Коростишівський районний суд
Житомирської області
Справа № 280/2462/13-ц
Провадження № 2/280/49/14
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2014 року
м.Коростишів

Коростишівський районний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді Пасічного Т.З.,

при секретарі Сьомак Л.І.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 та її
представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань в
м.Коростишеві позовну заяву ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням у зв'язку з переїздом на
інше місце проживання, -

В С Т А Н О В
И В:

Позивач звернулась до суду з вказаним
позовом, в обґрунтування якого
зазначає, що 30.08.1991 року на підставі
договору купівлі-продажу придбала 62/100
частини житлового будинку з
господарськими будівлями та спорудами,
що знаходяться в АДРЕСА_1. В квартирі
крім позивача зареєстрована її донька
ОСОБА_2, яка з 01.09.2011 року не проживає за
вказаною адресою у зв'язку з переїздом
в будинок АДРЕСА_2, де мешкає по
теперішній час. З вересня місяця 2011
року відповідач жодного разу до
квартири не з»являлася, знятися з
реєстраційного обліку умисно не бажає.
Позивач зазначає, що є власником та
постійно проживає у вказаній квартирі,
провела поточний ремонт, оплачує
комунальні послуги, підтримує в
належному санітарному стані
помешкання, тому просить визнати
відповідача такою, що втратила право
користування житловим приміщенням у
зв'язку з вибуттям на інше постійне
місце проживання.

В судовому засіданні позивач позовні
вимоги підтримала в повному обсязі з
підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач та її представник в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнали. Відповідач мотивує це тим, що з
даного помешкання нікуди не
переїздила, до теперішнього часу
зареєстрована та проживає в квартирі
АДРЕСА_1 і це її єдине місце проживання.
Вказує, що в 1994 році мати, тобто позивач
по справі, подарувала їй вказаний
будинок, але в подальшому в судовому
порядку договір дарування був
розірваний. З часу переселення в 1996
році в будинку зробила не один поточний
ремонт, змінила сантехніку, поновила
санвузол, купила нову газову колонку,
сплачувала кошти за всі комунальні
послуги. Зазначає, що позивач
намагається виселити її з
домоволодіння, чинить опір на законних
підставах користуватися своєю
кімнатою, встановила замок у вхідні
двері кухні, непоодинокими були
випадки, коли позивач зачиняє двері до
будинку зсередини та не впускає
переночувати, провокує конфлікті
ситуації, тому відповідач вимушена
шукати притулку, у зв'язку з чим час від
часу ночує у знайомої ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
показала суду, що ОСОБА_2 дійсно
прописана та проживає по АДРЕСА_1, однак
позивач, яка є її матір'ю, перешкоджає
дочці у доступі до своєї кімнати, кухні,
не пускає її до будинку, провокує
сварки, скандали та безпідставно
звертається до міліції з заявою про
неправомірні дії відповідача відносно
неї. Підтвердила той факт, що ОСОБА_2
слідкує за будинком, підтримує чистоту
та порядок, вносить плату за комунальні
послуги.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні
показала суду, що відповідач є її
знайомою, яка на даний час проживає у її
помешканні, так як остання попросила
притулку через конфлікти з позивачем.
Зазначила, що ОСОБА_2 має постійне місце
проживання, а саме по АДРЕСА_1, де
прописана та зберігає особисті речі,
однак через протиправну поведінку
матері вимушена ночувати у неї.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, свідків, вивчивши
матеріали справи, суд приходить до
наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.08.1991 року ОСОБА_1
придбала 62/100 частини житлового
будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1, що
підтверджується копією договору .

Як вбачається з акту №881 від 10.11.2013 року,
складеного депутатом міської ради
Остапчук Т.О., в присутності свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8 та з їх слів ОСОБА_1
зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1.
Зареєстрована за вищезазначеною
адресою ОСОБА_2 фактично не проживає в
квартирі, а мешкає по АДРЕСА_2.

Згідно довідки №3885 від 11.11.2013 року,
видної КП «Коростишівська комунальна
служба» за адресою: АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (з 11.11.1997 року по
теперішній час).

05.02.2014 року депутатом міської ради
Остапчук Т. О. в присутності свідків
ОСОБА_10, ОСОБА_5 був складений акт про
те, що ОСОБА_2 зареєстрована у спірному
будинку, який належить її матері ОСОБА_1
Кімнати, в яких знаходяться речі
ОСОБА_2, зачинені нею під замок. Замки не
порушені, речі всі на місці.

Згідно ч.6 ст. 29 Цивільного Кодексу
України фізична особа може мати кілька
місць проживання.

Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України, з
підстав якої заявлено позов, в разі
вибуття наймача та членів його сім'ї на
постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття.

Згідно Постанови Пленуму Верховного
суду України № 2 від 12.04.85 року «Про
деякі питання, що виникли в практиці
застосування судами Житлового кодексу
України» на ствердження вибуття суд
може брати до уваги будь-які фактичні
дані, які свідчать про обрання стороною
іншого постійного місця проживання
(повідомлення про це в листах, розписка,
переадресовка кореспонденції,
утворення сім'ї в іншому місці,
перевезення майна в інше жиле
приміщення, виїзд в інший населений
пункт і постійна там прописка,
укладення трудового договору на
невизначений строк тощо).

Висновок позивача про обрання
відповідачем постійного місця
проживання за адресою: АДРЕСА_2, не
підтверджений належними і допустимими
доказами та фактично ґрунтуються на
припущеннях. Із матеріалів справи
слідує, що зазначений будинок згідно
копії свідоцтва про право на спадщину
за законом належить на праві власності
ОСОБА_4.

Таким чином, приймаючи до уваги
наведене, те, що відповідач мешкає в
спірному житловому приміщенні, де
знаходяться її особисті речі, крім
спірного іншого житла не має,
відноситься до спірної квартири, як до
свого місця мешкання, у зв'язку з чим
суд вважає позовні вимоги не
обґрунтованими та такими що
задоволенню не підлягають, так як вони
не відповідають фактичним обставинам
справи та не грунтуються на діючому
житловому законодавстві.

На підставі ст.107 ЖК України, керуючись
ст.ст.10, 11, 60, 212, 214-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням у зв'язку з переїздом на
інше місце проживання - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Житомирської
області через Коростишівський
районний суд протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні можуть оскаржити
судове рішення з дня одержання копії.

Суддя
Т. З. Пасічний