Провадження № 2/752/4141/14
РІШЕННЯ

Іменем України

заочне

24.10.2014 року Голосіївський суд м.
Києва

в складі головуючого судді
Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Фаренюк
А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
ОСОБА_1 до Публічного акціонерного
товариства "Легбанк" про стягнення
коштів ,-

встановив :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду
з позовом до відповідача ПАТ "Легбанк"
про стягнення коштів мотивуючи свої
вимоги тим , що відповідно до умов
договорів застави майнових прав №12-13
КЮ, №12-13 КЮ/1, № 12-13 КЮ/2, №12-13 КЮ/3 від
28.111.2013 р. позивач є майновим
поручителем ТОВ "Укртрімекс" за його
зобов"язаннями по кредитних договорах
№ 04-12-13 КЮ від 28.11.2013 року та № 04-07-13 ЮО
від 12.09.2013 року з ПАТ "Легбанк"
.Забезпеченням виступали грошові кошти
позивача ,що були розміщені на
вкладному ( депозитному ) рахунку в ПАт
"Легбанк" . Крім цього позивач є
засновником ТОВ " Укртрімекс № з
частковою в статуному фонді цього
Товариства в розмірі 70% .

Зважаючи на політико-економічні
обставини в країні за останні місяці
ТОВ «Укртрімекс» значно зменшив обєми
реалізації товарів, відповідно це
також і призвело до значного зменшення
доходів підприємства, а тому і до
значних труднощів по обслуговуванню
зазначених кредитів. Так, щомісячні
обовязкові платежі (відсотки) за
користування кредитами складали від 140
до 160 тис.грн. Все це в сукупності вело
ТОВ «Укртрімекс» до критичного
фінансового стану. В звязку з цим
позивачем як власником ТОВ
«Укртрімекс» і його керівництвом
(генеральним директором) були прийняті
рішення про внесення ПАТ «Легбанк»
пропозиції про дострокове припинення
зазначених кредитних договорів і
здійснення їх погашення за рахунок
майнових гарантій (грошових
коштів)позивача , що знаходяться на
вкладних рахунках Відповідача. 14
травня 2014 року ці пропозиції як від
імені ТОВ «Укртрімекс» так і особиста
згода позивача на проведення
погашення цих зобовязань за рахунок
моїх коштів були направлені
Відповідачу. В подальшому Відповідачу
ще неодноразово направлялись
нагадування і вимоги щодо найшвидшого
проведення списання коштів позивача в
рахунок погашення зобовязань ТОВ
«Укртрімекс», тим самим не створюючи
штучно умов для подальшого збільшення
розміру платежів ТОВ «Укртрімекс» у
вигляді штрафів, пені і збільшених
відсотків за прострочення ним своїх
платежів за умовами зазначених
кредитних договорів.

06 червня 2014 року Відповідач
вручив позивачу і ТОВ «Укртрімекс»
вимоги № 04/01-749 та № 04/01-750 вимоги про
дострокове повернення кредитів і
сплати відсотків в загальній сумі 148 938,
82 грн., що були нараховані за поточний
період (за травень місяць 2014 р.)

Однак, Відповідач не списав з
особистих рахунків позивача грошові
кошти , що були майновим забезпеченням
згідно з договорами застави , в рахунок
погашення як основного боргу так і
нарахованих ТОВ «Укртрімекс»
відсотків, пені і штрафних санкцій за
несвоєчасне повернення кредиту і
сплату поточних платежів за умовами
кредитних договорів.

Що на думку позивача є порушенням
його прав , та в свою чергу вимусило
його звернутися до суду з вказаним
позовом .

В судовому засіданні позивач
змінив свої позовні вимоги та просив
суд постановити рішення , яким стягнути
з Відповідача на користь позивача
належні йому грошові кошти, розміщені в
банківській установі Відповідача :- 51
855, 62 грн. розміщених на картковому
рахунку НОМЕР_3 карта № НОМЕР_1; 10 318, 34
доларів США розміщених на поточному
рахунку № НОМЕР_2 та зобов'язати
Відповідача видати їх позивачу на
умовах і в порядку, визначеному чинним
законодавством.

Представник відповідача до суду
не з"явився , судом про дату судового
розгляду повідомлений належним чином
та у встановлений законом порядок .
Причина його неявки суду невідома.

На підставі наявних в справі
доказах суд ухвадив провести заочний
розгляд справи .

Вислухавши пояснення позивача ,
дослідивши матеріали справи судовм
встановлено наступне .

відповідно до умов договорів
застави майнових прав №12-13 КЮ, №12-13 КЮ/1,
№ 12-13 КЮ/2, №12-13 КЮ/3 від 28.111.2013 р. позивач
є майновим поручителем ТОВ
"Укртрімекс" за його зобов"язаннями по
кредитних договорах № 04-12-13 КЮ від
28.11.2013 року та № 04-07-13 ЮО від 12.09.2013 року з
ПАТ "Легбанк" .Забезпеченням виступали
грошові кошти позивача ,що були
розміщені на вкладному ( депозитному )
рахунку в ПАт "Легбанк" . Крім цього
позивач є засновником ТОВ " Укртрімекс
№ з частковою в статуному фонді цього
Товариства в розмірі 70% .

Зважаючи на політико-економічні
обставини в країні за останні місяці
ТОВ «Укртрімекс» значно зменшив обєми
реалізації товарів, відповідно це
також і призвело до значного зменшення
доходів підприємства, а тому і до
значних труднощів по обслуговуванню
зазначених кредитів. Так, щомісячні
обовязкові платежі (відсотки) за
користування кредитами складали від 140
до 160 тис.грн. Все це в сукупності вело
ТОВ «Укртрімекс» до критичного
фінансового стану. В звязку з цим
позивачем як власником ТОВ
«Укртрімекс» і його керівництвом
(генеральним директором) були прийняті
рішення про внесення ПАТ «Легбанк»
пропозиції про дострокове припинення
зазначених кредитних договорів і
здійснення їх погашення за рахунок
майнових гарантій (грошових
коштів)позивача, що знаходяться на
вкладних рахунках Відповідача. 14
травня 2014 року ці пропозиції як від
імені ТОВ «Укртрімекс» так і особиста
згода позивача на проведення
погашення цих зобовязань за рахунок
моїх коштів були направлені
Відповідачу. В подальшому Відповідачу
ще неодноразово направлялись
нагадування і вимоги щодо найшвидшого
проведення списання коштів позивача в
рахунок погашення зобовязань ТОВ
«Укртрімекс», тим самим не створюючи
штучно умов для подальшого збільшення
розміру платежів ТОВ «Укртрімекс» у
вигляді штрафів, пені і збільшених
відсотків за прострочення ним своїх
платежів за умовами зазначених
кредитних договорів.

06 червня 2014 року Відповідач
вручив позивачу і ТОВ «Укртрімекс»
вимоги № 04/01-749 та № 04/01-750 вимоги про
дострокове повернення кредитів і
сплати відсотків в загальній сумі 148
938, 82 грн., що були нараховані за
поточний період (за травень місяць 2014
р.)

Однак, Відповідач не списав з
особистих рахунків позивача грошові
кошти , що були майновим забезпеченням
згідно з договорами застави , в рахунок
погашення як основного боргу так і
нарахованих ТОВ «Укртрімекс»
відсотків, пені і штрафних санкцій за
несвоєчасне повернення кредиту і
сплату поточних платежів за умовами
кредитних договорів.

Статтею 3 ЦКУ визначені загальні
засади цивільного законодавства, що
полягають в справедливості,
добросовісністності та розумності дій
усих учасників цивільних
правовідносин.

Позивач, ОСОБА_1 є стороною в договірних
правовідносинах між Кредитором - ПАТ
«Легбанк» та Боржником - ТОВ
«Укртрімекс» як майновий поручитель
останнього, тобто виступає на стороні
Боржника , у відповідності до вимог ст.
510 ЦКУ.

Діючи добросовісно відповідно до умов
договірних зобовязань позивач дав
згоду і взяв на себе обовязок погасити
борг ТОВ «Укртрімекс» перед
Відповідачем (ПАТ «Легбанк»), а він
відповідно був зобовязаний прийняти
від позивача виконання цього
зобовязання (ст.ст. 510, 527, 528 ЦКУ). Однак,
Відповідач не приймає від позивача
виконання цього зобовязання і тим
самим допускає прострочення свого
зобовязання прийняти належне по
договору. Крім того, Відповідач,
допускаючи вказане прострочення також
спричиняє позивачу збитки у вигляді
безпідставного нарахування ним
підвищених відсотків по кредитним
зобовязанням ТОВ «Укртрімекс»,
нарахування йому пені і штрафів, котрі
він (Відповідач) намірений стягнути з
позивача за рахунок його майнового
забезпечення.

14 серпня та 20 серпня 2014 року
Відповідач прийняв від позивача в
рахунок погашення боргових зобов'язань
ТОВ «Укртрімекс» по його зобовязанням
по кредитним договорам №04-12-13 КЮ від
28.11.2013 р. (з додатковими угодами) та №
04-07-13 ОЮ від 12.09.2013 р. (з додатковими
угодами) 7 304 375 грн.. шляхом продажу за
згодою позивача 615 535 доларів США, що
були розміщені позивачем на строкових
рахунках банківського вкладу за №№
НОМЕР_4 НОМЕР_5; НОМЕР_6; НОМЕР_7, та
направлення виручених від їх продажу
грошових коштів в національній валюті
на виконання позивачем своїх
зобов'язань як майнового поручителя. В
результаті здійснених банківських
операцій на рахунках позивача у
Відповідача станом на 27 серпня 2014 року
залишок власних, нічим не обтяжених,
коштів складає - в гривні 55 000, 00 грн. на
картковому рахунку НОМЕР_3 карта №
НОМЕР_1, та 10 318, 34 доларів США на
поточному рахунку № НОМЕР_2.

Декілька разів починаючи з 02 по 16
вересня 2014 року позивач отримав в
банківській касі Відповідача залишок
належних йому грошових коштів в сумі
3116,38 грн, а у отримані валютних коштів
позивачу було повністю відмовлено,
навіть з тими обмеженнями і в розмірах
встановлених Національним банком
України. На усні звернення позивача
стосовно причин невидачі йому коштів
ніхто із банківських працівників
відповіді не надав. 17 та 29 вересня 2014
рокупозивач в письмовому вигляді
направив Відповідачу вимоги про видачу
належних йому грошових коштів. Станом
на 30 вересня 2014 року а ні самих грошових
коштів, а ні відповіді з посиланнями на
причини невидачі грошей, позивач не
отримав. Таким чином, залишок належних
позивачу грошових коштів розміщених в
банківській установі Відповідача і
котрі позивач не може отримати з вини
Відповідача станом на 30 вересня
складає - в гривні 51 855, 62 грн. на
картковому рахунку НОМЕР_3 карта №
НОМЕР_1, та 10 318, 34 доларів США на
поточному рахунку № НОМЕР_2.

В судовому засіданні встановлено
, що такі дії відповідача є незаконні і
як такі, що порушують майнові права та
завдають позивачу матеріальної шкоди.

Стаття 8 Конституції України визначає,
що в Україні визнається і діє принцип
верховенства права. Конституція
України має найвищу юридичну силу.
Закони та інші нормативно-правові акти
приймаються на основі Конституції
України і повинні відповідати їй.
Правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.» Органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України (ст. 19 Конституції). За
аналогією і юридичною логікою, духом і
змістом цієї правової норми випливає
обов'язок діяти подібним чином
стосується не лише органи державної
влади і їх посадових осіб, а і усіх
учасників правових відносин в державі.

Стаття 41 Конституції вказує , що кожен
має право володіти, користуватися і
розпоряджатися своєю власністю …
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.».
Таким чином, діяльність усих учасників
цивільних правовідносин мають
ґрунтуватись виключно на нормах закону
та нормативно-правових актів,
прийнятих та зареєстрованих у
відповідності з установленим порядком.

Згідно вимог ст..117 Конституції
визначено , що нормативно-правові акти
Кабінету Міністрів України,
міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади підлягають
реєстрації в порядку, встановленому
законом.» Питання державної реєстрації
органами юстиції нормативно-правових
актів вирішується на рівні підзаконних
нормативно-правових актів (Указ
Президента від 3 жовтня 1992 року № 493 "Про
державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади",
Положення про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади,
затверджене постановою Кабінету
Міністрів від 28 грудня 1992 року № 731, та
окремими нормативно-правовими актами
Міністерства юстиції України. Коло
суб'єктів нормотворення, акти яких
підлягають державній реєстрації,
визначено нормативно-правовими актами
різної юридичної сили. Так, зокрема,
законодавчими актами до цих суб'єктів
нормотворення віднесено також і
Національний банк України, що
відповідно зобов'язує його також
дотримуватись встановленого порядку
прийняття і реєстрації підзаконних
нормативно-правових актів що
поширюються на невизначене коло осіб,
учасників цивільних правовідносин.

Станом на 26 вересня 2014 року відсутні
будь які закони або інші правові норми
НБУ та інших державних установ, що
внесені в Єдиний державний реєстр
нормативно-правових актів МЮ України,
які б повністю забороняли видачу
вкладникам належних їм грошових
коштів.

Відповідач порушив майнові права
позивача , захищені Конституцією
України, Цивільним кодексом України
(ст.ст. 316-321), іншими законами і
нормативними актами, договірні
зобов'язання як банківської установи
здійснювати касово-розрахункові
операції на вимогу своїх клієнтів.

За наведеного вище вимоги позову
є обгрунтованими та такми , що
підлягають задоволенню в повному
обсязі .

Керуючись ст.ст.212-215,226 ЦПК України
, суд,-

вирішив :

Позов ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства "Легбанк" про
стягнення коштів задовольнити .

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Легбанк" ( , МФО 300056, м. Київ , вул.
Жилянська , 27 ) на користь ОСОБА_1 51855,62
грн. ( п"ятдесят одна тисяча вісімсот
п"ятдесят п"ять гривень 62 коп. ) , які
розміщені на картковому рахунку №
НОМЕР_3 карта № НОМЕР_1.

Стягнути з Публічного
акціонерного товариства "Легбанк" ( , МФО 300056, м. Київ , вул.
Жилянська , 27 ) на користь ОСОБА_1 - 10318,34
дол.США ( десять тисяч триста
вісімнадцять тисяч дол.США 34 центи ) ,
розміщених на поточному рахунку
НОМЕР_2.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення . Особи , які брали
участь у справі , але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення , можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення .

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційного скарги , якщо
апеляційну скаргу не було подано . У
разі подання апеляційної скарги
рішення , якщо його не скасовано ,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом .

Заочне рішення може бути
переглянуте судом ,який його ухвалив за
письмовою заявою відповідача по справі
.

Суддя :