Справа № 463/1427/13
Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/690/14
Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.,

за участі судового секретаря:
Іванової О.О.,

представника ПАТ «Дельта Банк» Шубака
М.І. та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» на рішення Личаківського
районного суду м.Львова від 31 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк», третьої особи
приватного нотаріуса Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_5
про визнання виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, -

в с т а н
о в и л а:

Рішенням Личаківського районного суду
м.Львова від 31 жовтня 2013 року вказаний
позов ОСОБА_3 задоволено. Постановлено
визнати виконавчий напис №230 вчинений
08.02.2013 року приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5 щодо звернення стягнення
на предмет іпотеки таким, що не
підлягає виконаю. Судом вирішено
питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ПАТ
«Дельта Банк». В апеляційній скарзі
посилається на незаконність,
необґрунтованість оскаржуваного
рішення, порушення норм процесуального
права та неправильне застосування норм
матеріального права, постановлення
рішення суду без повного та всебічного
з'ясування обставин справи, без
належної оцінки всіх доказів. Апелянт
зазначає, що нотаріусом дотримано усіх
вимог чинного законодавства щодо
порядку вчинення виконавчого напису.
Стверджує, що на нотаріуса не
покладається обов'язок перевіряти
наявність спору щодо суми
заборгованості особи, яка звернулась
до нього за вчиненням виконавчого
напису. Просить рішення суду скасувати
та постановити нове, яким у задоволенні
позову відмовити в повному обсязі (а.с.
184-188).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника Шубаки М.І. на
обґрунтування доводів апеляційної
скарги, заперечення на скаргу
представника ОСОБА_4, перевіривши
матеріали справи законність і
обґрунтованість рішення суду з
урахуванням доводів апеляційної
скарги та заперечень на неї, колегія
судів не знаходить достатніх підстав
для задоволення скарги, виходячи з
наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального прав.

Згідно положень ст.ст.10, 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які
беруть участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно з ст.212 ЦПК України суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та
безспірно встановлено судом першої
інстанції, 18 серпня 2006 року між
Акціонерним комерційним інноваційним
банком (далі АКІБ) «УкрСиббанк» та
громадянином ОСОБА_6 було укладено
кредитний договір №0, відповідно
до умов якого останній отримав
споживчий кредит в розмірі 30 900 доларів
США терміном до 16 серпня 2013 року
(а.с.79-80).

З метою забезпечення виконання цього
договору 18 серпня 2006 року між АКІБ
«УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено
договір іпотеки, відповідно до якого
остання передала в іпотеку банку
нерухоме майно - будинок за адресою:
АДРЕСА_1. (а.89-94).

8 грудня 2011 року між ПАТ«УкрСиббанк»,
правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та
ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір
купівлі-продажу вимог за кредитами.
Відповідно до умов якого до ПАТ
«ДельтаБанк» перейшло право вимоги по
вказаним вище кредитному та
іпотечному договорам (а.с.131-138).

У відповідності до ст.24 Закону України
«Про іпотеку» відступлення прав за
іпотечним договором здійснюється без
необхідності отримання згоди
іпотекодавця, якщо інше не
встановлено іпотечним договором, і
за умови, що одночасно здійснюється
відступлення права вимоги за основним
зобов'язанням. Якщо не буде доведено
інше, відступлення прав за іпотечним
договором свідчить про відступлення
права вимоги за основним
зобов'язанням. Іпотекодержатель
зобов'язаний письмово у п'ятиденний
строк повідомити боржника про
відступлення прав за іпотечним
договором і права вимоги за основним
зобов'язанням.

З матеріалів справи вбачається, що у
зв'язку з невиконанням позичальником
ОСОБА_6 своїх зобов'язань за Кредитним
договором, ПАТ «ДельтаБанк» 30 січня 2013
року звернувся із заявою до приватного
нотаріуса Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_5 щодо
вчинення виконавчого напису на
Договорі іпотеки від 18 серпня 2006 року,
укладеним в забезпечення виконання
зобов'язань по Кредитному
договору№0, щодо погашення
загальної заборгованості Позичальника
станом на 14 грудня 2012 року в розмірі 180
442 грн.61 коп. (а.с.99-100)

Такий виконавчий напис було вчинено
вказаним приватним нотаріусом 8 лютого
2013 року за реєстраційним номером 230
(а.с.12).

Звертаючись до суду із позовом про
визнання вказаного виконавчого напису
нотаріуса таким, що не підлягає
виконанню, позивач ОСОБА_3 зазначила, що
такий напис було здійснено з
порушенням норм матеріального права,
що регулюють порядок звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
вчинення виконавчого напису.

Відповідно до положень ст.87 Закону
України "Про нотаріат" для стягнення
грошових сум або витребування від
боржника майна нотаріуси вчиняють
виконавчі написи на документах, що
встановлюють заборгованість. Перелік
документів, за якими стягнення
заборгованості провадиться у
безспірному порядку на підставі
виконавчих написів, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст.88 Закону України "Про
нотаріат" нотаріус вчиняє виконавчі
написи, якщо подані документи
підтверджують безспірність
заборгованості або іншої
відповідальності боржника перед
стягувачем та за умови, що з дня
виникнення права вимоги минуло не
більше трьох років, а у відносинах
між підприємствами, установами та
організаціями - не більше одного року.
Якщо для вимоги, за якою видається
виконавчий напис, законом встановлено
інший строк давності, виконавчий
напис видається у межах цього строку.

У відповідності до положень ст.283
Інструкції про порядок вчинення
нотаріальних дій нотаріусами України
(далі - Інструкція), затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
№20/5 від 3 березня 2004 року, вчинення
виконавчого напису в разі порушення
основного зобов'язання та (або) умов
іпотечного договору здійснюється
нотаріусом після спливу тридцяти
днів з моменту одержання
іпотекодавцем та боржником, якщо він є
відмінним від іпотекодавця, письмової
вимоги про усунення порушень.

З матеріалів справи вбачається, що 8
жовтня 2012 року №48.2-08/4778/12 ПАТ «Дельта
Банк» направив як боржнику ОСОБА_6 так і
поручителю ОСОБА_3 досудову вимогу про
сплату простроченої (поточної)
заборгованості в сумі 2 652,54 доларів США,
попередивши їх, що у випадку
незадоволення претензії Банку,
останній буде вимушений захищати свої
майнові права шляхом вчинення
виконавчого напису нотаріуса або
звернення до суду з вимогою про
примусове стягнення боргу на загальну
суму заборгованості(а.с.139, 145).

За змістом положень ч.1 ст.35 Закону
України «Про іпотеку» у разі порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору іпотекодержатель
надсилає іпотекодавцю та боржнику,
якщо він є відмінним від іпотекодавця,
письмову вимогу про усунення
порушення. В цьому документі
зазначається стислий зміст порушених
зобов'язань, вимога про виконання
порушеного зобов'язання у не менш ніж
тридцятиденний строк та попередження
про звернення стягнення на предмет
іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.
Якщо протягом встановленого строку
вимога іпотекодержателя залишається
без задоволення, іпотекодержатель
вправі прийняти рішення про звернення
стягнення на предмет іпотеки шляхом
позасудового врегулювання на підставі
договору.

Таким чином, для вчинення виконавчого
напису щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки у випадку порушення
основного зобов'язання та/або умов
іпотечного договору законодавець
передбачає направлення іпотекодавцю
та боржнику не лише письмової вимоги
про виконання порушеного кредитного
зобов'язання, а і попередження про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у разі невиконання цієї вимоги, а не про
вчинення виконавчого напису про
примусове стягнення боргу на загальну
суму заборгованості, як це мало місце у
даному випадку.

Окрім того, вимога банку не містить
попередження про те, що сума боргу може
змінюватись при певних умовах,
наприклад у разі збільшення строку при
вчиненні виконавчого напису.

В той же час, у виконавчому написі
нотаріуса від 8 лютого 2013 року щодо
звернення стягнення на нерухоме майно
- будинок за адресою: АДРЕСА_1, який
належить на праві власності ОСОБА_3, за
рахунок реалізації якого Банк прагне
задовольнити вимоги щодо погашення
боргу за період з 19 грудня 2011 року по 14
грудня 2012 року на загальну суму 22575,05
доларів США (18506,95 доларів США -
заборгованість по кредиту та 4 068,1 долар
США - заборгованість за відсотками), що
в загальному еквівалентно 180 442 грн. 61
коп..

Отже, ухвалюючи рішення про
задоволення позову ОСОБА_3, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що при вчиненні виконавчого
напису, нотаріус не перевірив чи є
безспірною станом на 8 лютого 2013 року
заборгованість н суму 180 442 грн. 61 коп.,
на яку ПАТ «ДельтаБанк» пропонувалося
звернути стягнення на іпотечне майно,
та вчинив виконавчий напис на суму, яка
не відповідає сумі заборгованості,
зазначеній у повідомленні, що
надсилається боржнику.

Таким чином, встановивши дійсні
обставини справи, суд першої інстанції
правильно застосував норми
матеріального права, не допустив
порушень норм процесуального права,
які призвели б до неправильного
вирішення спору, та дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог, оскільки
Законом України "Про нотаріат" і
Порядком вчинення нотаріальних дій
нотаріусами України передбачено
обов'язкову вимогу встановлення
безспірності боргу не лише як факту, а й
встановлення суми заборгованості з
метою захисту прав боржника у випадку
неспівмірності заявлених кредитором
вимог та фактично встановленого
розміру заборгованості.

Беручи до уваги викладене, колегія
суддів, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених в суді
першої інстанції, вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків районного суду
і не вбачає підстав для скасування
оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст..313, п.1ч.1ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а
л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
- відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 31 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня набрання ухвалою законної
сили безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Штефаніца Ю.Г.

Судді:
Бойко С.М.

Береза В.І.