У х в а л а

іменем україни

19 листопада 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової
О.В., Кафідової О.В.,
Фаловської І.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання
права власності, за касаційною скаргою
ОСОБА_8 на рішення Рожнятівського
районного суду Івано-Франківської
області від 29 травня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Івано-Франківської
області від 08 липня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після
смерті його батька ОСОБА_9 відкрилася
спадщина на будинковолодіння по
АДРЕСА_1. Він як спадкоємець за
заповітом звернувся в Першу
Рожнятівську державну нотаріальну
контору Івано-Франківської області для
оформлення спадщини, однак йому
відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину через відсутність
правовстановлюючих документів на
спадкове майно. Просив визнати за ним
право власності на вказане
будинковолодіння.

Рішенням Рожнятівського районного
суду Івано-Франківської області від 29
травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Івано-Франківської області від 08 липня
2014 року, позов задоволено. Визнано за
ОСОБА_6 право власності на
будинковолодіння по
АДРЕСА_1, власником якого на день смерті
був ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
скасувати рішення місцевого та ухвалу
апеляційного судів, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та просить
ухвалити нове рішення, яким відмовити в
задоволенні позову.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з яким погодився і
апеляційний суд, виходив з того, що
ОСОБА_8 є спадкоємцем за законом після
смерті ОСОБА_9, однак останній заповів
все своє майно ОСОБА_6, а
тому наявні правові підстави для
визнання права власності в порядку
спадкування на спірне домоволодіння за
позивачем.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

За змістом статей 1216, 1218 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців). До складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_9, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, заповів усе своє майно
синові ОСОБА_6

Згідно листа нотаріуса про відмову у
вчиненні нотаріальної дії від
04 квітня 2014 року позивачу відмовлено у
видачі свідоцтва про право власності
на спадщину за заповітом з мотивів
відсутності документа про право
власності на спадкове майно.

Відповідно до статей 58, 59 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.
Сторони мають право обґрунтовувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до уваги докази,
які одержані з порушенням порядку,
встановленого законом. Обставини
справи, які за законом мають бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування.

Разом з тим, суди вказаних вимог не
врахували та помилково вважали, що
довідка виконавчого комітету
Дубівської сільської ради від 07 квітня
2014 року (а.с. 12) є належним
правовстановлюючим документом, що
посвідчує право власності померлого
ОСОБА_9 на спірне домоволодіння, а також
те, що вказане домоволодіння було його
особистою власністю.

Згідно з вимогами ст. 159 ЦПК України суд
під час розгляду справи повинен
безпосередньо дослідити докази у
справі.

Так, незважаючи на чітку позицію
процесуальних вимог щодо критеріїв
доказів та їх оцінки, суд першої
інстанції, як видно із змісту
відповідного рішення, обґрунтував своє
рішення, взявши до уваги пояснення
колишньої дружини спадкодавця, не
врахував те, що письмові пояснення
осіб, які не є стороною у справі не
можуть бути доказом, а ОСОБА_10 не була
стороною у справі та не викликалась в
судове засідання в якості свідка.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» у разі смерті
співвласника приватизованого будинку
(квартири) частки кожного із
співвласників у праві спільної
власності є рівними, якщо інше не було
встановлено договором між ними. Частка
померлого співвласника не може бути
змінена за рішенням суду. Для
оформлення права на спадщину закон не
вимагає рішення суду про визначення
частки спадкодавця. Розглядаючи спори,
пов'язані зі спадкуванням частки в
праві спільної сумісної власності,
необхідно звертати увагу на те, що
згідно зі ст. 368 ЦК України спільною
сумісною власністю є не лише майно,
набуте подружжям за час шлюбу, якщо
інше не встановлено договором або
законом, а й майно, набуте в результаті
спільної праці та за спільні грошові
кошти членів сім'ї, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Разом з тим, у порушення положень
статей 212 - 214 ЦПК України, поза увагою
судів залишено твердження відповідача,
що спірне домоволодіння є спільною
сумісною власністю подружжя.

Отже, суди обох інстанцій не з'ясували
всі обставини справи, не дослідили всі
докази та не надали їм належної оцінки,
не з'ясували, кому на праві власності
належить спірне домоволодіння та чи є
воно, і в якій частині, об'єктом права на
спадщину.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Рожнятівського районного суду
Івано-Франківської області від 29
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Івано-Франківської області від 08
липня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук Судді:
В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова
І.М. Фаловська