У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Гримич
М.К., Колодійчука В.М., Умнової
О.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про усунення перешкод
в здійсненні права власності на майно
та відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 1 липня 2013
року, ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 24 жовтня 2013
року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в якому просила усунути
перешкоди у здійсненні права
власності, шляхом виселення ОСОБА_6 з
літньої кухні, яка розташована на
земельній ділянці в АДРЕСА_1 та
стягнути з відповідача на її користь
грошові кошти у розмірі 20 000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що позивач з 20
травня 1989 року по 28 квітня 1992 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. На підставі рішення суду
від 28 квітня 1992 року шлюб між ними
розірвано. 25 квітня 2010 року на підставі
рішення Великогеєвецької сільської
ради від 10 серпня 1998 року
та від 10 серпня 2009 року позивачем
отримано державний акт на право
власності на земельну ділянку для
будівництва і обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель, яка розташована в АДРЕСА_1, де
вона розпочала будівництво. Всупереч
бажання позивача відповідач ОСОБА_6 з
2007 року по даний час займає зазначену
земельну ділянку і проживає в
розташованій на ній літній кухні.
Позивач вказує на те, що через погрози
та психічний тиск з боку відповідача
вона була змушена припинити
будівництво та проживати у гуртожитку.
Неодноразові звернення до
правоохоронних органів щодо
протиправних дій відповідача не дали
позитивного результату, у зв'язку із
чим, вона звернулася до суду з позовом
про усунення перешкод у здійсненні нею
права власності, шляхом виселення
відповідача з літньої кухні та
стягнення з нього моральної шкоди.

Рішенням Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 1 липня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 24 жовтня 2013
року, позов задоволено частково.
Виселено ОСОБА_6 з літньої кухні, яка
розташована на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання щодо
розподілу судових витрат. У
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Відповідач, не погоджуючись з даними
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій подав касаційну скаргу, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить
скасувати ухвалу апеляційного суду з
поверненням справи на стадію
апеляційного розгляду для вирішення
питання про зупинення провадження у
справі до розгляду справи №308/17240/13-ц.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції, з висновками
якого погодився апеляційний суд,
задовольняючи позов в частині
виселення ОСОБА_6 з літньої кухні, яка
розташована на земельній ділянці за
адресою: АДРЕСА_1, виходив з того, що
позивач є власником земельної ділянки
площею 0,25 га та недобудованого будинку
за вказаною адресою. Відповідач,
проживаючи за вказаною адресою,
створює власнику перешкоди у праві
володіння, користування та
розпорядження своїм майном, не дає
можливості продовжувати будівництво
житлового будинку.

Згідно висновків судів попередніх
інстанцій відповідач неправомірно
проживає у літній кухні незавершеного
будівництвом об'єкту, який
розташований на земельній ділянці, що
належить позивачу на праві приватної
власності і цим перешкоджає їй у праві
користування та розпорядження своїм
майном. У зв'язку із зазначеним, суди
попередніх інстанцій, відповідно до
правил ст.391 ЦК України поклали
обов'язок на відповідача по усуненню
цих перешкод.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій погодитися не
можна, оскільки вони зроблені судами
без належного з'ясування дійсних
обставин справи, прав та обов'язків
сторін, оцінки наданих ними доказів, з
огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Вказаним вимогам процесуального права
рішення місцевого та апеляційного
судів не відповідають.

В порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК
України, суди попередніх інстанцій не
з'ясували характер та суть заявлених
позивачем вимог, норми права, якими
вони регулюються; не зазначили, чи мали
місце обставини, якими позивач
обґрунтовував свої вимоги, а
відповідач свої заперечення на них; не
дали належної правової оцінки зібраним
у справі доказам.

Не встановлено належність обраного
позивачем способу захисту прав та його
відповідність правовідносинам, що
виникли між сторонами.

Висновки судів щодо можливості
застосування саме обраного позивачем
способу захисту прав належним чином не
мотивовані.

Судами не перевірено та не
встановлено в чому саме полягає
порушення прав позивача, не перевірено
статус будівлі з якої позивач просить
виселити відповідача, не встановлено
власника літньої кухні та не
перевірено доводів відповідача, що
вказане майно є спільною сумісною
власністю та використовується ним з 1992
року, не перевірено підстав його
вселення у спірне приміщення.

Зазначене вище свідчить про неповне
встановлення судами, як першої, так і
апеляційної інстанцій, фактичних
обставин, які мають істотне значення
для правильного вирішення справи, що в
свою чергу призвело до поверхового
вирішення спору.

За таких обставин, ухвалені судами
першої та апеляційної інстанцій
рішення не можуть вважатися законними
і обґрунтованими, у зв'язку із чим,
відповідно до ст.338 ЦПК України, їх слід
скасувати з передачею справи до суду
першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК
України, Колегія суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 1 липня 2013 року,
ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 24
жовтня 2013 року скасувати.

Справу передати до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткачук О.С. Судді
Висоцька В.С. Гримич М.К.
Колодійчук В.М. Умнова О.В.