АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
Справа № 603/433/14-цГоловуючий у 1-й
інстанції Галіян І.М. Провадження №
22-ц/789/1195/14 Доповідач - Хома М.В.Категорія
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2014 р. колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Хоми М.В.

суддів - Козак І. О., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1,
апелянта ОСОБА_3 та його представника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Тернополі цивільну
справу за апеляційними скаргами
ОСОБА_1, ОСОБА_3 на рішення
Монастириського районного суду від 27
серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із вказаним позовом, посилаючись на те,
що внаслідок конфлікту між ним та
відповідачем останній наніс йому
тілесні ушкодження у вигляді рани
лівого плеча з пошкодженням
триголового м'язу, яке згідно висновку
експерта відноситься до тілесних
ушкоджень середнього ступеня тяжкості.
Постановою Монастириського районного
суду від 21.11.2011 року ОСОБА_3 звільнений
від кримінальної відповідальності
згідно Закону України "Про амністію"
від 08.07.2011 року. Внаслідок незаконних
дій відповідача позивач поніс
матеріальні витрати у сумі 11 125, 02 грн.,
що виразились у витратах на придбання
медичних препаратів, медичні
обстеження, транспортних витратах для
добирання до правоохоронних, судових
органів та медичних установ. Крім
цього, діями ОСОБА_3 йому спричинено
моральну шкоду, оскільки він зазнав
фізичний біль, для відновлення
працездатності руки було витрачено
багато часу, він не міг повноцінно
використовувати руку для виконання
роботи, також було принижена його честь
та гідність. Розмір моральної шкоди
позивач визначив у розмірі 20 000 грн.
Крім цього, просив стягнути понесені
ним витрати на правову допомогу у сумі
2600 грн.

Рішенням Монастириського районного
суду Тернопільської області від 27
серпня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено
частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 105,96 грн. матеріальної
шкоди та 12 000 грн. моральної шкоди.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 936 грн. витрат па
правову допомогу.

В решті позовних вимог відмовлено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на
користь держави судовий збір у розмірі
243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить
рішення суду змінити, задовольнивши
його позовні вимоги у повному обсязі.
Вказує, що судом безпідставно
відхилено його доводи щодо понесених
ним витрат на лікування та дорогу.
Окрім того, суд неповно дослідив
обставини справи та не задовольнив
його клопотання про призначення
експертиз, що призвело до
постановлення несправедливого
рішення.

ОСОБА_3 не згідний з рішенням в частині
стягнення моральної шкоди. Просить
змінити рішення суду, зменшивши розмір
моральної шкоди з 12 000 грн. до 3 000 грн.
Зазначає, що розмір моральної шкоди не
співмірний із розміром матеріальної
шкоди. Крім цього, судом не враховано
його важке матеріальне становище, так
як на утриманні він має троє
неповнолітній дітей.

Заслухавши апелянтів ОСОБА_1 та ОСОБА_3,
представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4, які
підтримали доводи своїх апеляційних
скарг, ознайомившись з матеріалами
справи, доводами апеляційних скарг в їх
межах, колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги до задоволення не
підлягають, виходячи з наступних
мотивів.

Встановлено, що 16 червня 2011 року під
час конфлікту ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_1
тілесні ушкодження у вигляді рани
лівого плеча з пошкодженням
триголового м"язу, яке згідно висновку
експерта відноситься до тілесних
ушкоджень середнього ступеня тяжкості,
та синець в тім"яній (потиличній)
ділянці голови, що за ступенем тяжкості
відноситься до легких тілесних
ушкоджень.

Вина ОСОБА_3 доведена постановою
Монастириського районного суду від
21.11.2011 року, якою ОСОБА_3 звільнений від
кримінальної відповідальності згідно
Закону України "Про амністію" від 08.07.2011
року.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
оцінивши наявні у справі докази, суд
прийшов до висновку, що матеріальна
шкода підлягає відшкодуванню лише у
доведеному розмірі, що складає суму 105
грн. 96 коп, в іншій частині відмовлено
за недоведеністю. Визначаючи розмір
моральної шкоди у сумі 12 000 грн., суд
врахував фізичні та моральні
страждання позивача, а також
матеріальне становище відповідача,
який має на утриманні троє
неповнолітніх дітей, а його сім"я
визнана такою, що потребує
матеріальної допомоги.

Стягуючи в користь позивача понесені
ним витрати на правову допомогу у сумі
936 грн., суд врахував наявні у справі
докази таких витрат та відповідно до
Закону України "Про граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
у цивільних та адміністративних
справах" та ч.ч. 1,3 ст. 88 ЦПК України
стягнув такі витрати пропорційно до
задоволених позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
відповідають вимогам закону та
обставинам справи.

Як вбачається із змісту ч.1 ст. 1195 ЦК
України фізична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров"я фізичній особі, зобов"язана
відшкодувати потерпілому додаткові
витрати, викликані необхідністю
посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

При вирішенні позовних вимог про
відшкодування матеріальної шкоди, яка
полягає у у витратах на придбання
медичних препаратів, медичні
обстеження, транспортних витратах,
пов"язаних з явкою до медичних установ,
суд першої інстанції вірно врахував, що
для відшкодування такої шкоди, крім
вини особи, яка завдала шкоду,
необхідно довести наявність
безпосереднього причинного зв"язку між
неправомірними діями особи, яка
завдала шкоду, та самою шкодою, що
зазначено у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 27.03.1992 року
з наступними змінами "Про практику
розгляду судами цивільних справ за
позовами про відшкодування шкоди".

Суд прийшов до вірного висновку про
доведеність позовних вимог про
стягнення матеріальної шкоди лише в
частині понесених витрат на придбання
ліків у сумі 105, 96 грн., так як дані
витрати підтверджені фіскальними
чеками та лікарськими призначеннями.

Що ж стосується решти суми
матеріальної шкоди, то позивачем не
доведено причинно-наслідкового зв"язку
між незаконними діями відповідача щодо
нанесення йому тілесних ушкоджень 16
червня 2011 року та понесеними
матеріальними витратами на суму 11019, 06
грн., зокрема транспортні витрати на
візити до лікарів у м.Тернопіль,
м.Одесу та м.Київ, діагностичні послуги,
придбання медичних препаратів, тощо.
При вирішенні позовних вимог в частині
стягнення витрат на лікування суд
вірно врахував ту обставину, що 17
листопада 2011 року при падінні у м.Одеса
позивач отримав відкриту
черепно-мозкову травму, і позивачем не
доведено, що понесені ним витрати на
лікування після 17 листопада 2011 року
пов"язані з тілесними ушкодженнями,
отриманими 16 червня 2011 року.

Що ж стосується понесених позивачем
транспортних витрат, пов"язаних з явкою
до правоохоронних органів та суду при
розслідуванні та розгляді
кримінальної справи про обвинувачення
ОСОБА_3, то суд вірно зазначив, що чинним
законодавством не передбачено
покладення на відповідача обов"язку по
відшкодуванню таких витрат. Такі
витрати проводяться з коштів органів
дізнання, досудового слідства
відповідно до "Інструкції про порядок і
розміри відшкодування витрат та
виплати винагороди особам, що
викликаються до органів дізнання,
досудового слідства, прокуратури, суду
або до органів, у провадженні яких
перебувають справи про
адміністративні правопорушення, та
виплати державним спеціалізованим
установам судової експертизи за
виконання їх працівником функцій
експертів і спеціалістів", затв.
постановою КМУ від 01.07.1996 року №710.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про
те, що суд неправомірно відмовив у
стягненні всієї зазначеної ним суми
матеріальних витрат, колегія суддів до
уваги не приймає, так як дані доводи є
голослівними, висновків суду не
спростовують.

Що ж стосується вимог про
відшкодування моральної шкоди, то при
визначенні її розміру суд, врахувавши
усі обставини справи, характер
правопорушення, глибину фізичних та
душевних страждань позивача,
матеріальний стан відповідача,
прийшов до висновку про розмір цієї
шкоди в сумі 12 000 грн. Колегія суддів
погоджується з таким висновком,
оскільки він відповідає обставинам
справи, вимогам розумності та
справедливості.

Твердження апелянта ОСОБА_3 про те, що
визначений судом розмір моральної
шкоди є завищеним, так як розмір
матеріальної шкоди лише 105, 96 грн.,
колегія суддів вважає безпідставним,
так як відповідно до ч.4 ст. 23 ЦК України,
моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов"язана
з розміром цього відшкодування. Крім
цього,як вбачається з мотивувальної
частини рішення, судом взято до уваги
майновий стан відповідача.

За таких обставин, рішення суду є
законним та обгрунтованим, доводи
апеляційних скарг висновків суду не
спростовують, тому підстав для
скасування чи зміни рішення колегія
суддів не вбачає.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_1 про
забезпечення позову шляхом накладення
арешту на майно та грошові кошти
відповідача, що знаходиться у нього або
в інших осіб, колегія суддів враховує,
що відповідно до ч.3 ст. 151 ЦПК України,
забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити або зробити неможливим
виконання рішення суду. Згідно ч.3 ст. 152
ЦПК України, види забезпечення позову
мають бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

Враховуючи, що позивач заявив
клопотання про забезпечення позову на
стадії апеляційного розгляду справи, а
також враховуючи суму стягнення та
вимогу співмірності, колегія суддів не
вбачає підстав для забезпечення позову
шляхом накладення арешту на майно та
грошові кошти відповідача. При цьому
колегія суддів також враховує, що
позивачем не зазначені відомості,
необхідні для такого виду забезпечення
позову, як арешт майна та грошових
коштів: місцезнаходження майна,
найменування осіб, в яких знаходиться
майно чи грошові кошти відповідача.

Також колегія суддів не вбачає підстав
для задоволення заяви ОСОБА_1 про
відшкодування витрат у сумі 37, 79 грн.,
пов"язаних з явкою до апеляційного
суду, так як його апеляційна скарга
відхилена. Тому судові витрати слід
покласти на сторони у межах, ними
понесених.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_3
- відхилити.

Рішення Монастириського
районного суду від 27 серпня 2014 року -
залишити без змін.

Судові витрати покласти на
сторони у межах, ними понесених.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1
про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області М.В. Хома