» передбачено, що для
встановлення пільг і компенсацій
визначаються такі категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, зокрема, що постійно
проживають або постійно працюють чи
постійно навчаються у зонах
безумовного (обов'язкового) та
гарантованого добровільного
відселення за умови, що вони за станом
на 1 січня 1993 року прожили або
відпрацювали чи постійно навчалися у
зоні безумовного (обов'язкового)
відселення не менше двох років, а у зоні
гарантованого добровільного
відселення - не менше трьох років, -
категорія 3.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді:

а) державної пенсії;

б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Статтею ст. 55 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», зокрема,
передбачено, що потерпілі від
Чорнобильської катастрофи особи, які
постійно проживали або постійно
проживають чи постійно працювали або
постійно працюють у зоні гарантованого
добровільного відселення за умови, що
вони за станом на 01 січня 1993 року
прожили або відпрацювали у цій зоні не
менше 3 років, мають право на на
зменшення пенсійного віку на 3 роки та
додатково на 1 рік за 2 роки проживання,
роботи, але не більше 6 років.

Статтею 65 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», зокрема, передбачено, що
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС та потерпілим
від Чорнобильської катастрофи
видаються посвідчення, виготовлені за
зразками, затвердженими Кабінетом
Міністрів України.

Посвідчення "Учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської
катастрофи" є документами, що
підтверджують статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та надають право
користування пільгами, встановленими
цим Законом.

Вказані посвідчення є документами, що
підтверджують статус громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, та надають право
користування пільгами, встановленими
згаданим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» підставами
для визначення статусу потерпілих від
Чорнобильської катастрофи, які
проживають або працюють на забруднених
територіях, є довідка про період
проживання, роботи на цих територіях.

Аналізуючи наведені норми права,
колегія суддів вважає, що єдиним
документом, що підтверджує статус
громадянина, який постраждав внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та надає
право користування пільгами,
встановленими вищенаведеним Законом, у
тому числі щодо призначення пенсії зі
зменшенням пенсійного віку,
встановленого для одержання державних
пенсій, є посвідчення "Учасник
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від
Чорнобильської катастрофи".

У матеріалах справи наявна не завірена
фотокопія дублікату, замість НОМЕР_2,
посвідчення потерпілого від
Чорнобильської катастрофи серії
НОМЕР_1, 3 категорії, на ім'я ОСОБА_3,
виданого 21 вересня 2006 року Сумською
облдержадміністрацією (а.с. 5).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 КАС України
передбачено, що справа
адміністративної юрисдикції (далі -
адміністративна справа) - це переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень;

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 18 КАС України
місцевим загальним судам як
адміністративним судам підсудні усі
адміністративні справи щодо спорів
фізичних осіб з суб'єктами владних
повноважень з приводу обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат непрацездатним
громадянам, виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, виплат та
пільг дітям війни, інших соціальних
виплат, доплат, соціальних послуг,
допомоги, захисту, пільг.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що по суті вимоги ОСОБА_3
зводяться до того, що має місце спір з
приводу призначення (відмови в
призначенні) пенсійних виплат.
Відповідачами у таких справах є органи
Пенсійного фонду України.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України
рішення суду підлягає скасуванню в
апеляційному порядку із закриттям
провадження у справі або залишенням
заяви без розгляду з підстав,
визначених статтями 205 і 207 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

За таких обставин, оскаржуване рішення
суду першої інстанції підлягає
скасуванню із закриттям провадження у
даній справі у зв'язку з тим, що справа
не підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства, оскільки її
розгляд віднесено до юрисдикції
адміністративного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ч. 1 ст. 310, ст.ст. 315,
319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л
а:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м.Шостці та
Шосткинському районі Сумської області
задовольнити частково.

Скасувати рішення Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 25 вересня 2014 року та закрити
провадження у даній справі у зв'язку з
тим, що справа не підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Повідомити ОСОБА_3, що розгляд справ з
приводу призначення пенсійних виплат
(відмови в їх призначенні) віднесено до
юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів безпосередньо
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -