Єдиний унікальний номер 205/118/14-ц
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього
ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи, що не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору - Головне управління міграційної
служби України в Дніпропетровській
житлово-експлуатаційне підприємство
«Центральний» Дніпропетровської
міської ради, Орган опіки та піклування
Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради, про визнання
осіб таких, що втратили право
користування житловим приміщенням та
скасування реєстрації,-
ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до
суду із вказаним позовом. В
обґрунтування своїх позовних вимог
позивач вказав, що він, ОСОБА_1, є
основним наймачем житлового
приміщення квартири, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1. У вищевказаній
квартирі зареєстровані, але фактично
не проживають вже більше п'яти років:
його племінниця - ОСОБА_2, 1986 р.н., син
племінниці - ОСОБА_3, 2004р.н., та його
племінник - ОСОБА_4, 1990р.н. Далі позивач
зазначає, що у зв'язку з тим, що
відповідачі не проживають у
вищевказаній квартирі вже більше п'яти
років, знятися з реєстраційного обліку
добровільно не бажають, позивач
змушений звернутися до суду та
просити, визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 такими, що втратили право
користування квартирою АДРЕСА_1, та
скасувати їх реєстрацію.
В судове засідання, призначене для
розгляду справи по суті, позивач не
з'явився, надав до суду письмову заяву
про розгляд справи у його відсутність,
просить позов задовольнити, згоден на
розгляд справи у заочному порядку.
Відповідачі - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у
судове засідання не з'явилися, про день
та час розгляду справи повідомлялися
належним чином, про що свідчить
оголошення у друкованому засобі
масової інформації газету «Бесплатно
всегда» № 7 (1412) від 24 лютого 2014 року,
причину неявки в судове засідання не
повідомили, ніяких письмових заяв чи
клопотань до суду не надходило.
Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Головного управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області у судове
засідання також не з'явився, про день
та час розгляду справи повідомлялися
належним чином, ніяких письмових заяв
чи клопотань до суду не надходило.
Представник третьої особи Органу опіки
та піклування Ленінської районної у м.
Дніпропетровську ради у судове
засідання також не з'явився, про день
та час розгляду справи сповіщались у
встановленому законом поярдку, ніяких
письмових заяв чи клопотань до суду не
Представник третьої особи, що не
заявляє самостійних вимог на предмет
житлово-експлуатаційне підприємство
«Центральний» Дніпропетровської
міської ради у судове засідання не
з'явилася, надала до суду письмову
заяву про розгляд справи у її
У відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України
у разі неявки в судове засідання
відповідача, який належним чином був
повідомлений і від якого не надійшло
повідомлення про причини неявки або
якщо зазначені ним причини визнанні
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи. Зі згоди
позивача суд ухвалює рішення про
заочну форму розгляду справи, що
відповідає положенням ст. 224 ЦПК
України.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, дослідивши
матеріали справи, знаходить позовні
вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню з огляду на
нижчевикладене.

Так, судом встановлені наступні
обставини справи та визначені
відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що позивач є
наймачем житлового приміщення, а саме
квартири АДРЕСА_1. Із матеріалів даної
цивільної справи також вбачається, що у
вищевказаній квартирі станом на день
розгляду справи, окрім позивача, також
зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
(а.с.5).

Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України
кожна особа має право в порядку
встановленому цим Кодексом, звернути
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів, який здійснюється
судом у спосіб, визначений законами
України.

У силу статей 71, 72 ЖК України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців. Якщо наймач або члени його
сім'ї були відсутні з поважних причин
понад шість місяців, цей строк за
заявою відсутнього може бути
продовжено наймодавцем, а в разі спору -
судом. Визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного
Суду України " Про деякі питання, що
виникли в практиці застосування судами
Житлового кодексу України" від 12 квітня
1985 року № 2 передбачено, що у справах
про визнання наймача або члена його
сім'ї таким, що втратив право
користування жилим приміщенням (стаття
71 ЖК України), необхідно з'ясовувати
причини відсутності відповідача понад
встановлені строки. В разі їх
поважності (перебування у відрядженні,
у осіб, які потребують догляду тощо)
суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідачі
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, у вказаному
житловому приміщенні більше п'яти
років. Дана обставина підтверджується
відповідним Актом від 20.11.2013 року,
складеним уповноваженими особами КЖЕП
«Центральний» Дніпропетровської
міської ради (а.с.7), а також, довідками з
КЖЕП «Центральний» Дніпропетровської
міської ради від 19.11.2013 року за № 911 та №
912. (а.с.5-6).

Разом з цим доказів поважних причин
відсутності відповідачів протягом
вказаного часу у зазначеній квартирі
суду не представлено. Суд зауважує, що
відповідачі не були позбавлені
можливості подати докази по справі як
особисто, так й через свого
представника або за допомогою
поштового зв'язку, оскільки вони
повідомлялись судом про розгляд
цивільної справи у встановленому
чинним процесуальним законом порядку.

Однак, до судового засідання
відповідачі не з'явилися, належних та
допустимих доказів щодо поважності
причин неявки суду не представив, не
надали жодного заперечення чи
пояснення по суті спору. Небажання
відповідачів надавати докази в
обґрунтування своїх заперечень проти
позову, зокрема з причини ухилення від
участі у судових засіданнях, надало
суду право обмежитися доказами,
наданими позивачем.

Враховуючи вимоги даної норми закону,
встановлені обставини справи, надані
позивачем докази, суд вважає, що доводи
позивача, є такими, що знайшли своє
підтвердження під час розгляду даної
цивільної справи по суті, внаслідок
чого позов в частині вимог про визнання
відповідачів такими, що втратили право
користування житловим приміщенням,
підлягає задоволенню.

Разом з цим, суд не знаходить підстав
для задоволення позову в частині
скасування реєстрації за місцем
мешкання вказаних відповідачів з
огляду на нижченаведене.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» зняття з
реєстрації місця проживання
здійснюється протягом семи днів на
підставі заяви особи, запиту органу
реєстрації за новим місцем проживання
особи, остаточного рішення суду (про
позбавлення права власності на житлове
приміщення або права користування
житловим приміщенням, визнання особи
безвісно відсутньою або померлою),
свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної
норми, зняття з реєстрації місця
проживання може бути здійснено на
підставі рішення суду виключно про: 1)
позбавлення права власності на житлове
приміщення; 2) позбавлення права
користування житловим приміщенням; 3)
визнання особи безвісно відсутньою; 4)
оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11
грудня 2003 року «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні» є спеціальним
нормативно-правовим актом, який
регулює правовідносини, пов'язані із
зняттям з реєстрації місця проживання,
вбачається, що положення ст. 7 цього
Закону підлягають застосуванню до усіх
правовідносин, виникнення, зміна чи
припинення яких пов'язані з юридичним
фактом зняття з реєстрації місця
проживання.

Тобто рішення суду про позбавлення
особи правом користування житловим
приміщенням, є самостійною підставою
для зняття уповноваженим органом з
реєстрації місця проживання фізичної
особи.

Разом з цим, відповідно до ст. ст. 3, 4 ЦПК
України кожна особа має право
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав, а суд, здійснюючи
правосуддя, захищає порушені права цих
осіб у спосіб, визначений законами
України. Враховуючи положення ст. ст. 3,
4, 11, 27, 31 ЦПК України право визначати
предмет і підставу позову та спосіб
захисту порушеного права належить
позивачеві.

Судом встановлено, а позивачем визнано,
що до Головного управління Державної
міграційної служби України у
Дніпропетровській області з приводу
зняття з реєстрації відповідачів
позивач не звертався, тому вимоги про
зняття такої особи з реєстрації, є
такими, що заявлені передчасно, без
належних на те підстав.

Окрім цього суд зауважує, що позивач не
є власником житлового приміщення, а
відтак не може ставити питання про
усунення перешкод в користуванні
власністю у вигляді вказаної квартири
та припинення сервітуту на таке майно
(ст. 405 ЦК України).

Відтак в задоволенні позову в частині
вимог про скасування реєстрації за
місцем мешкання відповідачів слід
відмови за безпідставністю таких
вимог.

Також, на підставі ст. 88 ЦПК України з
відповідачів - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 слід
стягнути на користь позивача
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог судові витрати, у
вигляді судового збору в розмірі 57
(п'ятдесят сім) грн. 35 коп. із кожного
відповідача окремо.

На підставі викладеного і керуючись ст.
ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 5, 6, 10, 27, 57-60, 130,
174, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи, що не заявляють самостійних
вимог на предмет спору - Головне
управління міграційної служби України
в Дніпропетровській області,
Комунальне житлово-експлуатаційне
підприємство «Центральний»
Дніпропетровської міської ради, Орган
опіки та піклування Ленінської
районної у м. Дніпропетровську ради,
про визнання осіб таких, що втратили
право користування житловим
приміщенням ат скасування реєстрації -
задовольнити частково.

2. Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4,
такими, що втратили право користування
житловим приміщенням, а саме квартирою
АДРЕСА_1.

3. В решті позову - відмовити.

4. Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог понесені таким
позивачем та документально
підтверджені судові витрати по справі
у вигляді судового збору у розмірі 57
(п'ятдесят сім) грн. 35 коп.

5. Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог понесені таким
позивачем та документально
підтверджені судові витрати по справі
у вигляді судового збору у розмірі 57
(п'ятдесят сім) грн. 35 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом 10-ти днів з дня отримання його
копії.

Позивач має право оскаржувати заочне
рішення до Апеляційного суду
Дніпропетровської області, шляхом
подачі в 10-ти денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги через Ленінський районний суд
м. Дніпропетровська.

Суддя :
Мовчан Д.В.