Справа № 461/18/14
Головуючий у 1 інстанції: Государський
Провадження № 22-ц/783/4739/14
Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі: головуючого - судді Курій
Н.М.,

суддів: Крайник Н.П., Мельничук О.Я.,

за секретаря Куцика І.Б.,

за участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,
представника ПАТ «Банк Форум» -Жука
Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в
особі представника ОСОБА_6 на рішення
Галицького районного суду м. Львова від
26 травня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державного підприємства
Міністерства оборони України
«Західвійськбуд», ОСОБА_7, Публічного
акціонерного товариства «Банк Форум»,
треті особи - ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9,
ОСОБА_4, ОСОБА_10 про визнання договорів
купівлі-продажу недійсними та визнання
права власності,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Галицького районного суду м.
Львова від 26 травня 2014 року у
задоволенні вищезазначеного позову
відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2 в особі
представника ОСОБА_6.

В апеляційній скарзі апелянт
посилається на те, що рішення суду
ухвалене з порушенням норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Апелянт зазначає, що у відповідачів ДП
МОУ «Західвійськбуд» та ОСОБА_7 були
відсутні підстави для оформлення права
власності та розпорядженням спірним
майном.

Апелянт також просить врахувати, що
саме відсутність доказу та факту
фактичного прийняття майна - предмета
договору купівлі-продажу покупцем
ОСОБА_7, та оформлення за його участю
наступного правочину на протязі 15 днів
після укладання першого свідчить про
те, що укладення договору
купівлі-продажу нерухомого майна від
15.08.2005 р. не ставило за собою мету
настання реальних правових наслідків
що, обумовлені ним.

Апелянт просить скасувати рішення
Галицького районного суду від 26 травня
2014 року в частині визнання недійсними
договорів купівлі-продажу та ухвалити
нове рішення, яким його позов
задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги
підтримали.

Представник ПАТ «Банк Форум» -Жук Р.С.
доводи апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників процесу, перевіривши
відповідно до ст.303 ЦПК України
законність та обґрунтованість
оскарженого рішення в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
доходить висновку, що апеляційну
скаргу необхідно відхилити, а рішення
залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін і, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона

посилається,
як на підставу своїх вимог або
заперечень, докази подаються сторонами
та іншими особами, які беруть участь у
справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 15.08.2005 року, укладеного між ДП МОУ
«Західвійськбуд» та ОСОБА_7, продавець
продав, а покупець з біржових торгів
купив належні останньому цегляні
приміщення адміністративного корпусу
та цегляні гаражі, загальною площею 120,8
кв.м., що знаходяться на АДРЕСА_1. Право
власності на зазначені приміщення за
ДП МОУ «Західвійськбуд» зареєстровано
на підставі рішення Перемишлянського
районного суду Львівської області від
25.07.2005 року, яке вподальшому було
скасовано та позовні вимоги залишено
без розгляду.

Матеріалами справи також встановлено,
що відповідно до договору
купівлі-продажу від 15.08.2005 року,
придбані ОСОБА_7 нежилі приміщення
були передані йому згідно з актом
прийому передачі та 16.08.2005 року ним
зареєстровано право власності на
нерухоме майно, що підтверджується
витягом з реєстру прав власності на
нерухоме майно за № 8072393.

01.09.2005 року між ОСОБА_7 та АКБ «Форум»
був укладений договір купівлі-продажу,
за яким ОСОБА_7 продав, а АКБ «Форум»
купив цегляні гаражі, позначені за
планом земельної ділянки літерами «Г-1»
та «В-1», загальною площею 120,8 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_1, зареєструвавши за
собою право власності на зазначене
нерухоме майно у встановленому законом
порядку.

Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст.11,60,61 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше,
як за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог, на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі, та кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається, як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції правильно
виходив з того, що позивач, не будучи
стороною оспорюваних договорів від
15.08.2005 року та 01.09.2005 року, не перебуває у
зобов'язальних відносинах з
відповідачами, а відтак, відновлення
його права шляхом визнання договорів
недійсними, стороною в яких він не був,
не відновить його права, оскільки таке
майно в результаті визнання недійсним
договору повертається його
відчужувачу. Належним способом
захисту прав позивача при існуванні
речово-правових відносин є, відповідно,
витребування майна. Крім того,
позивачем не представлено жодних
доказів, що спірні нежилі приміщення
гаражів перебували у його власності.

Так, матеріалами справи встановлено, що
ДП «Західвійськбуд» створено наказом
МО України № 27 від 29.01.1998 року та
затверджено його статут, яким
передбачено, що підприємство
засноване на майні Збройних Сил
України, яке є загальнодержавною
власністю, засновником його є
Міністерство оборони України як орган
управління майном. Відповідно до акта
прийому-передачі основних засобів від
20.11.1998 року, на підставі наказу МО
України від 29.01.1998 року проведено огляд
адмінбудівлі та передано до ДП МОУ
«Західвійсьбуд».

Згідно з п.п.4.4. Статуту ДП МОУ
«Західвійськбуд», відчуження засобів
виробництва, що є державною власністю і
закріплені за підприємством,
здійснюється за погодженням з
Міністерством оборони України (орган
управління майном) у порядку,
визначеному чинним законодавством.

Порядок відчуження та реалізація
військового майна підприємства і
госпрозрахункові організації МО
України, які здійснюють свою
діяльність згідно з вимогами ЗУ «Про
підприємництво», яке є надлишковим,
здійснюється відповідно до положень
Інструкції «Про порядок відчуження та
реалізації військового майна Збройних
Сил України органами військового
управління ЗС України», затвердженої
наказом МО України № 407 від 12.12.2002 року.

Відповідно до листа № 10/1270 від 23.06.2005
року начальника Центрального
спеціалізованого управління МО
України, дозволено ДП МОУ
«Західвійськбуд» здійснити згідно з
вимогами чинного законодавства на
конкурсних засадах відчуження
спірного нерухомого майна, а саме -
адміністративної споруди та гаражів
під літерами В-1 та Г-1, розташованих на
АДРЕСА_1.

З урахуванням встановленого, суд
дійшов правильного висновку, що
відчуження спірного майна здійснено
ДП МОУ «Західвійськбуд» у
відповідності до вимог чинного
законодавства, жодним чином не
порушило прав та інтересів позивача, а
відтак, відсутні правові підстави для
визнання недійсним як договору
купівлі-продажу від 15.08.2005 року, так і
від 01.09.2005 року.

Крім того, наявність у ДП МОУ
«Західвійськбуд» правових підстав для
відчуження спірного майна встановлена
рішеннями Галицького районного суду
м.Львова від 24.04.2012 року та 12.08.2013 року,
які набрали законної сили, а відтак,
відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК
України ці обставини не потребують
доказування.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема і
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не
встановлена судом.

Згідно зі ст.392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Проте, позивачем не представлено
правовстановлюючих документів у
підтвердження належності приміщення
гаражу йому на праві власності на
момент укладення оспорюваного
договору купівлі-продажу 15.08.2005 року.
Посилання позивача на те, що гараж № 4
під літерою «В», загальною площею 17
кв.м. на АДРЕСА_1 був збудований ним
відповідно до рішення трудового
колективу від 20.10.1987 року суд підставно
не прийняв до уваги як доказ
належності йому зазначеного
приміщення гаражу на правовій основі,
оскільки жодних рішень щодо виділення
позивачу у встановленому законом
порядку земельної ділянки під
будівництво гаражу не приймалося, а
технічний паспорт, виготовлений
позивачем на приміщення гаражу у 2002
році, не є правовстановлюючим
документом, підтведжуючим належність
йому спірного приміщення на праві
власності.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним та на
висновки суду не впливають.

За наведених вище обставин, колегія
суддів доходить висновку, що суд першої
інстанції дав належну оцінку всім
обставинам і доказам у справі в їх
сукупності та ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому підстави
для його скасування відсутні й
апеляційну скаргу на оскаржене рішення
необхідно відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу скаргою ОСОБА_2 в
особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.
Львова від 26 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Курій Н.М.

Судді:
Крайник Н.П.

Мельничук О.Я.