Провадження № 2/428/1926/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2014 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Олійник В.М.,

при секретарі Андрусишин Н.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втративши право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання втративши право користування житловим приміщенням, в якому посилається на те, що вона є власницею квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1. У зазначеній квартирі зареєстрований її син ОСОБА_2 з 22.07.2010 року. Фактично в даній квартирі він не проживав з грудня місяця 2000 року оскільки в цей час виїхав на заробітки до м.Москва, РФ. До 2011 року він іноді приїжджав, а з лютого 2011 року, він подзвонив і повідомив, що не має наміру проживати в даній квартирі і повертатися додому. Свою адресу син не повідомив. На даний момент вона змушена платити комунальні послуги у розрахунку на сина, крім цього не має можливості оформити субсидію, при цьому маючи мінімальний розмір пенсії, в слідстві чого перебуває у важкому матеріальному становищі. Позивач вважає, що за таких обставин, її син, втратив право користування квартирою, оскільки проживає в іншому місці і в даній житлоплощі не потребує, про що неодноразово заявляв. Даний факт можуть підтвердити свідки. У зв'язку з цим позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду і просить визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Позивач в судове засідання не зявилась, причини неявки суду не повідомила, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує заявлені вимоги, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Згідно ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщеним протягом шести місяців.

Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Якщо тимчасова відсутність особи перевищує шість місяців, члени сім'ї, в тому числі і колишні, а також наймодавець вправі пред'явити позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення.

Порядок збереження житлового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, передбачений відповідно ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, стосується житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У відповідності до Узагальнення практики розгляду судами цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та виселення «Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.

Суд захищаючи права власності громадян, усуває перешкоди у користуванні цією власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.11.1993 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є співвласниками квартири, розташованої за адресою м.Сєвєродонецьк, вул.Федоренко, 53/29.

Відповідно до довідки № 2271 від 08.09.2014 року ОСОБА_2, 24.06.1967 року зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що можливо прийняти визнання позову відповідачем, оскільки це не буде суперечити закону і не порушуватиме прав сторін та свобод чи інтересів інших осіб.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач повністю визнає позовні вимоги пред'явлені до нього за вищезазначеним позовом, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.7, 10-12, 27, 31, 57, 174, 209, 212-214, 223 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 358 ЦК України, ст.ст.71, 72, 97, 99 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання втративши право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою розташованої за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. М. Олійник