Номер провадження: 22-ц/785/7399/14
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі: головуючого - Суворова В.О.

суддів - Артеменко І.А., -
Сватаненко В.І.

при секретарі - Фабіжевській
Т.С.

за участю: представника ОСОБА_3-ОСОБА_4,
представника ОСОБА_5-ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 02 липня 2014 року по
справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
закритого акціонерного товариства
«Міська страхова компанія» про
відшкодування майнової шкоди в розмірі
43 916 грн. 60 коп. та моральної шкоди в
розмірі 30 000 грн. , завданої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди та
судових витрат ,-

ВСТАНОВИЛА:

10 червня 2011 року позивачка звернулася
з зазначеним позовом, який уточнила 28
січня 2014 р. (т.1 а.с.200). Обґрунтовуючи
свої вимоги позивачка посилається на
те, що 21 серпня 2010 року на перехресті
паркувального комплексу магазину
«Обі-Реал», що знаходиться у с. Фонтанка
Комінтернівського району Одеської
області, з вини відповідача, який
керував автомобілем марки «ВАЗ-21074»,
державний номер НОМЕР_1, сталася
дорожньо-транспортна пригода,
внаслідок якої її автомобілю марки
«Hyundai», державний номер НОМЕР_2, завдано
технічних пошкоджень, в наслідок чого
їй була спричинена моральна та
матеріальна шкода.

ОСОБА_5 позов не визнав, вказуючи , що в
його діях відсутня вина.

Представник страхової компанії участь
у справі не брав.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 30 липня 2012 року позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково,
стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ЗАТ
«Міська страхова компанія» 43 916 грн. 60
коп. майнової шкоди, 10 тис. грн.
моральної шкоди та судові витрати у
розмірі 447 грн 67 коп. - держмита та 120 грн.
- витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 16 січня 2013 року рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 30 липня 2012 року скасовано,
ухвалено нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_3 задоволено частково:
стягнуто з ОСОБА_5 32 451 грн. 16 коп.
майнової шкоди, 1000 грн. моральної шкоди,
447 грн. 67 коп. держмита та 120 грн. витрат
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи. У задоволенні решти
позовних вимог відмовлено.

Ухвалою колегії суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 25 вересня 2013 року касаційну
скаргу ОСОБА_5 задоволено частково.
Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 30 липня 2012 року та
рішення апеляційного суду Одеської
області від 16 січня 2013 року скасовані,
справу направлено для розгляду до суду
першої інстанції.

Суд касаційної інстанції скасовуючи
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанції вказав, що у
порушення норм ст. ст. 212 - 214 ЦПК України,
суди не дали належної оцінки доводам
ОСОБА_5 про те, що постанова, відповідно
до якої він був притягнутий до
адміністративної відповідальності,
скасована постановою апеляційного
суду Одеської області від 14 грудня 2010
року. Проте вирішення цього питання є
необхідною умовою для правильного
вирішення спору. Висновки судів про
наявність вини ОСОБА_5 у настанні
дорожньо-транспортної пригоди та
наявність підстав для стягнення з
нього майнової та моральної шкоди, не
можна вважати обґрунтованими, оскільки
він зроблений без достатньо повного та
всебічного з'ясування дійсних обставин
справи. Суди не дали належної оцінки
тому, що постанова Суворовського
районного суду м. Одеси від 02 листопада
2010 р., якою було закрито провадження по
справі в відношенні ОСОБА_3 у зв'язку з
відсутністю в її діях складу
правопорушення , скасована.

Судами не з'ясовано, чи було здійснено
страхувальником повідомлення
страхової компанії про страховий
випадок у встановлений законом і
договором триденний строк.

Апеляційний суд безпідставно
застосував норми ст. 37 Закону України
„Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" щодо відмови у здійсненні
страхового відшкодування у разі
неподання заяви про страхове
відшкодування впродовж одного року,
якщо шкода заподіяна майну
потерпілого, оскільки на час
виникнення спірних правовідносин ці
норми в указаному Законі були відсутні;
зазначені положення були внесені до
Закону згідно із Законом Україні від 17
лютого 2011 року 3045-VI „Про внесення змін
до деяких законодавчих актів України
щодо дорожньо-транспортних пригод та
виплати страхового відшкодування".

Ухвалюючи нове рішення у справі,
апеляційний суд також не застосував
положення ч. 5 ст. 88 ЦПК України.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 02 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5,
ПАТ «Міська страхова компанія» про
відшкодування шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3
ставиться питання про скасування
рішення суду першої інстанції в зв'язку
з порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалення
нового рішення, яким просить
задовольнити позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах
позовних вимог і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в
позові виходив з того, що з боку
позивачки було допущено порушення п.п.
16.12 Правил дорожнього руху, а саме , що
вона не надала перевагу в русі
автомобілю, яким управляв відповідач ,
який рухався праворуч від неї.

Судова колегія не може погодитися з
вказаним висновком суду першої
інстанції з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 1187 ЦК
України шкода, завдана джерелом
підвищеної небезпеки, відшкодовується
особою, яка на відповідній правовій
підставі (право власності, інше речове
право, договір підряду, оренди тощо)
володіє транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом,
використання, зберігання або утримання
якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме: шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою; за
наявності вини лише особи, якій завдано
шкоди, вона їй не відшкодовується; за
наявності вини всіх осіб, діяльністю
яких було завдано шкоди, розмір
відшкодування визначається у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення.

Згідно роз'яснень, які містяться у
Листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 01.02.2012 року
"Узагальнення судової практики
розгляду судами цивільних справ про
відшкодування шкоди, завданої джерелом
підвищеної небезпеки у 2010 - 2011 роках"
під час розгляду справ наявність або
відсутність вини кожного з володільців
джерела підвищеної небезпеки
встановлюється на підставі доказів
сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК
України є пояснення сторін, третіх
осіб, їхніх представників, допитаних як
свідків, показань свідків, письмових
доказів, речових доказів, зокрема
звуко- і відеозаписів, висновків
експертів.Відсутність своєї вини
відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК
України має доводити заподіювач шкоди,
а не позивач має доводити наявність
вини відповідача, хоча він не
позбавлений цього права.

Судовою колегією встановлено, що
позивачка 05 березня 2010 року уклала
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників належного їй автомобіля з СГ
«ТАС» , встановивши ліміт
відповідальності за шкоду заподіяну
її майну у розмірі 25 500 грн. (т.1
а.с.131).Відповідач 08 жовтня 2009 року уклав
з ЗАТ «Міська страхова компанія»
договір обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників належного йому автомобіля з
лімітом відповідальності за шкоду
заподіяну його майну у розмірі 25 500 грн
(т.а.с.132).

21 серпня 2010 року на перехресті
паркувального комплексу магазину
«Обі-Реал», що знаходиться у с. Фонтанка
Комінтернівського району Одеської
області, на якому обмежена швидкість
руху 5 км. на годину, сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
автомобіля марки «ВАЗ-21074», державний
номер НОМЕР_1, яким керував, та є його
власником ОСОБА_5, та автомобіля марки
«Hyundai», державний номер НОМЕР_2, яким
керувала та є його власником ОСОБА_3(т.1
а.с. 23). Представники страхових компаній
на місце пригоди не викликалися.

За даним фактом працівниками ДАІ були
складені протоколи про
адміністративне правопорушення
відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Постановою Суворовського районного
суду м. Одеси від 2 листопада 2010 року
провадження в адміністративній справі
про притягнення ОСОБА_3 до
відповідальності за ст. 124 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення закрито у зв'язку з
відсутністю в її діях складу
правопорушення. Вказаною постановою
встановлено, що автомобіль під
керуванням позивачки рухався із
швидкістю біля 5 км на годину, що
передбачено попереджувальними
знаками, які розташовані на території
паркування і пересікав один із
перехрестів парувальної території.
Коли автомобіль Хюндай знаходився на
середині перехрестя , з правого боку
від нього , приблизно на швидкості 45-50
км. на годину рухався автомобіль ВАЗ
21074 під керуванням ОСОБА_5, який не
переконався в тому, що не створює
перешкод або небезпеки іншим
учасникам руху, виїхав на перехрестя і
допустив зіткнення з автомобілем
«Хюндай», в'їхавши своєю передньою
частиною автомобіля в середню частину
автомобілю «Хюндай», завдавши
автомобілям механічні ушкодження. В
даній постанові зазначено, що
тормозний шлях автомобіля має довжину 5
м., що підтверджує швидкість
автомобіля до зіткнення -45-50 км. м на
годину , яка не допустима на території
паркувального комплексу (т.1 а.с.46 ).

Постановою апеляційного суду Одеської
області від 14 грудня 2010 року апеляційна
скарга ОСОБА_5 задоволена частково.
Постанова судді Суворовського
районного суду м. Одеси віл 02 листопада
2010 року у відношенні ОСОБА_3 , яка не
визнана винною у скоєнні
правопорушення, передбаченого ст. 124
КпАП України , скасоване та провадження
по справі закрито. Суд апеляційної
інстанції скасовуючи постанову суду
першої інстанції виходив з того, що
вона була постановлена з порушенням
ст.268 КпАП України, оскільки відповідач,
який не був належним чином сповіщений
про час та місце слухання справи, не
приймав участь у справі. У зв'язку з тим,
що строк накладення адміністративного
стягнення , передбачений ст. 38 КпАП
України сплив, суд закрив провадження
по справі.

Відповідно до висновку за результатами
розгляду заяви ОСОБА_5 заступником
начальника ВДАІ з ОАТ
Комінтернівського району та АТІ при
ВДАІ ГУ МВС України в Одеській області
на підставі п.1 ст. 247 КпАП України в
зв'язку з відсутністю події і складу
адміністративного порушення протокол
ВН1 №018956 від 21 серпня 2010 року відносно
ОСОБА_5 скасований за відсутністю
події складу адміністративного
правопорушення (т.1 а.с.51). Постановою
Суворовського районного суду міста
Одеси та постановою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 07 червня 2012 року задоволено
адміністративний позов ОСОБА_3 Визнані
противоправними дії заступника
начальника ВДАІ з ОАТ
Комінтернівського району та АТІ при
ВДАІ ГУ МВС України в Одеській області
про скасування протоколу ВН1 №018956 від
21 серпня 2010 року відносно ОСОБА_5 (т.1
а.с.43,81).

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 16 травня 2011 року
провадження в адміністративній справі
відносно ОСОБА_5 щодо вчинення ним
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст. 124 Кодексу України
про адміністративні правопорушення,
закрито у зв'язку із закінченням строку
притягнення до адміністративної
відповідальності (т.1 а.с.9). В зазначеній
постанові вказано, що відповідач не
вибрав безпечну швидкість руху.

Відповідно до висновків експертного
товарознавчого дослідження від 03
листопада 2010 року сума матеріальної
шкоди, яка була заподіяна позивачці в
наслідок пошкодження при
дорожньо-транспортній пригоді складає
37 916 ,60 коп. з урахуванням вартості
відновлювального ремонту ,враховуючи
коефіцієнт фізичного зносу (т.1 а.с.15).
Позивачка з метою відновлення ремонту
звернулася до підприємства «БОШ Авто
Сервіс», яким було виконано ремонт
автомобіля. Відповідно до акту
виконаних робіт від 27 вересня 2010 року
за ремонт автомобіля (вартість
матеріалів та виконаних робіт)
позивачкою сплачено 9 369 грн. 80 коп. (т.1
а.с.19).

Відповідно відповіді АТ СК «ТАС»
ОСОБА_3 не отримувала від
страхувальника страхових
відшкодувань (а.с.130).

Таким чином, судовою колегією
встановлено, що відповідач 21 серпня 2010
року о 13 годині 25 хвилин рухаючись на
паркувальному майданчику комплексу
магазину «ОБІ-Реал» на належному йому
автомобілі з швидкістю приблизно 45-40
км/годину перевищив допустиму
швидкість, яка встановлена в
зазначеному місці 5 км. на годину. На
перехресті паркувального майданчику
сталася дорожньо-транспортна пригода
внаслідок зіткнення автомобіля
відповідача та автомобіля марки «Hyundai»,
державний номер НОМЕР_2, яким керувала
ОСОБА_3 Дійсно , для автомобіля
позивачки автомобіль відповідача був
перешкодою в русі справа на
рівнозначному перехресті, а тому
позивачка в відповідності з п. 16.12 ПДР
повинна була надати дорогу автомобілю
під керуванням відповідача . Але судова
колегія звертає увагу на те, що
автомобіль під керуванням відповідача
рухався зі швидкістю, яка перевищує
допустиму межу у вісім - дев'ять разів ,
чим відповідач в порушення п.п. 2.3
Правил своїми діями створив загрозу
безпеці дорожньому руху .

Відповідно до п.п. 1.3 -1.5 Правил
дорожнього руху, затверджених
Постановою КМ України від 10.10.2001 року,
учасники дорожнього руху зобов'язані
знати й неухильно виконувати вимоги
цих Правил, а також бути взаємно
ввічливими. Кожний учасник дорожнього
руху має право розраховувати на те, що й
інші учасники виконують ці Правила.

Дії або бездіяльність учасників
дорожнього руху та інших осіб не
повинні створювати небезпеку чи
перешкоду для руху, загрожувати життю
або здоров'ю громадян, завдавати
матеріальних збитків.

Таким чином, відповідно до п.1.4 Правил
позивачка розраховувала, що відповідач
як учасник дорожнього руху в
відповідності до п. 1.3 повинен був
рухатися з швидкістю 5 км. на годину. Але
відповідач в порушення п. 12.3,12-9 п. б
Правил значно перевищив встановлену
швидкість та скоїв зіткнення з
автомобілем позивачки. Судова колегія
з приписів п. п. 13-1.5 Правил приходить до
висновку, що вказана обставина стала
підставою ДТП. Таким чином, судова
колегія вважає, що саме з вини
відповідача відбулася
дорожньо-транспортна пригода в
наслідок якої був пошкоджений
автомобіль позивачки, у зв'язку з чим їй
була заподіяна матеріальна шкода.
Відповідач не довів, що не з його вини
відбулася дорожньо-транспортна
пригода. Скасування постанов в
відношенні сторін по адміністративних
справах не спростовує винних дій
відповідача, оскільки вказаними
постановами були встановлені фактичні
обставини справи, відповідно яких була
встановлена вина відповідача, а
підставою їх скасування є порушення
порядку розгляду адміністративних
справ.

Відповідно до ст. 33.1.2. Закону України
"Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції , яка діяла на час
настання страхового випадку) учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язані: вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо зазначені особи з поважних причин
не мали змоги виконати зазначені дії,
вони мають підтвердити це
документально.

Сторони не повідомили страховика про
настання страхового випадку.

Відповідно до ст.ст. 35.1, 36.1 "Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів" (в редакції, яка діяла на час
настання страхового випадку) для
отримання страхового відшкодування
особа, яка має право на відшкодування,
подає страховику (або якщо страховик
невідомий - МТСБУ) відповідну заяву.
Після розгляду страховиком наданих
йому визначених у статті 35 цього Закону
документів про дорожньо-транспортну
пригоду страховик приймає рішення про
виплату страхового відшкодування або
відмову у виплаті страхового
відшкодування.

Сторони не повідомили страховика про
настання страхового випадку та не
зверталися з заявами про отримання
страхового відшкодування. Вказана
обставина звільняє страховика від
відшкодування шкоди, яка була
заподіяна позивачці.

Відповідно до експертного
автотоварознавчого дослідження по
визначенню матеріальних збитків, які
були заподіяні позивачці в наслідок
пошкодження належного їй автомобіля,
вони складають 37 916 грн. 60 коп. , з
урахуванням коефіцієнта фізичного
зносу та величини втрати товарної
вартості. Судова колегія звертає увагу,
що експерт визначаючи суму
матеріальної шкоди виходив з того, що
необхідна заміна облицювання бамперу,
правого крила, облицювання крила,
підкрилка, петлі та ручки двері,
наповнювача крила (а.с.14).

Відповідно до акту виконаних робіт від
27 вересня 2010 року позивачка виконала
ремонт автомобіля на «Бош Авто
Сервіс». Судова колегія звертає увагу,
що при виконанні ремонту автомобіля
пошкоджені запчастини не замінялися, а
були відремонтовані. Всього позивачкою
за ремонт автомобіля було сплачено 9 369
грн. 80 коп.(а.с.19). Таким чином, судова
колегія вважає, що позивачці була
спричинена матеріальна шкода в розмірі
9 369 грн. 80 коп., яка підлягає стягненню
на користь позивачки з відповідача в
відповідності до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК
України.

За змістом пункту 1 частини другої
статті 22 ЦК України реальними збитками
є втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права. На підставі
викладеного судова колегія вважає, що
на користь позивачки підлягає
стягненню матеріальна шкода, яку вона
витратила для відновлення свого
порушеного права, а саме в розмірі 9 369
грн. 80 коп.

Судова колегія звертає увагу, що
позивачка звертаючись до суду просила
стягнути матеріальну шкоду, до якої
входить вартість втрати товарної
вартості .

Згідно з пунктом 2.4 Методики
товарознавчої експертизи та оцінки
колісних транспортних засобів,
затвердженої наказом Міністерства
юстиції України та Фонду державного
майна України від 24 листопада 2003 року
вартість матеріального збитку (реальні
збитки) визначається як вартісне
значення витрат, яких зазнає власник у
разі пошкодження або
розукомплектування КТЗ, з урахуванням
фізичного зносу та витрат, яких зазнає
чи може зазнати власник для
відновлення свого порушеного права
користування КТЗ (втрати товарної
вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики
вартість матеріального збитку
визначається як сума вартості
відновлювального ремонту з
урахуванням значення коефіцієнта
фізичного зносу складників КТЗ та
величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень
законодавства величина втрати
товарної вартості входить до вартості
матеріального збитку (реальних
збитків).

Пунктом 8.6.2 Методики визначено
вичерпний перелік випадків, коли
величина втрати товарної вартості КТЗ
не нараховується, зокрема, згідно з
підпунктом "е" цього пункту величина
втрати товарної вартості КТЗ не
нараховується у разі заміни окремих
складників, що не потребують
фарбування та не погіршують зовнішній
вигляд КТЗ (скло, фари, бампери,
декоративні накладки, пневматичні
шини, зовнішня і внутрішня фурнітура
тощо).

Отже, нарахування втрати товарної
вартості передбачено, коли провадиться
ремонт окремих деталей, вузлів і
агрегатів, а також у разі заміни
деталей, що впливає на зовнішній вигляд
й експлуатаційні якості транспортного
засобу. Втрата товарної вартості не
нараховується у разі заміни деталей,
вузлів і агрегатів, що не потребують
фарбування, за умови, що це не впливає
на зовнішній вигляд й експлуатаційні
якості автомобіля (заміна двигуна на
новий, заміна фар, ліхтарів, стекол, шин,
тощо). Якщо ж у разі заміни деталей,
вузлів і агрегатів буде потрібне
фарбування, то за умови, що це впливає
на зовнішній вигляд транспортного
засобу, втрата товарної вартості
нараховується.

Відповідно висновку експерта величина
втрати товарної вартості складає 5 465
грн. 44 коп. З матеріалів справи
убачається , що частини автомобіля
ремонтувалися та фарбувалися. На
підставі викладеного судова колегія
вважає, що на користь позивачки
підлягає стягненню втрата товарної
вартості у розмірі 5 465 грн. 44 коп.

Позивачка вказує, що неправомірними
діями позивача їй була заподіяна
моральна шкода в розмірі 30 000 грн.
Обґрунтовуючи вимоги позивачка вказує,
що був пошкоджений фактично новий
автомобіль, в наслідок ДТП вона
нервувала, втратила спокій , був
змінений встановлений образ життя,
вона була змушена користуватися
громадським транспортом, повинна була
відстоювати свою невинність. Судова
колегія звертає увагу, що 21 серпня
відбулася ДТП, відповідно до акту
ремонт автомобіля було виконано 27
вересня. З урахуванням винних дій
відповідача, тривалості знаходження
автомобіля в ремонті, кількості зусиль
позивачки , які потребувалися для
відновлення попереднього стану життя,
судова колегія вважає розумним та
справедливим стягнути на її користь в
відповідності до ст. ст. 23, 1167 ЦК України
моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Позивачка ставить питання про
стягнення на її користь судових витрат
за надання правової допомоги в розмірі
6 000 грн. Відповідно до п. 48 Постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10
"Про застосування судами законодавства
про судові витрати у цивільних справах"
підстави, межі та порядок
відшкодування судових витрат на
правову допомогу, надану в суді як
адвокатом, так і іншим фахівцем у
галузі права, регламентовано у пункті 2
частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89
ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний
розмір якої визначено відповідним
законом, про що зазначено в пункті 47
цієї постанови, стягуються не лише за
участь у судовому засіданні при
розгляді справи, а й у разі вчинення
інших дій поза судовим засіданням,
безпосередньо пов'язаних із наданням
правової допомоги у конкретній справі
(наприклад, складання позовної заяви,
надання консультацій, переклад
документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути
документально підтверджені та
доведені.

Відсутність документального
підтвердження витрат на правову
допомогу, а також розрахунку таких
витрат є підставою для відмови у
задоволенні вимог про відшкодування
таких витрат. Позивачка не надала до
суду розрахунок витрат пов'язаних з
наданням правової допомоги, у зв'язку з
чим зазначені позивні вимоги не
підлягають задоволенню.

На користь позивачки підлягають
стягненню судові витрати у вигляді
сплаченого судового збору у
відповідності до ст. 88 ЦПК України
пропорційно задоволеним позивним
вимогам.

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції, виносячи рішення,
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування рішення суду першої
інстанції з ухваленням нового рішення
про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п.
1,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду
міста Одеси від 02 липня 2014 року -
скасувати.

Ухвалити по справі рішення, яким позов
ОСОБА_3 задовольнити частково,
стягнувши на її користь з ОСОБА_5 на
відшкодування матеріальної шкоди - 9 369
грн. 80 коп., втрати товарної вартості у
розмірі 5 465 грн. 44 коп., моральної шкоди
- 1 000 грн., сплачений судовий збір за
звернення до суду першої інстанції -103
грн. 69 коп. та за звернення до суду
апеляційної інстанції в розмірі 51 грн.
85 коп.

В іншій частині позивні вимоги
залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області
В.О. Суворов

В.І.
Сватаненко

І.А.
Артеменко