УХВАЛА

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Дем'янівської сільської ради
Галицького району Івано-Франківської
області, треті особи: приватне
підприємство «ЛЕНД», відділ
Держземагенства у Галицькому районі
Головного управління Держземагенства
в Івано-Франківській області, ОСОБА_4,
про визнання протиправним та
скасування рішення сільської ради,
зобов'язання вчинити дії за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького
районного суду Івано-Франківської
області від 23 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 3 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що вона є власником
житлового будинку № 43, а ОСОБА_4 є
власником житлового будинку АДРЕСА_1 та
вони є суміжними землекористувачами і
їх земельні ділянки розмежовані
схилом. Протягом 10 років між ними
ведеться спір стосовно порушення
природно встановленого межового знаку
«межі», який належить до її земельної
ділянки відповідно до рішення
Галицького районного суду
Івано-Франківської області від 28
грудня 2005 року, яке залишено без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області
від 13 лютого 2006 року та ухвалою
Верховного Суду України від 27
листопада 2007 року. ОСОБА_4 з
метою збільшення площі його земельної
ділянки підкопує схил, зменшуючи площу
її земельної ділянки, у зв'язку з чим,
вона звернулася із заявою до
сільського голови в с. Дем'янів про
підтвердження факту порушення ОСОБА_4
межового знаку і визначення розміру
захопленої ним її земельної ділянки.
Зазначала, що земельна комісія та сесія
сільської ради без будь-яких правових
підстав позбавили її права власності
на 0,125 га земельної ділянки, прийнявши 14
серпня 2012 року рішення про
затвердження акту земельної комісії
від 5 квітня 2012 року, яким указаний
межовий знак «межа» площею 0,125
га віднесли до земель запасу сільської
ради.

Ураховуючи зазначене, позивачка
просила визнати протиправним,
скасувати рішення сільської ради та
зобов'язати сільського голову створити
комісію сільської ради і за її участю
визначити площу пошкодженого межового
знака та спосіб пошкодження межі.

Рішенням Галицького районного суду
Івано-Франківської області від
23 липня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 3
вересня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано рішення
Дем'янівської сільської ради
Галицького району Івано-Франківської
області від 14 серпня 2012 року «Про
затвердження акту земельної комісії
від 5 квітня 2012 року». У решті позову
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами для касаційного оскарження
є неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що оскаржуваним рішенням
сільської ради затверджено акт
земельної комісії, предметом якої було
встановлення площі земельної ділянки
земель запасу сільради між суміжними
землекористувачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за
заявами останніх та не було предметом
дослідження відновлення меж їх
земельних ділянок, тому таке рішення,
яким затверджено акт земельної комісії
по відновленню межових знаків між нею
та ОСОБА_4, чого фактично здійснено не
було, є протиправним.

При цьому апеляційний суд послався на
те, що спірна земельна ділянка без
згоди позивачки вилучатись не може,
тому рішення сільської ради порушує її
законні права і не зачіпає законних
прав та інтересів третьої особи -
ОСОБА_4

Проте повністю погодитись із такими
висновками судів не можна, тому що суди
дійшли їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу від 19 лютого
2003 року є власником житлового будинку
№ 43, а ОСОБА_4 є власником житлового
будинку АДРЕСА_1 та вони є суміжними
землекористувачами і їх земельні
ділянки розмежовані схилом.

Рішенням Галицького районного суду
Івано-Франківської області від
28 грудня 2005 року за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до
Демянівської сільської ради
Галицького району Івано-Франківської
області, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про скасування
рішення сільської ради, державних
актів на право власності на земельні
ділянки встановлено факт належності
даного схилу до земельної ділянки
ОСОБА_3 та зобов'язано ОСОБА_4
ліквідувати дерева, посаджені на
спільній межі.

Дем'янівською сільською радою
Галицького району Івано-Франківської
області 14 серпня 2012 року прийнято
рішення «Про затвердження акту
земельної комісії від 5 квітня 2012 року»,
яким встановлено площу земельної
ділянки земель запасу між суміжними
землекористувачами ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 за заявами останніх.

Обґрунтовуючи заперечення проти
позову та доводи апеляційної скарги,
ОСОБА_4 посилався на те, що спірне
рішення сільської ради, яке судом
першої інстанції скасовано, приймалось
за його заявою, і ухваленим рішенням
суд позбавив його можливості належно
обслуговувати свою земельну ділянку.

Розглянувши справу за наявністю спору
про право землекористування ОСОБА_4,
суди не звернули уваги на те, що ОСОБА_4
звертався до ОСОБА_3 та сільської ради і
за його заявою щодо його земельної
ділянки приймалось спірне рішення
сільської ради, яке судами скасовано,
не залучивши його до участі у справі
відповідачем, тоді як права,
передбачені ЦПК України щодо третьої
особи і відповідача є різними за своїми
значеннями та впливом на процес; права
відповідача значно ширші прав третьої
особи.

Отже, незалучення ОСОБА_4 належною
стороною у справі у порядку,
передбаченому ст. 33 ЦПК України,
порушуються його процесуальні права,
передбачені ст. ст. 27, 31 ЦПК України. Цим
самим суд порушив вимогу п. 2
ст. 6 ст. 130 ЦПК України.

У порушення вимог ст. ст. 130, 212 - 214, 315 ЦПК
України суди на вказані вимоги закону
уваги не звернули, не залучили ОСОБА_4
належною стороною у справі, не
перевірили доводи сторін про порушення
оспорюваним рішенням сільської ради
прав сторін, та дійшли передчасного
висновку про часткове задоволення
позову.

Доводи апеляційного суду про те,
що оскаржене ним рішення суду його
права та законні інтереси не
порушуються, є передчасним і таким, що
не відповідають фактичним обставинам
справи, які наведені вище.

За таких обставин ухвалені судові
рішення не відповідають вимогам
ст. 213 ЦПК України щодо законності й
обґрунтованості, зазначені вище
порушення призвели до неправильного
вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Галицького районного суду
Івано-Франківської області від
23 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 3 вересня 2014 року
скасувати, справу передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О.Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко