Провадження № 2/308/690/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 року Ужгородський
міськрайонний суд Закарпатської
області в особі головуючої судді
Сарай
А.І.

при секретарі
Козар Г.В.

представника позивача
Вертас М.М.

відповідачки
ОСОБА_2

представника відповідачки
ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду в місті Ужгород
цивільну справу за позовом публічного
акціонерного товариства АКБ «Львів» до
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_3, який
діє в інтересах ОСОБА_4 до публічного
акціонерного товариства АКБ «Львів»
про визнання зобов'язання, що виникло з
договору поруки припиненим,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ АКБ «Львів» звернулося в суд з
позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором. Представник позивача у
позовній заяві посилається на те, що
21.05.2008 р. між ЗАТ АКБ «Львів»,
правонаступником якого виступає ПАТ
АКБ «Львів» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 20.00.000183 на суму 230000
грн. із платою за користування кредитом
17.5% річних, з кінцевим терміном
погашення кредиту 21.05.2016 р. Прийняті на
себе зобов'язання по кредитному
договору банк виконав у повному обсязі,
надавши ОСОБА_2 кредит на вказану суму,
що підтверджується меморіальним
ордером № ТR.85455.1 від 21.05.2008 р. Для
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, між позивачем та
ОСОБА_2 21.05.2008 р. було укладено договір
застави № 20.00.000183, згідно якого в
заставу банку передано автомобіль Hyundai
Veracruz CRDI V6 4WD, 2008 року випуску,
реєстраційний номер НОМЕР_1, що
належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва
про реєстрацію транспортного засобу.
Умови договору ОСОБА_2 порушені,
зобов'язання нею не виконуються та
кредит не повертається. З урахуванням
того, що ОСОБА_2 систематично не
виконувала взяті на себе зобов'язання у
визначені кредитним договором терміни,
банк, на підставі п. 5.1.4. цього договору
просить дострокового погашення нею
існуючої заборгованості. З метою
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором 21.05.2008 р. між ЗАТ
АКБ «Львів» та ОСОБА_4 було укладено
договір поруки № 20.00.000183, згідно п. 1.2
якого остання зобов'язалася перед
кредитором відповідати за своєчасне і
повне виконання зобов'язань
позичальника за кредитним договором.
ОСОБА_4 було направлено лист-вимогу від
22.10.2013 р. про усунення порушень за
кредитним зобов'язанням та погашення
всієї заборгованості, однак,
заборгованість не погашено та вимоги
банку залишились без задоволення.
Станом на 21.10.2013 р. заборгованість за
кредитним договором становить 345208.23
грн., з яких: 189266.46 грн. - заборгованість
по кредиту, 123827.8 грн. - заборгованість
по процентах та 32113.97 грн. - нарахована
та несплачена пеня. Просить суд
солідарно стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_4
на користь банку заборгованість за
кредитним договором в сумі 345208.23 грн. та
понесені витрати по сплаті судового
збору в сумі 3441 грн.

Ухвалою судді Ужгородського
міськрайонного суду від 26.12.2013 р.
прийнято до спільного розгляду
зустрічний позов ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 до ПАТ АКБ «Львів» про
визнання зобов'язання, що виникло з
договору поруки припиненим у відкритій
провадженням цивільній справі за
позовом ПАТ АКБ «Львів» до ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, а позовні вимоги
за вказаними позовами об'єднано в одне
провадження.

У зустрічному позові представник
позивачки ОСОБА_4, не оспорюючи факту
укладення між банком та нею договору
поруки № 20.00.000183 від 21.05.2008 р., просить
суд визнати зобов'язання, що виникли з
цього договору поруки такими, що
припинили свою дію з 12.08.2008 р. Свої
вимоги мотивує тим, що за наслідками
ознайомлення з розрахунком
заборгованості до кредитного договору
№ 20.00.000183 від 21.05.2008 р., вбачається, що
банком без погодження з ОСОБА_4, тобто
без її на те згоди були внесені істотні
зміни в кредитний договір, а саме
змінено (збільшено) відсоткову ставку
за користування кредитом з 17.5 % на 19.5%
(пункт 9 розрахунку - 12.08.2008 р.). Банк
порушив приписи чинного законодавства
та умови кредитного договору,
підвищивши розмір частини зобов'язань,
що підлягає поверненню у відповідний
термін, без згоди на те поручителя,
внаслідок чого збільшився обсяг
відповідальності ОСОБА_4, як
поручителя, що суперечить положенням ч.
1 ст. 651 ЦК України. У відповідності до п.
5.1.6. кредитного договору про зміну
відсоткової ставки за кредитом
позичальник повідомляється письмово
протягом семи календарних днів з дати
її зміни. При цьому позичальник
зобов'язаний надати банку письмове
підтвердження про свою згоду (чи не
згоду) на встановлення нового розміру
процентної ставки за цим кредитним
договором, в термін не пізніше 3-х днів з
дня отримання повідомлення банку. Про
це може бути також укладена відповідна
додаткова угода (додаток) до цього
кредитного договору. Тобто, все це має
бути вчинене в письмовій формі та
підписане належним чином
уповноваженими на те представниками
сторін, та/або завізовані поручителем
зміни до основного договору шляхом
поставлення підпису ОСОБА_4 як
поручителя та отримання її письмової
згоди або укладення поручителем
додаткової угоди до цього договору
щодо внесення відповідних змін, що в
свою чергу, вказує на те, що такі зміни
повинні були б здійснюватися за
взаємною згодою сторін. З моменту
збільшення банком процентної ставки за
користування кредитом істотно
збільшилися зобов'язання ОСОБА_4, що
порушує відношення майнових інтересів
сторін та позбавляє її як поручителя
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору - на виконання
обов'язків по договору поруки, які
значно перевищують розмір видатків, на
які було розраховано під час укладення
договору. Збільшена процентна ставка
за користування кредитом, призвела до
збільшення розміру відповідальності
поручителя, яка своєї згоди на зміну
зобов'язання не давала, що відповідно
до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України є
підставою для визнання договору поруки
припиненим. Висновок про достатність
попередньої згоди поручителя на зміну
умов основного договору є
безпідставним, оскільки пунктом 5
спірного договору чітко визначена
необхідність узгодження з поручителем
змін та доповнень до кредитного
договору, унаслідок яких збільшується
відповідальність останнього.
Порушення цих умов відповідно до ч. 1 ст.
559 ЦК України тягне припинення поруки.
Крім того, посилаючись на норми ст.ст.
257, 258, 267 ЦК України вказує на те, що
відповідно до доданого до позову
розрахунку заборгованості, а саме в п. 43
у графі «дата», вбачається, що останній
платіж з боку ОСОБА_2 зазначений датою
04.12.2009 р. Усі інші 40 дат зазначаються до
21.05.2008 р., що означає при відсутності
платежу в зазначений строк з
наступного дня позивачу стає відомо
про порушення його права, у зв'язку з
чим, починається дія трьохрічного
строку права звернення до суду з
вимогою захисту своїх інтересів. Таким
чином, строк позовної давності сплинув
29.12.2012 р., проте банк звернувся до суду з
позовом лише в 2013 році. У зв'язку з тим,
що строк позовної давності у справі
сплинув це є підставою для відмови у
задоволенні первісних позовних вимог
ПАТ АКБ «Львів» про стягнення
кредитної заборгованості за договором.

Представник позивача у судовому
засіданні пред'явлені ПАТ АКБ «Львів»
до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4
позовні вимоги підтримала повністю
посилаючись на обставини викладенні у
позовній заяві та повністю заперечила
пред'явлені банку позовні вимоги за
зустрічним позовом пояснивши, що вони є
безпідставними, на що подала суду
письмові заперечення, які долучено до
матеріалів справи.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги
банку в частині стягнення з неї
заборгованості по тілу кредиту
визнала, в частині вимог про стягнення
з неї відсотків за користування
кредитом та нарахованої пені не
визнала пояснивши, що на даний час
через її скрутне матеріальне становище
вона не має можливості погасити такі.
Просила суд задовольнити позовні
вимоги за зустрічним позовом її доньки
- ОСОБА_4

Представник відповідачки ОСОБА_4
позовні вимоги банку не визнав та
підтримав зустрічний позов.

Розглянувши матеріали справи суд
вважає, що позов ПАТ АКБ «Львів» до
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
слід задовольнити повністю, а у
задоволенні позовних вимог за
зустрічним позовом ОСОБА_3, який діє в
інтересах ОСОБА_4 до ПАТ АКБ «Львів» про
визнання зобов'язання, що виникло з
договору поруки припиненим слід
відмовити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що
21.05.2008 р. між ЗАТ АКБ «Львів»,
правонаступником якого є ПАТ АКБ
«Львів» та ОСОБА_2 було укладено
кредитний договір № 20.00.000183, відповідно
до якого відповідачці був наданий
кредит у сумі 230000 грн. на придбання
автомобіля, зі сплатою за його
користування 17.5 річних та терміном
погашення кредиту 21.05.2016 р. Відповідно
до доповнення до кредитного договору №
1 від 28.07.2008 р., укладеного між банком та
ОСОБА_2, сторони обумовили між собою, що
плата за користування кредитом
встановлюється в розмірі 19.5 % річних та
це доповнення вступає в силу з 01.08.2008 р.
(а.с. 62).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2
зобов'язань за кредитним договором, між
банком та ОСОБА_4 було укладено договір
поруки № 20.00.000183 від 21.05.2008 р. (а.с. 20).
Згідно п. 1.2 цього договору поруки
поручитель (ОСОБА_4) зобов'язується
перед кредитором відповідати за
своєчасне і повне виконання
зобов'язань позичальника (ОСОБА_2) за
кредитним договором. Порукою
забезпечується виконання зобов'язань
позичальника у повному обсязі.
Пунктами 2.1. договору поруки
передбачено, що у випадку невиконання
чи неналежного виконання
позичальником своїх зобов'язань перед
кредитором по кредитному договору,
кредитор має право пред'явити вимогу до
поручителя про погашення поручителем
заборгованості в об'ємі боргових
зобов'язань позичальника перед
кредитором, що обумовлені кредитним
договором. У відповідності до п. 2.2.
цього ж договору поручитель приймає на
себе зобов'язання у випадку
невиконання чи неналежного виконання
позичальником боргових зобов'язань
перед кредитором в терміни і згідно
умов, передбачених кредитним
договором, погасити: заборгованість в
сумі наданого кредиту по кредитному
договору в розмірі 230000 грн.; нараховані
по сумі наданого кредиту проценти,
неустойку (штраф, пеню), передбачені
умовами кредитного договору, а також
інші боргові зобов'язання, що
випливають з умов кредитного договору
та додатків до нього, які укладені чи
будуть укладені в майбутньому.
Відповідно до п. 2.3. поручитель
зобов'язується сплатити кредитору суму
заборгованості по кредиту, вказану в п.
2.2. даного договору, протягом 3 днів з
моменту отримання повідомлення від
кредитора про прострочку платежу
позичальником.

Взяті на себе зобов'язання погашати
кредит та сплачувати нараховані
відсотки ОСОБА_2 належним чином не
виконала, внаслідок чого допустила
заборгованість по кредиту та по
відсотках за користування ним.

Згідно п. 5.1.4. кредитного договору у
випадку невиконання позичальником
договірних зобов'язань, передбачених
кредитним договором, банк має право
вимагати дострокового погашення
позичальником існуючої
заборгованості.

З розрахунку заборгованості за
кредитним договором вбачається, що
станом на 21.10.2013 р. за ОСОБА_2 рахується
заборгованість у сумі 313094.26 грн., яка
складається із заборгованості по
кредиту в сумі 189266.46 грн. та
заборгованості по процентах в сумі
123827.8 грн. (а.с. 17-19). Крім того, відповідно
до п. 4.4. кредитного договору за
несвоєчасне погашення кредиту або його
частини, плати за користування
кредитом або її частини позичальник
сплачує банку пеню в розмірі подвійної
облікової ставки НБУ за кожен день
протермінування, а також відшкодовує
банку завдані таким невиконанням
збитки в повному обсязі. У зв'язку з
простроченням виконання зобов'язань за
кредитним договором відповідачці
ОСОБА_2 нарахована пеня у сумі 32113.97 грв.
Отже, загальна заборгованість за
кредитним договором складає (313094.26 +
32113.97 =) 345208.23 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором кредитор
зобов'язується надати грошові кошти
позичальнику в розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити відсотки. Згідно ст.ст. 525, 526, 530
ЦК України, зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в термін
передбачений договором, одностороння
відмова від виконання зобов'язання не
допускається, боржник не звільняється
від відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання. За правилами
ст. 1050 ЦК України, якщо договором
встановлено обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким, що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом. Частиною 2 ст. 612 ЦК України
передбачено, що боржник, який
прострочив виконання зобов'язання,
відповідає перед кредитором за завдані
простроченням збитки і за неможливість
виконання, що випадково настала після
прострочення. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК
України позичальник зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі що
були передані йому позикодавцем) у
строк та в порядку, що встановлені
договором.

У відповідності до п. 2.3. договору
поруки ОСОБА_4 було направлено
лист-вимогу № 721/0-12 від 22.10.2013 р. про
виконання умов зобов'язання в порядку
п. 2 договору поруки, однак, вимоги банку
залишилися без задоволення та були нею
проігноровані.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за
договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК
України у разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

Доводи представника відповідачки
ОСОБА_4 про те, що остання не надавала
згоди на зміну розміру процентної
ставки з 17.5 % на 19.5 % річних за
користування кредитом та пунктом 5
договору поруки чітко визначена
необхідність узгодження з поручителем
змін та доповнень до кредитного
договору, через що до вимог банку про
солідарне стягнення з неї як
поручителя заборгованості за
кредитним договором повинні бути
застосовані положення ч. 1 ст. 559 ЦК
України, суд не приймає до уваги з
огляду на наступне.

В пункті 1.1. договору поруки № 20.00.000183
від 21.05.2008 р. (предмет договору)
зазначено, що 21.05.2008 р. між кредитором та
ОСОБА_2 (позичальник) було укладено
кредитний договір № 20.00.000183., згідно
умов якого кредитор надав позичальнику
кредит для придбання автомобіля в сумі
230000 грн., який позичальник
зобов'язується повернути в строк не
пізніше 21.05.2016 р., з оплатою 17.5 % річних
за користування кредитом, а також
оплатити штрафні санкції у випадках
передбачених кредитним договором №
20.00.000183. та доповненнями до нього, які
укладені чи будуть укладені в
майбутньому. Як було встановлено судом,
у відповідності до п. 2.2. цього ж
договору поруки поручитель приймає на
себе зобов'язання у випадку
невиконання чи неналежного виконання
позичальником боргових зобов'язань
перед кредитором в терміни і згідно
умов, передбачених кредитним
договором, погасити нараховані по сумі
наданого кредиту проценти, неустойку
(штраф, пеню), передбачені умовами
кредитного договору, а також інші
боргові зобов'язання, що випливають з
умов кредитного договору та додатків
до нього, які укладені чи будуть
укладені в майбутньому. 28.07.2008 р. між
банком та позичальницею ОСОБА_2 було
укладено доповнення до кредитного
договору № 1, відповідно до якого з
01.08.2008 р. плата за користування кредитом
встановлюється в розмірі 19.5 % річних.

В пункті 22 Постанови від 30.03.2012 р. № 5
«Про практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ роз'яснив, що
відповідно до частини першої статті 559
ЦК припинення договору поруки
пов'язується зі зміною забезпеченого
зобов'язання за відсутності згоди
поручителя на таку зміну та за умови
збільшення обсягу відповідальності
поручителя. При цьому обсяг
зобов'язання поручителя визначається
як умовами договору поруки, так і
умовами основного договору, яким
визначено обсяг зобов'язань боржника,
забезпечення виконання яких здійснює
поручитель. Проте якщо в договорі
поруки передбачено, зокрема,
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням і строків їх
виплати тощо без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, то ця умова договору
стала результатом домовленості сторін
(банку і поручителя), а отже, поручитель
дав згоду на зміну основного
зобов'язання. Якщо в договорі поруки
такі умови сторонами не узгоджені, а з
обставин справи не вбачається
інформованості поручителя і його згоди
на збільшення розміру його
відповідальності, то відповідно до
положень частини першої статті 559 ЦК
порука припиняється у разі зміни
основного зобов'язання без згоди
поручителя, внаслідок чого
збільшується обсяг його
відповідальності. У цьому випадку
поручитель має право на пред'явлення
позову про визнання договору поруки
припиненим.

Суд вважає, що при укладенні договору
поруки між банком та ОСОБА_4 була
узгоджена умова договору про
можливість зміни розміру процентів за
основним зобов'язанням без додаткового
повідомлення поручителя та укладення
окремої угоди, що стверджується
вищезазначеним пунктом 1.1. договору
поруки, тобто з цього договору
вбачається інформованість ОСОБА_4 та її
згода на збільшення розміру її
відповідальності, у зв'язку з цим до
спірних правовідносин не можуть бути
застосовані положення ч. 1 ст. 559 ЦК
України.

Також не заслуговують на увагу
посилання представника відповідачки з
приводу того, що у пункті 5 договору
поруки чітко визначена необхідність
узгодження з поручителем змін та
доповнень до кредитного договору
унаслідок яких збільшується
відповідальність останнього, оскільки
положення вказаного пункту стосуються
змін і доповнень тільки до цього
договору (п. 5.1.).

Не підлягає задоволенню і заявлена
представником відповідачки вимога про
застосування судом строку позовної
давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК
України.

Статтями 256, 257 ЦК України передбачено,
що позовна давність це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу. Загальна позовна
давність встановлюється тривалістю у
три роки. Частиною 1 ст. 259 ЦК України
передбачено, що позовна давність,
встановлена законом, може бути
збільшена за домовленістю сторін.
Договір про збільшення позовної
давності укладається у письмовій
формі. У відповідності до ч.ч. 1, 5 ст. 261
ЦК України перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила. За зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання.

Згідно кредитного договору
встановлено термін погашення кредиту
до 21.05.2016 р. В пункті 3.2. договору поруки
вказано, що дія договору поруки
припиняється в момент повного
виконання позичальником або
поручителем боргових зобов'язань
позичальника перед кредитором по
кредитному договору. Кредитор має
право пред'явити вимогу до поручителя,
що випливає з умов цього договору
поруки до 21.05.2019 р. З наведеного
випливає, що між сторонами було
обумовлено строк позовної давності у
межах якого банк має право звернутися з
вимогою, що випливає з договору поруки.

За таких обставин суд приходить до
висновку, що з відповідачів ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 на користь ПАТ АКБ «Львів» слід
стягнути 345208.23 грн. боргу солідарно.
Також у відповідності до ст. 88 ЦПК
України з них слід стягнути на користь
банку судові витрати у сумі 3441 грн.
сплаченого при поданні позовної заяви
в суд судового збору.

Тому, керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК
України, ст.ст. 525, 526, 530, 554, 1048-1050, 1054 ЦК
України суд,

Р І Ш И В:

Позов публічного акціонерного
товариства АКБ «Львів» до ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором задовольнити
повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2
на користь публічного акціонерного
товариства АКБ «Львів» 345208 (триста
сорок п'ять тисяч двісті вісім) гривень
23 коп. заборгованості за кредитним
договором № 20.00.000183 від 21 травня 2008
року, з яких 189266 (сто вісімдесят дев'ять
тисяч двісті шістдесят шість) гривень 46
коп. заборгованість по кредиту, 123827 (сто
двадцять три тисячі вісімсот двадцять
сім) гривень 80 коп. заборгованість по
процентах та 32113 (тридцять дві тисячі
сто тринадцять) гривень 97 коп.
нарахована та несплачена пеня.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
АКБ «Львів» 3441 (три тисячі чотириста
сорок одну) гривню судових витрат
солідарно.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 до
ПАТ АКБ «Львів» про визнання
зобов'язання, що виникло з договору
поруки припиненим - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Закарпатської
області через Ужгородський
міськрайонний суд протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення,
протягом 10 днів з дня отримання копії
рішення.

Головуюча
Сарай А.І.