Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/2066/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого: судді
Товянської О.В.

суддів: Микитюк
О.Ю., Гансецької І.А.

при секретарі:
Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Житомирі справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики та
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про визнання правочину недійсним за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 24 вересня 2014
року, -

в с т а н о в и л а:

В травні 2014р. ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом. Просив стягнути з ОСОБА_2 борг
у розмірі 228000грн. Зазначав, що на
підтвердження укладання договору
позики відповідач надав розписку та
зобов'язався повернути борг до 01.02.2014р.,
проте на неодноразові вимоги
добровільно гроші у визначений строк
не повернув.

В червні 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду з
зустрічним позовом. Просив визнати
недійсним договір позики внаслідок
його безгрошовості. Зазначив, що ОСОБА_1
взагалі не знає, а тому надавати
розписку він фізично не міг. Розписка є
підробленою, не виключно за участю
ОСОБА_4, колишнього співробітника
УСБУ, який за винагороду допомагав йому
на митниці з оформленням автомобілів,
їх подальшою реєстрацією, від послуг
якого відмовився, оскільки останній
став вимагати багато грошей. У
розписці відсутня дата її складання,
він часто виїжджає за кордон і ОСОБА_4
не був відомий конкретний час його
перебування у Голландії. Розписка за
змістом водночас є і договором застави
та іпотеки, що суперечить закону, до
того ж в ній зазначені саме ті
автомобілі, оформленням яких займався
ОСОБА_4

Рішенням Житомирського райсуду
Житомирської області від 24 вересня
2014р. позов ОСОБА_2 задоволено, визнано
недійсним договір позики від листопада
2013р. внаслідок його безгрошовості,
стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
243,60грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у позові
за безпідставністю. Зазначає, що
висновок суду про те, що кошти не
передавались суперечить закону.
Деталізація телефонних дзвінків і
податкова декларація не можуть
заперечити те, що ОСОБА_2 отримав гроші.
Податкова декларація за 2013р. не може
довести відсутність коштів для надання
позики.

Апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Задовольнивши зустрічний позов, суд
виходив із того, що відсутність
телефонних розмов між сторонами,
податкова декларація за 2013р. і
встановлений безпосередньо у судовому
засіданні низький рівень володіння
відповідача (позивача) російською
мовою та незнання, на думку суду,
української мови, свідчить про те, що
гроші в борг він не отримував.

Проте з таким висновком погодитись не
можна.

Згідно зі ст.ст.1046,1047,1050,545 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики). Договір позики є
укладеним з моменту передання грошей.
Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми. Якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до ст.625 цього
Кодексу. Неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання.
Право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконанням або неналежним
виконанням зобов'язання. Предметом
неустойки може бути грошова сума...
Якщо предметом неустойки є грошова
сума, її розмір встановлюється
договором або актом цивільного
законодавства. Прийнявши виконання
зобов'язання, кредитор повинен на
вимогу боржника видати йому розписку
про одержання виконання повністю або
частково або в повному обсязі. Якщо
боржник видав кредиторові борговий
документ, кредитор, приймаючи
виконання зобов'язання, повинен
повернути його боржникові. У разі
неможливості повернення боргового
документа кредитор повинен вказати про
це у розписці, яку він видає. Наявність
боргового документа у боржника
підтверджує виконання ним свого
обов'язку. Зобов'язання припиняється
виконанням, проведеним належним чином.
Заперечення однією із сторін факту
вчинення правочину або оспорювання
окремих його частин може доводитися
письмовими доказами, засобами аудіо-,
відеозапису та іншими доказами.
Рішення суду не може ґрунтуватися на
свідченнях свідків (ст.218 ЦК).

Відповідно до вимог ст.ст.202,203,207 ЦК
України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків. Правочин має вчинятися у
формі, встановленій законом. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами). Зміст
правочину не може суперечити цьому
кодексу, іншим актам цивільного
законодавства. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_2
у листопаді 2013р. позичив у ОСОБА_1
190тис.грн. (а.с.186). зі строком повернення
до 01 лютого 2014р. У встановлений термін
отримані за договорами позики гроші
повернені не були. В підтвердження
своїх заперечень відповідач (позивач)
не подав жодного належного і
допустимого доказу. В суді апеляційної
інстанції після ознайомлення із
оригіналом боргової розписки, він
визнав, що підпис і печатка у цьому
документі його оригінальні, і
відмовився від проведення судової
почеркознавчої експертизи.

Апеляційний суд не може взяти до уваги
посилання ОСОБА_2, що при виїзді за
кордон він практикував залишати в
України чисті аркуші паперу з його
підписом і печаткою, оскільки така
практика існує у нього на батьківщині -
Голландії.

Не підтвердились посилання
відповідача (позивача) і на
фальсифікацію спірної розписки. Із
витребуваного, за клопотанням ОСОБА_2,
та дослідженого апеляційним судом
кримінального провадження вбачається,
що він звертався до правоохоронних
органів з приводу підробки підпису у
розписці від 23.01.2014р., де кредитором
виступає ОСОБА_4, який не є стороною по
справі. Постановою від 11.07.2014р.
кримінальне провадження закрито в
зв'язку із відсутністю в діянні складу
кримінального правопорушення. До
органів міліції з приводу
неправомірних або злочинних дій ОСОБА_1
він не звертався. Боргова розписка у
встановленому законом порядку
фальсифікованою не визнана.

Не відповідає матеріалам справи і
висновок суду першої інстанції про те,
що у ОСОБА_2 низький рівень володіння
російською мовою та незнання, на думку
суду, української мови. Його позовна
заява, довіреності, заперечення на
апеляційну скаргу, заява до міліції від
16 червня 2014р., заява приватному
нотаріусу про скасування довіреності
викладені на державній мові підписані
ним особисто без застережень
(а.с.18-20,25,178-180).

Позивач був присутнім на розгляді
справи в суді першої інстанції та
апеляційному суді, пояснивши, що
розуміє українську мову, від послуг
перекладача відмовився.

Деталізація телефонних дзвінків,
фінансова декларація за декілька
місяців до укладення договору та
відсутність числа, із зазначенням
місяця та дати повернення грошей, не
може свідчити про те, що гроші боржник
не отримав.

Написання боргової розписки
власноручно, а не друкованим текстом,
цивільне законодавство не передбачає.
Проста письмова форма сторонами
дотримана.

Оскільки отримана за договором позика
не повернута, апеляційний суд покладає
на відповідача обов'язок по її
поверненню.

Підлягає стягненню і 38000грн., сплата
яких у випадку невиконання зобов'язань
була передбачена договором позики.

Апеляційний суд вважає такий висновок
законним і справедливим, виходить із
наданих йому процесуальним законом
повноважень.

Керуючись ст.ст.209,218,303,304,307,309,314,316,319,324,325
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду
Житомирської області від 24 вересня 2014
року скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову ОСОБА_2 у позові до
ОСОБА_1 про визнання правочину
недійсним за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: