Справа № 629/3973/14-ц
Номер провадження 2/629/1239/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року Лозівський
міськрайонний суд Харківської області
в складі: головуючого-судді Смірнової
Н.А., за участю секретаря Кремінь М.О.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Лозова,
Харківської області цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3,
третьої особи Лозівського районного
відділу Головного управління
державної міграційної служби України в
Харківській області про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням в зв'язку з
відсутністю в ньому понад один рік, та
зняття з реєстрації за місцем
проживання та по зустрічному позову
ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про поновлення
порушеного права користування
житловим приміщенням та вселення, -

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом
ОСОБА_3, третьої особи Лозівського
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
про визнання особи такою, що втратила
право користування жилим приміщенням,
посилаючись на те, що їм на праві
сумісної власності належить квартира,
розташована за адресою: АДРЕСА_1, в якій
зареєстровані позивачі та відповідач
по справі. Відповідач по справі з
моменту реєстрації в квартирі в ній не
проживає, комунальні послуги не
сплачує, не несе інших витрат по
утриманню квартири та не приймає
участі у спільному побуті. В зв'язку з
чим просять визнати відповідача по
справі такою, що втратила право
користування жилим приміщенням, а саме
спірною квартирою.

15 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1,
ОСОБА_2 про поновлення порушеного права
на користування житловим приміщенням
та вселення, в якому просить поновити
їй порушене право користування
житловим приміщенням, квартирою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1,
вселивши її у спірну квартиру,
посилаючись на те, що відповідач вигнав
її з квартири, забравши ключі від неї.
Вона на даний час є студенткою денного
відділення університету, а тому
змушена проживати в м. Харкові, іншого
житла не має, крім спірної квартири.

27 жовтня 2014 року позивачі по первісному
позову уточнили свої позовні вимоги та
просили визнати відповідача по справі
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням, а саме квартирою,
розташованою за адресою: АДРЕСА_1,
посилаючись на те, що відповідач та по
зустрічному позову позивач з моменту
реєстрації в спірній квартирі не
проживає, комунальні послуги не
сплачує, не несе інших витрат по
утриманню квартири та не приймає
участі у спільному побуті, оскільки
починаючи з 2007 року по теперішній час
мешкає в м. Харкові. Також зазначили, що
після розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 донька за власним бажанням
залишилася проживати разом з матір'ю,
яка на даний час мешкає в м. Харкові.
Відповідач по справі була тільки
зареєстрована в спірній квартирі, але
ніколи туди не вселялася, не проживала
та претензій на житло не заявляла.

Позивач та по зустрічному позову
відповідач ОСОБА_1, який діє як в своїх
інтересах так і в інтересах позивача
ОСОБА_2, в судовому засіданні наполягав
на задоволенні уточнених позовних та
просив їх задовольнити в повному
обсязі. Зустрічні позовні вимоги не
визнав та вважав їх необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню, оскільки ні дружина, ні
донька жодного дня не проживали в
спірній квартирі, хоча дитина була
зареєстрована в ній з 16 червня 2007 року,
так як ОСОБА_4 продала належну їй
квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2, де вони були зареєстровані.
Після реєстрації в спірній квартирі
дитина проживала у своїх бабусі та
дідуся за адресою: АДРЕСА_3, де у неї
була своя кімната. В червні 2007 року вони
забрали дитину в м. Харків, де
орендували житло. Там вона мешкає і на
даний час. Тобто, відповідач та по
зустрічному позову позивач ніколи, а
саме з моменту реєстрації та по
теперішній час не мешкала в спірній
квартирі. Тому вважає, що права
відповідача та по зустрічному позову
позивача ніяким чином не були порушені,
в зв'язку з чим її зустрічна позовна
заява не підлягає задоволенню.

Представник відповідача та по
зустрічному позову представник
позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні
наполягала на задоволенні зустрічної
позовної заяви, уточнений первісний
позов не визнала повністю з тих
підстав, що дитини прописана за місцем
проживання батька і є його донькою.
Тому вважає, що порушене право на житло
її онуки полягає в тому, що її примусово
виписують зі спірної квартири,
пояснивши при цьому, що дійсно ОСОБА_3 з
моменту реєстрації в спірній квартирі
ніколи не мешкала, її особистих речей в
квартирі ніколи не було, так як вона
спочатку мешкала з ними, а потім її
батьки забрали до м. Харкова, де онука
мешкає і на даний час. Після розірвання
шлюбу онука бажала, щоб батьки
помирилися, але залишилася мешкати
разом з матір'ю.

Позивач та по зустрічному позову
відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
не з'явилася, але раніше надавала суду
заяву в якій просила розглянути справу
за її відсутності в зв'язку з виїздом за
межі м. Лозова, Харківської області. На
задоволенні позовних вимог наполягає в
повному обсязі.

Відповідач та по зустрічному позову
позивач ОСОБА_3 в судове засідання не
з'явилася, про час та місце розгляду
справи повідомлялася своєчасно та
належним чином, причину неявки суду не
повідомила.

Представник третьої особи Лозівського
районного відділу Головного
управління державної міграційної
служби України в Харківській області в
судове засідання не з'явився, про час та
місце розгляду справи повідомлявся
своєчасно та належним чином, причину
неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи,
перевіривши докази, представлені
сторонами на виконання вимог ст.ст. 10, 60
ЦПК України і які вони вважають
достатніми для обґрунтування і
заперечення заявлених вимог,
з'ясувавши фактичні обставини справи,
суд приходить до висновку, що уточнені
позовні вимоги підлягають задоволенню,
а зустрічний позов не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що
завданням цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право на захист
своїх порушених, невизнаних або
оспорюваних цивільних прав, свобод чи
інтересів, у тому числі й у судовому
порядку.

Способами захисту цивільних прав та
інтересів, можуть зокрема бути:
припинення дії, яка порушує право;
відновлення становища, яке існувало до
порушення та інші.

Судом встановлено, підтверджено
наявними у справі доказами, що позивач
зареєстрований та проживає за адресою:
АДРЕСА_1. Підставою для його проживання
за вищевказаною адресою є свідоцтво
про право власності на житло, видане
Лозівським ковальсько-механічним
заводом 26 січня 1994 року. Згідно якого
йому та ОСОБА_2 на праві приватної
спільної сумісної власності належить
дана квартира.

16 липня 2005 року в відділі реєстрації
актів цивільного стану по місту Лозова
Лозівського міськрайонного управління
юстиції Харківської області був
зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4.

З моменту реєстрації шлюбу та по
серпень 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4
постійно мешкали в м. Харкові, але до 2007
року не мали належних житлових умов для
достатнього утримання доньки, тому
ОСОБА_3 постійно мешкала разом зі своєю
бабусею та дідусем за адресою: АДРЕСА_3,
при цьому вона була зареєстрована
разом зі своєю матір'ю за адресою:
АДРЕСА_2.

В червні 2007 року ОСОБА_4 продала належну
їй квартиру, розташовану за адресою:
АДРЕСА_2, де вона була зареєстрована
разом з дочкою.

Тому 16 червня 2007 року відповідач та по
зустрічному позову позивач ОСОБА_3 була
зареєстрована за місцем реєстрації
позивача ОСОБА_1, як одного з батьків,
тобто за адресою: АДРЕСА_1, але фактично
залишилась мешкати в квартирі своїх
дідуся та бабусі за адресою: АДРЕСА_3.

26 червня 2007 року ОСОБА_1 разом з
дружиною забрали доньку до себе в м.
Харків та ОСОБА_3 була зарахована на
навчання до Харківського
навчально-виховального комплексу № 45
«Академічна гімназія» (м. Харків), що
підтверджується довідкою даного
учбового закладу № 59 від 24.02.2012 року,
який вона закінчила в червні 2013 року.

Тобто увесь період навчання відповідач
та по зустрічному позову позивач
фактично проживала разом зі своїми
батьками в орендованих квартирах м.
Харкова: з червня 2007 року по серпень 2009
року за адресою: АДРЕСА_4, а починаючи з
серпня 2009 року та по теперішній час за
адресою: АДРЕСА_5.

05 березня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 було розірвано на підставі
рішення Лозівського міськрайонного
суду Харківської області. При розгляді
даної справи місце проживання дитини
ОСОБА_3 було визначено з її матір'ю.

У відповідності до ст. 160 Сімейного
кодексу України відносини, пов'язані з
місцем проживання дитини, котра
досягла 10 років, визначаються за
спільною згодою батьків і самої дитини.

У тому разі, коли неповнолітня дитина
вибуває разом з один із батьків на інше
місце проживання, право користування
житловим приміщенням, у якому вона
проживала або була зареєстрована,
разом з другим із батьків, за нею не
зберігається.

Так, ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України
передбачає, що в разі, якщо батьки
проживають окремо, місце проживання
дитини, яка досягла 14 років,
визначається самою дитиною.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач та по зустрічному позову
відповідач обрала своє місце
проживання - разом з матір'ю, за адресою:
АДРЕСА_5.

Тобто, ОСОБА_3 з моменту її реєстрації в
спірній квартирі не проживає, вибула на
інше постійне місце проживання, де і
мешкає по теперішній час.

На протязі всього часу реєстрації в
спірній квартирі, відповідач та по
зустрічному позову позивач претензій
на житло не мала, не зверталася з цього
приводу до правоохоронних органів. Всі
обов'язки зв'язані з договором найма
житлового майна виконують позивачі по
справі.

ОСОБА_3 в даному разі своїм
протиправним поводженням створює
перешкоди, що заважають нормальному
здійсненню права власності, а саме
неможливість оформлення субсидії по
оплаті комунальних послуг та
нарахування комунальних послуг, якими
позивачі не користуються, але повинні
сплачувати з вини відповідача, тощо.

Неодноразові, як усні так і письмові
вимоги позивачів за первісним позовом
щодо зняття з реєстрації ОСОБА_3
ігнорує.

Позивачі та по зустрічному позову
відповідачі ніяких перешкод у
здійсненні права користування жилим
приміщенням відповідачу ОСОБА_3 не
чинили, за захистом порушеного права на
проживання відповідач та по
зустрічному позову позивач не
зверталася, особистих речей, майна, яке
належить відповідачу в квартирі не має.

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого
протоколу до Конвенції про захист прав
людини і основоположних свобод, до якої
Україна приєдналася 17.07.1997 року,
відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997
року «Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції»,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право на безперешкодне користування
своїм майном та закріплює право
власника володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України).

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень права, хоч
би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Відповідно до ст. 405 ЦК України особа
втрачає право на користування житлом, у
разі відсутності без поважних причин
понад один рік, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідач та по зустрічному позову
позивач вибула на інше постійне місце
проживання, не проживає більш ніж один
рік, отже з цього моменту вона втратила
право користування жилим приміщенням.

Як вбачається з пояснень свідків
ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
вбачається той факт, що дійсно
відповідач та по зустрічному позову
позивач ніколи не проживала за адресою:
АДРЕСА_1, її інколи бачили, коли вона
приходила в гості до бабусі та дідуся,
але останнім часом, років 3-4 назад
ОСОБА_1 розлучився з ОСОБА_4 і з цього
часу в вищевказаній квартирі проживає
лише позивач ОСОБА_1.

З урахуванням наведеного, у суду не має
підстав ставити під сумнів
достовірність і правдивість фактів,
повідомлених свідками. Даних про їх
заінтересованість в результаті
розгляду справи відсутні, їх пояснення
об'єктивно підтверджуються і не
суперечать іншим зібраним у справі
доказам.

За таких обставин суд вважає, що
уточнені позовні вимоги позивачів
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають
задоволенню.

Що стосується зустрічної позовної
заяви ОСОБА_3 про поновлення порушеного
права користування житловим
приміщенням та вселення, то суд вважає
за необхідне відмовити в її
задоволенні з наступних підстав.

У відповідності до ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Як свідчать матеріали справи, а також
твердження представника відповідача
та по зустрічному позову позивача, нею
не обґрунтовано та не надано жодних
доказів, які б вказували на правові
підстави для задоволення зустрічних
позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції
України кожний має право володіти,
користуватись і розпоряджатись своєю
власністю.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Частина 1 ст. 321 ЦК України передбачає,
що право власності є непорушним. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання. Кожна
особа має право на захист свого
інтересу, який не суперечить загальним
засадам цивільного законодавства.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Відповідачем та по зустрічному позову
позивачем та її представником не
вказано, підстав позову, а саме - які
саме права ОСОБА_3 були порушені в
зв'язку із чим.

В даному випадку ОСОБА_3 сама обрала
своє місце проживання - разом з матір'ю,
за адресою: АДРЕСА_5.

Відповідач та по зустрічному позову
позивач та її представник не довели тих
обставин на які посилаються як на
підставу позовних вимог, не надали
докази в обґрунтування позовних
вимог, не спростували тих обставин на
які посилаються позивачі та по
зустрічному позову відповідачі в
обґрунтування своїх пояснень та
заперечень, що є його обов'язком
відповідно до засад змагальності
процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому
суд створив всі умови для змагального
процесу, роз'яснював представнику
відповідача та по зустрічному позову
позивача її права та обов'язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх
сукупності, дійшов висновку про
необґрунтованість та недоведеність
вимог відповідача та по зустрічному
позову позивача, а тому вважає в
задоволенні зустрічних позовних вимог
необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218ЦПК
України, ст. 13, 19, 32, 41 Конституції
України, ст.ст. 15, 16, 321, 328, 405 ЦК України,
ст.ст. 71, 167 ЖК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженку
м. Лозова, Харківської області такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням, квартирою, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язати Лозівський районний відділ
Головного управління державної
міграційної служби України в
Харківській області зняти з реєстрації
ОСОБА_3, зареєстровану в квартирі, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про
поновлення порушеного права
користування житловим приміщенням та
вселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Харківської області через
Лозівський міськрайонний суд
Харківської області шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
Н.А. Смірнова