АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у І інстанції: Макаренко В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого Корчевного Г.В.,

Суддів Лапчевської
О.Ф., Слободянюк С.В.,

при секретарі Бугай О.О.,

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення
Святошинського районного суду міста
Києва від 27 жовтня 2014 року в цивільній
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
Відділу державної виконавчої служби
Святошинського районного управління
юстиції у м. Києві про визнання права
власності на автомобіль та зняття з
нього арешту, -

В С Т А Н О
В И Л А:

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у
червні 2014 року звернувся до суду із
позовом ОСОБА_3, Відділу державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
про визнання права власності на
автомобіль та зняття з нього арешту.

Посилався в позові на те, що позивач
ОСОБА_1 07.02.2008 року придбав у
відповідача ОСОБА_3 автомобіль ЗАЗ110307,
д.н.з. НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2 комбі,
свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3
виданого МРЕВ-1 ДАІ ГУМВС України в м.
Києві 16.03.2005р., про отримання коштів за
зазначеним Договором ОСОБА_3 07.02.2008 р.
було написано розписку. З огляду на
відсутність на той момент у позивача
коштів для зняття та постановки
автомобіля на облік, ОСОБА_1 отримав від
відповідача довіреність, якою
уповноважений керувати,
розпоряджатись, відчужувати
вищезазначений автомобіль, тому
вважає, що факт відсутності реєстрації
автомобіля на його ім'я після укладення
договору купівлі - продажу автомобіля
не свідчить про відсутність права
власності на нього. 03.12.2013 р. при
затриманні його співробітниками УДАІ
УМВС України в Вінницькій області
позивачу стало відомо про арешт
спірного автомобіля. Просив суд
визнати за ним право власності на
автомобіль ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1, №
кузова НОМЕР_2 комбі, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_4 виданого МРЕВ-1 ДАІ
ГУМВС України в м. Києві 16.03.2005р., та
зобов'язати Відділ державної
виконавчої служби Святошинського
районного управління юстиції у м. Києві
зняти арешт з даного автомобіля та
повернути його позивачу.

Рішенням Святошинського
районного суду міста Києва від 27 жовтня
2014 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої
служби Святошинського районного
управління юстиції у м. Києві про
визнання права власності на автомобіль
та зняття з нього арешту відмовлено.

В апеляційній скарзі представник
позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, посилаючись
на неповне з'ясування судом обставин
справи, неправильне застосування норм
матеріального права, просить рішення
суду першої інстанції скасувати та
ухвалити нове рішенням, яким позовні
вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказує, що вказане рішення є
незаконним та необґрунтованим,
оскільки судом не враховано, що згідно
усного договору купівлі - продажу від
07.02.2008 р. покупцем сплачено на користь
продавця кошти в розмірі 22 000 грн. 00 коп.,
що підтверджується відповідною
розпискою, складеною в присутності
двох свідків, та наявною в матеріалах
справи.

Зазначає, що враховуючи на відсутність
у той момент коштів на постанову даного
автомобіля на облік в органах ДАІ, з
обліку апелянт його не знімав, а
отримав довіреність від відповідача
ОСОБА_3, посвідчену приватним
нотаріусом ОСОБА_6 Київського міського
нотаріального округу 07.02.2008 року,
зареєстровану в реєстрі за № 1388, згідно
якої відповідач уповноважив позивача
керувати, розпоряджатись, відчужувати
на умовах за своїм розсудом та знімати
(ставити) на облік вище вказаний
автомобіль. Вважає, що вказаними діями
сторін підтверджено факт продажу
ОСОБА_3 належного йому автомобіля
ОСОБА_1, тобто договір купівлі - продажу
автомобіля укладено у відповідності до
ст.ст.205, 208, 639, 655 ЦК України.

Колегія суддів, вивчивши
матеріали справи, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає апеляційну
скаргу такою, що не підлягає
задоволенню, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що
07.02.2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було
укладено договір купівлі-продажу в
усній формі, за яким останній передав у
власність ОСОБА_1 автомобіль: ЗАЗ 110307,
д.н.з. НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2 комбі,
свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3
виданого МРЕВ-1 ДАІ ГУМВС України в м.
Києві 16.03.2005р. Факт отримання ОСОБА_3
коштів за зазначеним договором
підтверджується написаною ним
власноручно розпискою (а.с.7). Право
власності ОСОБА_3 на автомобіль
підтверджується свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу серії
НОМЕР_4, виданого МРЕВ-1 ДАІГУМВС
України в м. Києві 16.03.2005р. (а.с. 9).

Також судом першої інстанції
встановлено, що 07.02.2008 р. ОСОБА_1 отримав
від ОСОБА_3 довіреність, згідно якої
останній уповноважив ОСОБА_1 керувати,
розпоряджатися та відчужувати на
умовах за своїм розсудом та знімати
(ставити) на облік автомобіль ЗАЗ
110307,д.н.з. НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2 комбі,
свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3
виданого МРЕВ-1 ДАІ ГУМВС України в м.
Києві 16.03.2005р., посвідчену приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріально округу ОСОБА_7,
зареєстровану в реєстрі за № 1388 (а.с. 8).

Згідно наданого у судовому засіданні
державним ОСОБА_8 для огляду матеріалів
виконавчого провадження № 31498038,
вбачається, що в межах даного
провадження 05.03.2012 р. державним
виконавцем ВДВС Святошинського РУЮ у м.
Києві ОСОБА_9 була винесена постанова
про арешт майна боржника ОСОБА_3 та
оголошення заборони на його
відчуження, в тому числі і на
автомобіль автомобіль ЗАЗ 110307, д.н.з.
НОМЕР_1, № кузова НОМЕР_2 комбі, який
належить ОСОБА_3

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до вимог ч.1 ст. 213 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим.

Згідно пунктів 1-4 ч.1 ст. 214 ЦПК
України під час ухвалення рішення суд
вирішує такі питання: 1) чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги і заперечення, та якими доказами
вони підтверджуються; 2) чи є інші
фактичні дані (пропущення строку
позовної давності тощо), які мають
значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; 3) які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; 4) яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції керувався зокрема
ст.328 ЦК України, згідно якої право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо
не випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Оскільки ОСОБА_1 до моменту відкриття
виконавчого провадження відносно
ОСОБА_3 не здійснив перереєстрацію на
своє ім'я автомобіля, який придбав у
ОСОБА_3 07.02.2008 р., а відтак не набув в
повному обсязі права власності - права
володіння, користування, розпорядження
ним, позовні вимоги є необґрунтованими
та не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
та зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 334
ЦК України якщо договір про
відчуження майна підлягає державній
реєстрації, право власності у набувача
виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно зі ст. 19 Закону України
«Про автомобільний транспорт»
транспортні засоби, в тому числі
легкові автомобілі, підлягають
державній реєстрації.

Державна реєстрація
здійснюється в порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.

Згідно зі ст.52-1 Закону України
«Про дорожній рух» органи
Державтоінспекції МВС здійснюють
функції щодо державної реєстрації,
перереєстрації та ведення
автоматизованого обліку, накопичення,
оброблення та використання відомостей
про транспортні засоби, що підлягають
державній реєстрації, та про їх
власників; у випадках, передбачених
законом, здійснюють функції контролю
за внесенням обов'язкових платежів
власниками транспортних засобів.

Відповідно до п.8 Правил
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388
перед відчуженням, передачею
транспортний засіб повинен бути знятий
з обліку в підрозділі ДАІ.

Державна реєстрація
(перереєстрація) транспортних засобів
проводиться на підставі заяв
власників, поданих особисто, і
документів, що посвідчують їх особу,
підтверджують правомірність
придбання, отримання, ввезення,
митного оформлення (далі -
правомірність придбання)
транспортних засобів, відповідність
конструкції транспортних засобів
установленим вимогам безпеки
дорожнього руху, а також вимогам, які
є підставою для внесення змін до
реєстраційних документів.

Для державної реєстрації
транспортних засобів, що перебували в
експлуатації і зняті з обліку в
підрозділах Державтоінспекції, крім
зазначених у цьому пункті
документів, що підтверджують
правомірність їх придбання, подається
свідоцтво про реєстрацію

транспортного засобу (технічний
паспорт) та копія реєстраційної картки,
що додається до свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу на
пластиковій основі, з відміткою
підрозділу Державтоінспекції про
зняття транспортного засобу з
обліку.

При цьому, відповідно до
Інструкції про проведення огляду
транспортних засобів та їх
реєстраційних документів під час
реєстрації, перереєстрації і зняття з
обліку, затвердженої Наказом
Міністерства внутрішніх справ України
10.11.2005 № 987, під час реєстрації,
перереєстрації та зняття з обліку в РЕП
ДАІ автомобіля експертами
здійснюється його огляд та огляд
реєстраційних документів.

При реєстрації автомобіля також
сплачуються відповідні податки та
збори.

Підстави набуття права власності
на майно чітко визначені цивільним
законодавством.

Відповідно до пп. 2, 7, 8 Правил
передбачено порядок набуття права
власності на транспортний засіб з
обов'язковою реєстрацією власником
придбаного транспортного засобу на
підставі документів, що підтверджують
право власності.

Таким чином, до вчинення
зазначених дій продавець
транспортного засобу не вправі його
відчужувати, а покупець набувати право
власності на транспортний засіб.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що позивач не вчинив дій,
направлених на набуття права власності
на спірний автомобіль, не
перереєстрував автомобіль на своє імя
в органах ДАІ. Крім того, в матеріалах
справи відсутні докази, які б
засвідчили бажання відповідача ОСОБА_3
вчиняти дії, спрямовані на зняття з
обліку спірного автомобіля.

Судом першої інстанції вірно
визначено, що позивач у встановленому
законом порядку не набув права
власності на спірний автомобіль, а тому
правові підстави для задоволення його
вимог відсутні.

Відповідно до положень ст. 392 ЦК
України власник майна може пред'явити
позов про визнання його права
власності, якщо це право оспорюється
або не визнається іншою особою.

Таким чином, для пред'явлення
позову про визнання права власності
необхідними умовами є дві безумовні
обставини: особа, яка звертається до
суду повинна бути власником майна та це
право повинно оспорюватися.

Оскільки позивачем спірний
автомобіль у встановленому законом
порядку зареєстрований не був, право
власності у нього не виникло, правові
підстави для обраного позивачем
способу захисту в вигляді визнання за
ним права власності на спірний
автомобіль за відсутності підстав, з
якими закон пов'язує можливість
застосування судом вказаного способу
захисту цивільних прав та інтересів,
відсутні.

Відповідно до ст.2 Закону України
«Про виконавче провадження»
примусове виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

При цьому, за приписами ч.1 ст.60
вказаного Закону особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутись до
суду з позовом про визнання права на
майно і про звільнення цього майна з
під арешту.

Згідно ч.1, п.5 ч.3 ст.11 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець у процесі
здійснення виконавчого провадження
має право накладати арешт на майно
боржника, опечатувати, вилучати,
передавати таке майно на зберігання та
реалізовувати його в установленому
законодавством порядку.

Частинами 1 та 2 ст.57
вищезазначеного Закону визначено, що
арешт майна боржника застосовується
для забезпечення реального виконання
рішення. Арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом: винесення постанови про арешт
коштів та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах; винесення
постанови про арешт коштів, що
перебувають у касі боржника або
надходять до неї; винесення постанови
про арешт майна боржника та оголошення
заборони на його відчуження;
проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Як вбачається з перелічених норм
закону, державний виконавець має право
вчиняти дії в межах виконавчого
провадження тільки відносно майна
боржника, незалежно від того чи
знаходиться майно у самого боржника, чи
у інших осіб, попередньо впевнившись,
що це майно належать боржнику у
виконавчому провадженні.

Отже, позовні вимоги про зняття
арешту з арештованого майна також не
підлягають задоволенню, оскільки дані
вимоги тісно взаємопов'язані з
вимогами про визнання права власності
на спірний автомобіль, у задоволенні
яких відмовлено у зв'язку з їх
безпідставністю.

Враховуючи, що на час
накладення арешту на автомобіль
марки  ЗАЗ 110307, д.н.з. НОМЕР_1, № кузова
НОМЕР_2 комбі, свідоцтво про реєстрацію
НОМЕР_3 виданого МРЕВ-1 ДАІ ГУМВС
України в м. Києві 16.03.2005р., право
власності було зареєстроване за
ОСОБА_3 та на даний час ОСОБА_1 не
набув права власності на цей
автомобіль, суд не знаходить законних
підстав для виключення даного
автомобіля з акту опису і арешту майна
складеному державним виконавцем ВДВС
Святошинського РУЮ у м.Києві.

Суд першої інстанції, повно та
всебічно дослідивши обставини справи,
оцінивши докази, надані сторонами та
враховуючи те, що позивач не є
власником спірного автомобілю, вірно
визначив, що підстав для захисту його
цивільного права шляхом зняття арешту
з арештованого майна суд не вбачається,
а позовні вимоги задоволенню не
підлягають.

На підставі зазначеного, не
знайшло підтвердження матеріалами
справи посилання апеляційної скарги
позивача на наявність об'єктивних
доказів, які б підтверджували факт
набуття ним власності на спірний
автомобіль.

Враховуючи вищевказане, відсутні
належні докази вказаних апелянтом
обґрунтувань скарги, оскільки суду не
надано доказів того, що апелянт був
позбавлений можливості самостійно
виконати вимоги чинного законодавства,
або при наявності таких перешкод у
апелянта не було змоги надати
нотаріальне доручення особі, яка б
здійснила належну державну реєстрацію
транспортного засобу в органах ДАЇ.

Справа судом розглянута повно та
об'єктивно. Норми матеріального і
процесуального права застосовано
правильно.

Інші доводи апеляційної скарги
недоведені та містяться лише на
формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України
Апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л
А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1
- ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
міста Києва від 27 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно,
проте може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів з
моменту проголошення шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: