Номер провадження № 22-ц/785/3068/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Сватаненка В.І.

суддів - Артеменка І.А.,

- Суворова В.О.,

за участю секретаря - Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3
на рішення Київського районного суду м.
Одеси від 24 січня 2014 року у цивільній
справі за позовом Комунальної установи
«Міський спеціалізований будинок
дитини № 1» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті
особи: Київська районна адміністрація
Одеської міської ради, Прокуратура
Київського району м. Одеси - «Про
позбавлення батьківських прав та
стягнення аліментів», -

ВСТАНОВИЛА:

15.10.2013 року КУ «Міський спеціалізований
будинок дитини № 1» звернулась до суду
із зазначеним позовом, по якому просила
позбавити відповідачів батьківських
прав у відношенні малолітнього сина
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також стягнути
щомісячно з кожного відповідача на
користь дитини аліменти у розмірі ?
частини від заробітку, але не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, встановленого на
день стягнення, до досягнення
повноліття дитиною.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач
посилався на те, що малолітній ОСОБА_5
знаходиться у дитячому закладі, куди
був направлений на підставі
розпорядження КРА ОМР від 02.07.2012 року,
як дитину, що залишилась без
батьківського піклування, та з цього
часу відповідачі дитину не відвідують,
не цікавляться її долею та станом
здоров'я, не допомагають матеріально.

Представник позивача позов підтримав,
просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у попередньому
судовому засіданні позовні вимоги
визнала, написала заяву, відповідно до
якої просила справу розгляду за її
відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав,
заперечував проти його задоволення,
постилаючись на те, що він не є
біологічним батьком ОСОБА_5

Представник КРА ОМР до суду не з*явився,
надавши заяву, відповідно до якої
висновок про доцільність позбавлення
батьківських прав підтримала та
просила справу розглянути за її
відсутності.

Представник Прокуратури Київського
району м. Одеси вважав позов
обґрунтованим.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 24.01.2014 року позов задоволений,
позбавлено ОСОБА_3, ОСОБА_4
батьківських прав відносно
малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
стягнуто с ОСОБА_3, ОСОБА_4 аліменти на
утримання малолітнього ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з кожного у розмірі по ?
частині з усіх видів заробітку, але не
менше 30 % від прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, починаючи з
15.10.2013 року по 08.04.2030 року; вирішено
питання про стягнення судового збору.

03.02.2014 року ОСОБА_3 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення суду, по якій
просить змінити рішення районного суду
в частині позбавлення його
батьківських прав відносно
малолітньої дитини та стягнення з
нього аліментів, в цій частині ухвалити
рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення районним судом норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених вимог, заявлених в
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлені наступні фактичні
обставини у справі.

На підставі розпорядження Київської
районної адміністрації Одеської
міської ради від 02.07.2012 року за № 499,
малолітній ОСОБА_5 був влаштований до
дитячого державного закладу на повне
державне забезпечення, у зв'язку з тим,
що батьки дитини ОСОБА_4 та ОСОБА_3
відмовились забрати сина з пологового
будинку, про що був складений
відповідний акт, та підписані
відповідні заяви.

Батьки малолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_4 та
ОСОБА_3, вихованням дитини не
займаються, не цікавляться його долею і
станом здоров'я, не допомагають
матеріально.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду
України від 30.03.2007 року за № 3 «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення та про позбавлена
поновлення батьківських прав» -
ухилення батьків від виконання своїх
обов'язків має місце коли вони не
піклуються про фізичний і духовний
розвиток дітей, їх навчання, підготовку
до самостійного життя, зокрема: не
забезпечують необхідного харчування,
медичного догляду, лікування дитини,
не спілкуються з дитиною необхідному
для її нормального усвідомлення, не
надають дитині доступу до культурних
та інших цінностей, не сприяють
засвоєнню нею загальновизнаних норм
моралі, не виявляють інтересу до її
внутрішнього світу. Не можна позбавити
батьківських прав особу, яка не виконує
своїх батьківських обов'язків з
незалежних від неї причин.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком районного
суду, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 навмисно
ухиляються від виконання своїх
батьківських обов'язків відносно
малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх дітей до
досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України
особа, позбавлена батьківських прав, не
звільняється від обов'язку щодо
утримання дитини.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами на
власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підтвердження своїх вимог і
заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України
належними є докази, що містять
інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України
передбачено, що суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності.

З матеріалів цивільної справи
вбачається, що позивачем по справі були
надані належні допустимі письмові
докази на підтвердження доводів та
позовних вимог.

Право на захист є складовою частиною
самого суб'єктивного права поряд із
правом на власні дії, а також правом
вимагати певної поведінки від
зобов'язаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту,
якщо він не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Колегія суддів вважає, що районний суд,
давши оцінку поясненням сторін по
справі та на підставі сукупності
зібраних по справі доказів, прийшов до
правильного обґрунтованого висновку,
що твердження позивача є доведеними та
підтвердженими, у зв'язку з чим
підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції
відповідають вимогам норм права, на які
посилається суд під час розгляду
справи і фактичним обставинам по
справі, а також підтверджується
зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції,
з'ясувавши обставини справи та давши
належну оцінку зібраним доказам,
дійшов до обґрунтованих висновків про
наявність правових підстав для
задоволення позову.

Колегією суддів не прийняті до уваги
твердження апелянта про те, що він не є
біологічним батьком дитини, так як шлюб
з ОСОБА_4 розірваний рішенням суду від
06.03.2009 року.

При цьому колегія суддів зазначає, що
рішення суду від 06.03.2009 року
зареєстровано у відділі РАГС та
свідоцтво про розірвання шлюбу
отримано ОСОБА_3 тільки 23.01.2014 року, тому
на час вчинення актового запису про
народження ОСОБА_5, його батьками
правомірно вказані ОСОБА_3та ОСОБА_4
Даний актовий запис у встановленому
законом порядку ніким не оспорений,
відомості про батьківство ОСОБА_3
відносно ОСОБА_5 не виключені, тому
наведені доводи апелянта слід вважати
безпідставними.

Апеляційна скарга не містить доводів,
які мають бути підставами для
скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є
неспроможними, висновків суду не
спростовують і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом норм матеріального права чи
порушення процесуального права, яке
призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
є правильним по суті, відповідає
вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України,
підстави для його скасування та
ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Одеси від 24 січня 2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області
В.І. Сватаненко

І.А. Артеменко

В.О. Суворов

12.03.2014 року
м. Одеса