Провадження №2/748/799/14
Єдиний унікальний № 748/2729/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року

м. Чернігів

Чернігівський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючої - судді: Хоменко
Л.В.,

при секретарі:
Грибановській В.В., Сидор А.В., Барбаш
К.А.

за участю представників позивача за
первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідачки за первісним позовом
ОСОБА_3, представників відповідача
ОСОБА_4, ОСОБА_5, представників третіх
осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_8 до
ОСОБА_3 про звільнення від сплати
заборгованості по аліментах та за
зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_8
про стягнення неустойки та
встановлення строку сплати
заборгованості по аліментах,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_8 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_3, у якому просить
звільнити його від сплати
заборгованості по аліментах, яка
виникла за період з червня 2012 року по
липень 2014 року на загальну суму 15 935
грн. 50 коп. по виконавчому провадженню
про стягнення з ОСОБА_8 аліментів на
користь ОСОБА_3 на утримання сина
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. Вимоги
обґрунтовує тим, що рішення про
стягнення аліментів було прийнято
Чернігівським районним судом 12 липня
2007 року, на підставі виконавчого листа
відділом ДВС проводилось стягнення
аліментів. 31 травня 2012 року
відповідачка самостійно подала заяву
до ВДВС про повернення їй виконавчого
документа, у якому зазначила, що
претензій по сплаті аліментів не має. 13
червня 2012 року Деснянським ВДВС
винесено постанову про повернення
виконавчого листа стягувачу. 29 січня 2014
року рішенням Новозаводського
районного суду ОСОБА_8 позбавлено
батьківських прав відносно сина
ОСОБА_9. Будь- яких матеріальних
претензій щодо сплати аліментів
відповідачка не пред'являла. 22 липня 2014
року Новозаводським ВДВС
Чернігівського МУЮ повторно відкрито
виконавче провадження по примусовому
стягненню аліментів з позивача та
проведено розрахунок заборгованості
по сплаті аліментів починаючи з червня
2012 року по липень 2014 року на загальну
суму 15 935 грн. 50 коп.

У процесі розгляду справи позивач
зменшив позовні вимоги та просить
звільнити його від сплати
заборгованості по аліментах, яка
виникла за період з червня 2012 року по
грудень 2013 року на загальну суму 6 826
грн. 39 коп. Зазначає, що визнається
розмір заборгованості по аліментах за
період з січня 2014 року по листопад 2014
року у розмірі 3 128 грн. 70 коп. з
урахуванням сплачених аліментів у сумі
400 грн. та 386 грн.

Відповідачка за первісним
позовом ОСОБА_3 звернулась до суду із
зустрічним позовом, у якому просить
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог, стягнути з відповідача
неустойку у розмірі 1% від суми
несплачених аліментів за кожен день
прострочення та встановити строк
сплати заборгованості по аліментах.
Зазначає, що із заявою про повернення
виконавчого листа без виконання вона
звернулась до Деснянського ВДВС, щоб
надати позивачу можливість
добровільно сплачувати аліменти на
утримання сина, відмовившись при цьому
від існуючої заборгованості.
Відповідач перестав цікавитись сином,
на дзвінки не відповідав, при
випадкових зустрічах лише обіцяв
сплачувати аліменти. Рішенням
Новозаводського районного суду м.
Чернігова позивача позбавлено
батьківських прав. У січні 2014 року вона
повторно звернулась до відділу ДВС
Чернігівського РУЮ про стягнення
аліментів за виконавчим листом.
Посилаючись на ст. 196 СК України просить
стягнути з відповідача неустойку у
розмірі 1% від суми сплачених аліментів,
починаючи з грудня 2007 року, встановити
шестимісячний строк сплати
заборгованості по аліментах.

У судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_1 підтримав позовні
вимоги, посилаючись на обставини,
викладені у позовній заяві. Зазначив,
що рішенням суду аліменти було
стягнуто у 2007 році, а виконавчий лист
без поважних причин звернутий
відповідачкою до виконання лише у 2010
році. У 2011-2012 роках виконання
проводилось за місцем роботи,
стягувались аліменти і заборгованість
по аліментах. У своїй заяві державному
виконавцю відповідачка підтвердила, що
заборгованість відсутня, тобто до 2010
року претензій по сплаті аліментів не
було. Повторно виконавчий лист до
виконання пред'явлено в січні 2014 року,
державний виконавець провів
розрахунок заборгованості за три роки,
що передували пред'явленню виконавчого
листа до виконання. Його довіритель
неналежно виконував батьківські
обов'язки, тому був позбавлений
батьківських прав. Абсолютно без
поважних причин виконавчий лист не
пред'являвся до виконання
відповідачкою. Позивач працював, і на
даний час працює, якби виконавчий лист
знаходився на виконанні, то аліменти б
стягувались і не було б заборгованості.
До зустрічних позовних вимог просив
застосувати строк позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_2
підтримала позовні вимоги. Суду
зазначила, що відповідачка відмовилась
від стягнення аліментів, щоб була
підстава для позбавлення батьківських
прав її сина. Від отримання аліментів,
направлених добровільно поштовими
переказами за квітень - серпень 2012 року
вона відмовлялась, поштові перекази
повертались не врученими. Оскільки
відповідачка відмовлялась від
отримання аліментів, то її син перестав
їх сплачувати. Крім того, знаючи що
ОСОБА_8 проживає у м. Чернігові, ОСОБА_3
навмисно виконавчий лист подала на
виконання до Чернігівського ВДВС, щоб
затягнути час та утворилась
заборгованість по сплаті аліментів.
Вимоги про стягнення неустойки по
аліментах не визнала.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не
визнала, зустрічні позовні вимоги
підтримала у повному обсязі. Суду
зазначила, що у 2012 році забрала
виконавчий лист з відділу ДВС, бо
позивач стверджував, що буде
добровільно сплачувати аліменти.
Вдруге пред'явила виконавчий лист до
виконання у січні 2014 року. У дублікаті
виконавчого листа адреса боржника
зазначена с. Киселівка, тому виконавчий
лист пред'явила до виконання до відділу
ДВС Чернігівського району, зазначає, що
при цьому усно повідомляла державного
виконавця, що відповідач проживає у м.
Чернігові. Виконавчий лист вперше
пред'явила до виконання лише у 2010 році,
оскільки позивач до 2009 року проживав з
нею, вона боялась його погроз, тому не
звертала виконавчий лист до виконання.
Пояснила, що грошові перекази не
отримувала, бо аліменти пересилала
бабуся, а не батько дитини, також їй не
відомо з якою метою направлялись ці
перекази. Зазначила, що дитина грошей
не потребує, але позивач обіцяв
добровільно сплачувати аліменти, тому
повинен виконувати обіцяне.

Представник відповідача ОСОБА_4
первісні позовні вимоги не визнав.
Уточнив зутрічні позовні вимоги, які
підтримав, посилаючись на обставини
викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5
уточнені зустрічні вимоги підтримав,
первісні вимоги вважав не підлягають
задоволенню. Зазначив, що відповідач
знав про обов'язок сплачувати аліменти,
проте свідомо їх не сплачував, виплати
почались лише після пред'явлення
зустрічного позову. Просив звернути
увагу на ст. 195 Сімейного кодексу
України, згідно якої аліменти
сплачуються за три роки до пред'явлення
виконавчого листа до виконання. Надав
суду розрахунок неустойки по аліментах
починаючи з липня 2012 року по вересень
2014 року, яка склала 41 256 грн. 45 коп.

Представник третьої особи ОСОБА_6
зазначив, що за заявою стягувача виніс
постанову про відкриття виконавчого
провадження у січні 2014 року. На
виконання було пред'явлено дублікат
виконавчого листа та копія втраченого
виконавчого листа, на якій була
зазначена заборгованість станом на 06
квітня 2012 року у сумі 1491 грн. 60 коп.
Оскільки інших даних не було зазначено,
то при винесенні постанови про
закінчення виконавчого провадження
ним ця сума була врахована при
визначенні заборгованості. У ході
виконання встановлено, що боржник
проживає у м. Чернігові, тому
виконавчий лист переданий до виконання
по територіальності до
Новозаводського відділу ДВС.

Представник третьої особи ОСОБА_7 надав
пояснення, що на момент проведення
розрахунку боргу по аліментах не було
усіх даних про роботу боржника та про
фактичну сплату аліментів. Надав суду
розрахунок заборгованості по
аліментах з урахуванням встановлених
судом обставин. Питання про
задоволення позовних вимог відніс на
розсуд суду.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_8
та ОСОБА_3 розірвано рішенням
Чернігівського районного суду від 12
червня 2007 року.

Від шлюбу сторони мають
неповнолітнього сина - ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Чернігівського районного
суду від 12 липня 2007 року з ОСОБА_8 на
користь ОСОБА_11 стягнуто аліменти на
утримання сина ОСОБА_9 в розмірі 1/4
частини його заробітку (доходу)
щомісячно, але не менше 30% прожиткого
мінімуму для дитини відповідного віку,
починаючи з 24 травня 2007 року і до
досягнення дитиною повноліття. Рішення
суду в частині стягнення аліментів в
межах суми платежу за один місяць, було
допущено до негайного виконання.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 7, 8 ст. 7 СК України
дитина має бути забезпечена можливістю
здійснення її прав, установлених
Конституцією України, Конвенцією про
права дитини, іншими міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Регулювання сімейних
відносин має здійснюватися з
максимально можливим урахуванням
інтересів дитини, непрацездатних
членів сім'ї.

Встановлено, що попередньо
виконавчий лист знаходився на
виконанні в Деснянському відділі ДВС
Чернігівського МУЮ. За постановою
державного виконавця від 11 квітня 2011
року проводилось утримання з усіх
видів заробітку (доходу) боржника у
розмірі 1/2 частини: із них по 1/4 частині
поточні аліменти та 1/4 частина в
рахунок заборгованості у сумі 1491 грн. 60
коп. 31 травня 2012 року ОСОБА_3
звернулась до Деснянського відділу ДВС
Чернігівського МУЮ із заявою, у якій
просить повернути їй без виконання
виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_8
на її користь аліментів на утримання
сина ОСОБА_9, зазначає, що претензій до
боржника по сплаті аліментів не має, з
правами, обов'язками, наслідками
завершення виконавчого провадження
ознайомлена. ( а.с. 5) Постановою
Деснянського відділу ДВС
Чернігівського МУЮ від 13 червня 2012 року
виконавчий документ повернуто
стягувачу на підставі п.1 ст. 47 Закону
України " Про виконавче
провадження"(а.с.6).

Рішенням Новозаводського
районного суду м. Чернігова від 29 січня
2014 року ОСОБА_8 позбавлено батьківських
прав відносно неповнолітнього сина
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

16 січня 2014 року ОСОБА_3 звернулась
до відділу ДВС Чернігівського РУЮ із
заявою про прийняття виконавчого листа
до виконання, просить також провести
розрахунок та стягнути заборгованість
по аліментах, починаючи з 25 квітня 2007
року і по теперішній час з урахуванням
ст. 196 СК України. ( а.с. 30-31) 17 січня 2014
року постановою державного виконавця
відкрито виконавче провадження( а.с. 66).
З копії втраченого стягувачкою
виконавчого листа, що знаходиться в
матеріалах виконавчого провадження (
а.с. 67-69) вбачається, що заборгованість
станом на 05 квітня 2011 року становить 1491
грн. 60 коп. 03 квітня 2014 року державним
виконавцем отримано інформацію ( а.с. 71),
що ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 не зареєстрований і
фактично не проживає, а проживає в
АДРЕСА_2. 14 липня 2014 року державним
виконавцем винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження та
вказано борг по виконавчому листу
станом на 01 липня 2014 року у сумі 23078 грн.
10 коп. та надано розрахунок
заборгованості на зазначену суму( а.с.
72,73).

На запит суду ДП " Валес-М" надало
довідку про здійснення відрахувань та
виплати ДП " Валес-М" ТОВ " Валес" за
постановою від 11 квітня 2011 року ВП №
25775279, з якої вбачається, що з квітня 2011
року по лютий 2012 року стягнуто поточних
аментів на загальну суму 3006, 27 грн. та
1618, 52 грн. аліментів в рахунок боргу(
а.с.112. ), тобто вищезазначена
заборгованість у сумі 1491 грн. 60 коп.
погашена повністю.

У подальшому виконавчий лист
знаходився на виконанні у
Новозаводському відділі ДВС
Чернігівського МУЮ, 22 липня 2014 року
постановою державного виконавця
відкрито виконавче провадження( а.с.90
зворот ) За заявою боржника державним
виконавцем проведено розрахунок
заборгованості по аліментах з
урахуванням заяви стягувачки про
повернення виконавчого листа від 31
травня 2012 року. Так, з червня по грудень
2012 року загальний розмір
заборгованості склав 15 935 грн. 50 коп. (
а.с. 89 )

Згідно довідки ДП " Валес -М"
від 08 серпня 2014 року ОСОБА_8 працював на
даному підприємстві з 07 червня 2013 року
по 02 березня 2014 року на посаді мельника.
Дохід склав: червень 2013 року - 1808, 46 грн.,
липень 2013 року - 1179, 42 грн., серпень 2013
року - 1 892, 20 грн., вересень 2013 року - 1037, 76
грн., жовтень 2013 року - 1 546, 96 грн.,
листопад 2013 року - 1207, 08 грн., грудень 2013
року - 1371, 40 грн., січень 2014 року - 1295, 45
грн., лютий 2014 року - 995, 69 грн., березень
2014 року - 175, 44 грн. ( а.с.)

З 01 вересня 2014 року ОСОБА_8 працює
робітником у ФГ " Агроекспрес" за
вересень його дохід склав 1220 грн. ( а.с.
94).

Відповідно до положень ст. 195
Сімейного кодексу України
заборгованість за аліментами,
присудженими у частці
заробітку(доходу), визначається з
фактичного заробітку ( доходу), який
платник аліментів одержував за час,
протягом якого не проводилось їх
стягнення. Якщо платник аліментів не
працював на час виникнення
заборгованості, але працює на час
визначення її розміру, заборгованість
визначається із заробітку ( доходу),
який він одержує. Якщо платник
аліментів не працював на час
виникнення заборгованості і не працює
на час визначення її розміру, вона
обчислюється виходячи із середньої
заробітної плати працівника для даної
місцевості. Розмір заборгованості за
аліментами обчислюється державним
виконавцем, а у разі спору - судом.

Ухвалою суду від 18 листопада 2014
року зустрічний позов ОСОБА_3 в
частині позовних вимог про визначення
розміру заборгованості по аліментах з
грудня 2007 року по грудень 2010 року, з
червня 2012 року по грудень 2013 року, з
січня 2014 року по вересень 2014 року
залишено без розгляду.

З урахуванням встановлених судом
обставин про роботу позивача ( боржника
по аліментах) державним виконавцем
Голован О.Г. проведено розрахунок
заборгованості по аліментах починаючи
з червня 2012 року по жовтень 2014 року
включно. Станом на 01 листопада 2014 року
за підрахунком державного виконавця
розмір заборгованості склала 9 965 грн. 09
коп. Із розрахунку вбачається, що за
вересень та жовтень 2014 року аліменти
сплачені у сумі 400 грн. та 386 грн.
відповідно. Розрахунок заборгованості
по аліментах приведений на а.с. 124-125.
Сторонами зазначений розрахунок не
оскаржений.

Сторони погодились у судовому
засіданні, що за вересень та жовтень 2014
року аліменти сплачено відповідно у
сумі 400 грн. та 386 грн.

Згідно із частиною 3 статті 197
цього Кодексу суд може звільнити
платника аліментів від сплати
заборгованості, якщо буде встановлено,
що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Виходячи з положень частини 2
статті 368 Цивільного процесуального
кодексу України виконавчий лист
видається судом особі, на користь якої
ухвалено рішення, лише за її заявою.

Оглянувши матеріали цивільної
справи № 2-526/07 про стягнення аліментів
за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_8 суд
встановив, що ОСОБА_11, як стягувач
аліментів за рішенням суду від 12 липня
2007 року, вперше звернулася із заявою
про видачу їй виконавчого листа 19
листопада 2010 року, який вона фактично
отримала того ж дня. Ухвалою
Чернігівського районного суду від 23
грудня 2013 року ОСОБА_11 видано дублікат
виконавчого листа, взамін загубленого
оригіналу, який вона отримала 08 січня
2014 року.

Відповідно до статті 196 Сімейного
кодексу України при виникненні
заборгованості з вини особи, яка
зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, одержувач аліментів має
право на стягнення неустойки (пені) у
розмірі 1 відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Згідно роз'яснень, викладених в
п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 3 від 15.05.2006 року „Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів", передбачена
статтею 196 Сімейного кодексу України
відповідальність платника аліментів
за прострочення їх сплати у виді
неустойки (пені) настає лише за
наявності вини цієї особи. На платника
аліментів не можна покладати таку
відповідальність, якщо заборгованість
утворилася з незалежних від нього
причин, зокрема, у зв'язку з
несвоєчасною виплатою заробітної
плати, затримкою або неправильним
перерахуванням аліментів банками.

Таким чином, суд, відповідно до
змісту норм статті 196 Сімейного кодексу
України, а також згідно вимог статті 214
ЦПК України, повинен встановити факт
заборгованості по сплаті аліментів та
наявність чи відсутність вини особи,
яка зобов'язана сплачувати аліменти за
рішенням суду, у її виникненні і
залежно від цього вирішити питання про
наявність чи відсутність у одержувача
аліментів права на стягнення
неустойки.

Аналіз наведених положень Кодексу дає
підстави вважати, що стягнення судом
неустойки (пені) допускається лише за
наявності у платника аліментів
заборгованості, яка виникла внаслідок
винних дій останнього. Платник
аліментів може бути звільнений від
сплати заборгованості, що виникла
внаслідок непред'явлення без поважної
причини виконавчого листа до виконання
особою, на користь якої присуджено
аліменти. Зазначене, у разі виникнення
спору, покладає на стягувача аліментів
обов'язок доведення в суді наявності
реальних перешкод в отриманні
виконавчого листа та/або своєчасного
його пред'явлення для примусового
виконання.

Заборгованість по аліментах з
січня 2014 року визнана стороною
позивача по справі, тобто у сумі 3 128 грн.
70 коп. Заборгованість по сплаті
аліментів за період з червня 2012 року по
грудень 2013 року у сумі 6 826, 39 грн.(
враховуючи, що у розрахунку державного
виконавця має місце арифметична
помилка) відповідач не визнає та не
вбачає свої вини в її утворенні.

Так, судом встановлено, що
аліменти на користь ОСОБА_3 ( ОСОБА_11 )
стягнуто 12 липня 2007 року, до виконання
виконавчий лист звернуто лише 11 квітня
2011 року. ОСОБА_3 зазначала, що в цей час
проживала з ОСОБА_8, тому не пред'являла
виконавчий лист до виконання, бо
боялась його погроз та побоїв, однак
ніяких підтверджуючих документів
цьому не надала. Як зазначалось вище, по
травень 2012 року аліменти на корить
ОСОБА_3 сплачувались за місцем роботи
ОСОБА_8 ТОВ " Валес". З квітня по серпень
2012 року аліменти відповідачем
направлялись поштовими переказами,
які оглядались у судовому засіданні.
Так, 07 серпня 2012 року переказано 312 грн.,
26 липня 2012 року переказано 312 гн., 22
червня 2012 року переказано 312 грн., 24
травня 2012 року переказано 416 грн., 10
квітня 2012 року переказано 416 грн.
Зазначені поштові перекази ОСОБА_3
відмовлялась отримувати, чого вона не
запречувала у судовому засіданні,
пояснюючи, що невідомо з яких причин і
ким вони надсилались. Таким чином,
відповідно до пояснень представника
відповідача ОСОБА_2 відповідач
перестав їх направляти, зрозумівши, що
аліменти стягувачці не потрібні. 13
червня 2012 року за заявою ОСОБА_3
виконавчий лист повернуто без
виконання. Коли була відмова від
примусового стягнення, аліменти ОСОБА_8
намагався сплачувати добровільно.
Повторно до виконання виконавчий лист
ОСОБА_3 пред'явила на виконання лише у
січні 2014 року. Дублікат виконавчого
листа ОСОБА_3 пред'явила до виконання до
ВДВС Чернігівського РУЮ, державним
виконавцем було витрачено певний час
на встановлення місця проживання
боржника. На виконання до ВДВС
Новозаводського РУЮ виконавчий лист
надійшов лише у липні 2014 року. Так 22
липня 2014 року винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження та
про арешт майна боржника. У судовому
засіданні представник відповідача
ОСОБА_2 стверджувала, що про повторне
стягнення аліментів ОСОБА_8 дізнався
лише отримавши зазначену постанову про
накладення арешту. Доказів про те, що
ОСОБА_8 раніше було відомо про
примусове повторне стягнення
аліментів суду не надано.

Таким чином, оскільки ОСОБА_3 не
надала належних доказів на
підтвердження існування реальних
перешкод для своєчасного пред'явлення
виконавчого листа для примусового
виконання про стягнення з позивача на
її користь аліментів на утримання
неповнолітнього сина ОСОБА_9, суд
вважає необхідним задовольнити
первісний позов та звільнити позивача
від сплати заборгованості по аліментах
у розмірі 6 826 грн. 39 коп., що виникла за
період з червня 2012 року по грудень 2013
року.

За підрахунком відповідача
розмір пені за період з липня 2012 року по
жовтень 2014 року становить 41 265 грн. 45
коп. ( а.с. 132)

Відповідно до приписів ч. 1, ч.2
статті 196 Сімейного кодексу України,
при виникненні заборгованості з вини
особи, яка зобов'язана сплачувати
аліменти за рішенням суду, одержувач
аліментів має право на стягнення
неустойки (пені) у розмірі одного
відсотка від суми несплачених
аліментів за кожен день прострочення.

Приймаючи до уваги вказані
приписи норм права, а також рішення
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 12 червня 2007
року, згідно якого ОСОБА_8 щомісячно
повинен сплачувати ОСОБА_3 аліменти на
утримання сина ОСОБА_9, 11 травня 2011 року
у розмірі 1/4 частини від всіх видів
заробітку(доходу), починаючи з 24 травня
2007 року і до повноліття дитини (а.с.15),
про повторне примусове стягнення
аліментів ОСОБА_8 було відомо з
отриманої постанови про накладення
арешту на майно 22 липня 2014 року. Суд
вважає, що у виникненні заборгованості
по сплаті аліментів за період з 22 липня
2014 року по день звернення до суду із
зустрічним позовом 25 вересня 2014 року
вбачається вина ОСОБА_8, а тому
приходить до висновку, що ОСОБА_3 на
підставі приписів статті 196 Сімейного
кодексу України має право на
стягнення з нього неустойки (пені) за
прострочення сплати аліментів за цей
період.

Розмір аліментів за липень 2014
року, який відповідач зобов'язаний був
сплатити - 396 грн., заборгованість по
аліментам за липень 2014 року склала 396
грн. , на яку з 1 серпня 2014 року
нараховується пеня;( 31+25= 56 днів), розмір
аліментів за серпень 2014 року, які
відповідач зобов'язаний був сплатити -
396 грн., заборгованість по аліментам за
серпень 2014 року склала 396 грн., на яку з 1
вересня 2014 року нараховується пеня;(25
днів), розмір аліментів за вересень 2014
року, які відповідач зобов'язаний був
сплатити - 396 грн., ним сплачено 400 грн.,
заборгованість відсутня.

Таким чином за липень 2014 року
розмір неустойки за прострочення
сплати аліментів становить: 221 грн. 76
коп. (56 день х 396 грн. х 1 % = 221 грн. 76 коп.);
за період з 1 по 31 серпня 2014 року, розмір
неустойки за прострочення сплати
аліментів становить: 99 грн. 00 коп. (25
днів х 396 грн. х 1 % = 99 грн.00 коп.), а всього
за липень - серпень 2014 року розмір
неустойки за прострочення сплати
аліментів становить 320 грн. 76 коп..

Відповідно до ч.1 ст. 194 СК Украіни
аліменти можуть бути стягнуті за
виконавчим листом за минулий час, але
не більше як за три роки, що передували
предявленню виконавчого листа до
виконання. За таких обставин суд вважає
безпідставним стягнення пені по
заборгованості по аліментах з грудня
2007 року по грудень 2010 року, тому у цій
частині зустрічні вимоги задоволенню
не підлягають.

Що стосується стягнення пені з
липня 2012 року по червень 2014 року
включно, то і в цій частині позовні
вимоги не підлягають задовлоленню,
оскільки зважаючи на наведені вище
норми права та обґрунтування суд не
вбачає вини ОСОБА_8 у виникненні
заборгованості по аліментах за цей
період. ( враховуючи, що ОСОБА_3
відмовилась від примусового стягнення
аліментів, відмовилась від отримання
аліментів поштовими переказами, що
дало ОСОБА_8 підставу вважати, що вона
відмовилась від аліментів. Про
повторне стягнення аліментів позивач
дізнався лише 22 липня 2014 року).

Окрім того, позивачем заявлено
про застосування позовної давності до
вимог позивача за зустрічним позовом (
а.с. 115).

Позовна вимога про встановлення
шестимісячного строку для сплати
заборгованості по аліментах є
безпідставною, оскільки порядок
стягнення заборгованості визначається
державним виконавцем відповідно до ст.
74 Закону України " Про виконавче
провадження".

Таким чином, позовні вимоги за
зустрічним позовом підлягають
частковому задоволенню, а саме в
частині стягнення пені за період з
липня 2014 року по 25 вересня 2014 року, в
іншій частині задоволенню не
підлягають.

Судові витрати стягуються відповідно
до Закону України " Про судовий збір" та
розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК
України. Так первісні позовні вимоги
задоволено у повному обсязі, тому з
ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 підлягає
стягненню сплачений судовий збір у
сумі 243 грн. 63 коп. Частково задоволена
позовна вимога про стягнення неустойки
, тому з ОСОБА_8 слід стягнути на користь
держави судовий збір у сумі 243 грн. 60
коп. за майнову вимогу.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10,13, 14, 60, 208, 209, 212-215, 217, 218 ЦПК
України, ст. 180, 196, 197 Сімейного кодексу
України,

В И Р І Ш
И В :

Позовні вимоги ОСОБА_8 -
задовольнити.

Звільнити ОСОБА_8 від сплати
заборгованості по аліментам стягнутим
на користь ОСОБА_3 рішенням
Чернігівського районного суду від 12
липня 2007 року, що виникла за період з
червня 2012 року по грудень 2013 року
включно на загальну суму 6 826 грн. 39 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_3
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь
ОСОБА_3 неустойку за прострочення
сплати аліментів за період з липня 2014
року по 25 вересня 2014 року у сумі 320 грн. 76
коп.

В іншій частині у задоволенні позовних
вимог ОСОБА_3 володимирівні відмовити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави 243
грн. 60 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 243
грн. 60 коп. в рахунок сплаченого
судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до апеляційного суду
Чернігівської області через
Чернігівський районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
особами, які брали участь у справі, але
не були присутні у судовому засіданні
під час проголошення судового рішення
у той же строк з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Л.В.Хоменко