У Х В А Л А

Іменем України

21 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Боднар О.В., Готри Т.Ю.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» на
рішення Воловецького районного суду
від 15 липня 2013 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство
Комерційний банк «ПриватБанк» (далі по
тексту - ПАТ КБ «ПриватБанк») оскаржив в
апеляційному порядку рішення
Воловецького районного суду від 15
липня 2013 року, яким у задоволенні
позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
кредитним договором - відмовлено.

В апеляційній скарзі просить рішення
суду скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.
Зокрема зазначає, що суд безпідставно
застосував строки позовної давності,
так як п.9.12 Умов надання банківських
послуг (далі по тексту - Умови)
передбачена автоматична пролонгація
договору. Вказує, що сторони у
письмовій формі домовилися про
збільшення позовної давності (п.9.3
Умов). Звертає увагу на те, що
правовідносини між сторонами не
припинилися, а тому строк не пропущено.
Також не згідний з рішенням суду в
частині стягнення судових витрат.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді, перевіривши матеріали справи і
обговоривши підстави апеляційної
скарги, вважає за необхідне в її
задоволенні відмовити з наступних
підстав.

Встановлено, що на підставі заяви
ОСОБА_2 від 22.06.2006 року їй було видано
ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку з
кредитним лімітом в сумі 700 доларів США
та процентною ставкою 1,83% в місяць.
Строк дії кредитного ліміту
встановлено строком дії кредитної
картки (а.с.10)

З наданого позивачем розрахунку
вбачається, що за відповідачкою
рахується заборгованість по даному
кредитному договору в сумі 3068,53 доларів
США.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем пропущено строк позовної
давності.

З даним висновком суду першої
інстанції повністю погоджується
колегія суддів, оскільки він
ґрунтується на нормах матеріального
права та відповідає обставинам справи.

Як встановлено судом першої інстанції,
строк дії кредитної карти, виданої
ОСОБА_2 визначено до лютого 2009 року.
Дана обставина визнається апелянтом та
не потребує доведення. З матеріалів
справи вбачається, що останній платіж
відповідачки за користування
кредитним лімітом здійснено 12.03.2009 року
(а.с.179-197).

Суд першої інстанції вірно виходив, що
саме з цієї дати почав спливати
трирічний строк позовної давності.

Колегія суддів не може взяти уваги
доводи апеляції про пролонгацію
договору, з посиланням на п.9.12 Умов
зважаючи на наступне.

Заявою ОСОБА_2 про отримання картки
передбачено, що ця Заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою і Тарифами складають договір
про надання банківських послуг.

Пунктом 9.12 Умов передбачено, що договір
діє на протязі 12 місяців з моменту
підписання. Якщо на протязі даного
строку жодна із сторін не проінформує
другу сторону про припинення дії
Договору, він автоматично лонгується
на такий же строк.

Однак, Заявою чітко визначено, що строк
дії кредитного ліміту відповідає
строку дії картки.

Згідно п.3.1.3 Правил користування
платіжною карткою, у разі закінчення
строку дії відповідна Карта
продовжується Банком на новий строк
(шляхом надання Клієнту Карти з новий
строком дії), якщо раніше (до початку
місяця закінчення строку дії) не
поступила письмова заява Держателя про
закриття Картрахунку , а також при
умові наявності грошових коштів на
Картрахунку для оплати послуг по
виконанню розрахункових операцій по
Картрахунку (в передостанній день
місяця закінчення строку дії) і при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених Договором.

Відповідно до п.2.1 Правил при видачі
Карти Держатель карти зобов'язаний
негайно поставити підпис у
відповідному полі Карти в присутності
співробітника Банку.

В матеріалах справи відсутні жодні
докази того, що після закінчення строку
дії картки, Банком виготовлялася нова
кредитна кратка та видавалася ОСОБА_2

В апеляційній інстанції представник
Банку пояснив, що не може надати докази
щодо виготовлення нової картки та
видачі її ОСОБА_2

Крім того, згідно п.9.4 Умов у випадку
наявності перевищення Платіжного
ліміту по карті та непогашення його
Клієнтом на протязі 6 місяців, карта
закривається, наступне поновлення дії
карти можливе лише після повного
погашення заборгованості Клієнта.

Як вбачається з розрахунку Банку та
виписки по кредитному рахунку,
починаючи 30.05.2008 року заборгованість
клієнта перед Банком перевищила
кредитний ліміту у 700 доларів США і
після цього не була нижче кредитного
ліміту. Однак Банком, всупереч п.9.4 Умов
дана кредитна карта не закрилася.

За таких обставин не можна говорити про
пролонгацію договору на новий строк, а
відтак дані доводи апеляційної краги є
необґрунтованими та відхиляються.

Також не може бути взято до уваги
посилання апелянта на збільшення
позовної давності (п.9.3 Умов), оскільки
даним пунктом Умов лише передбачено
відкриття карткового рахунку на
невизначений строк. Разом з тим, строк
дії кредитного ліміту пов'язаний з
строком дії картки, а не карткового
рахунку і дані поняття не є тотожними.

Безпідставним є і посилання апелянта
на те, що правовідносини між сторонами
не припинилися, так як пропуск строку
давності є підставою для відмови у
задоволенні позову незалежно від того
припинилися чи ні правовідносини між
сторонами, а також незалежно від
встановлення факту невиконання
зобов'язання.

Стосовно доводів апеляції щодо
стягнення судових витрат на правову
допомогу колегія суддів констатує
наступне.

Згідно п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
належать витрати на правову допомогу.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України
передбачено, що витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права, несуть
сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги.

Таким чином до витрат на правову
допомогу належать не лише витрати
понесені стороною за послуги фахівця у
галузі права (як про це стверджує
апелянт), а й витрати на послуги
адвоката.

Як слідує з матеріалів справи правова
допомога від подачі надавалася на
підставі договору про надання
юридичних послуг з адвокатом ОСОБА_5
(а.с.70, 72).

За надані їй юридичні послуги
відповідачкою було сплачено 4200 грн., що
підтверджується розрахунковою
квитанцією та актом здачі-приймання
наданих юридичних послуг (а.с.69, 71).

В даному акті чітко розписано які
юридичні послуги надавалися адвокатом
та вказана кількість годин надання
таких послуг. При цьому вартість однієї
години роботи (400 грн.) не перевищує 40
відсотків розміру мінімальної
заробітної плати, як це встановлено
Постановою КМУ від 27.04.2006 року за №590.

Як слідує з матеріалів справи, адвокат
ОСОБА_5 надавав юридичну допомогу
відповідачці, складав зазначені в акті
документи та неодноразово брав участь
у судових засіданнях.

За таких обставин суд першої інстанції
правомірно стягнув з позивача понесені
відповідачкою витрати на правову
допомогу в розмірі 4200 грн. Дана сума не
є надмірною та співмірна з ціною
позову.

Таким чином доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, що у відповідності до
положень ст. 308 ЦПК України є підставою
для відхилення апеляційної скарги та
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Воловецького районного суду
від 15 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її
постановлення і може бути оскаржена в
касаційному порядку на протязі
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді