АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/791/2929/14
інстанції Єйбог І.М. Категорія: 53
Доповідач: Цуканова І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

2014 року листопада місяця « 24» дня
колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Цуканової
І.В.Суддів:Склярської І.В., Вейтас
І.В.при секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Херсоні
цивільну справу за апеляційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-Капітал» на
рішення Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від « 26»
серпня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_5 до товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-Капітал» про
стягнення заробітної плати, середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні та відшкодування
моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

11.06.2014р. ОСОБА_5 звернувся до суду із
позовом до ТОВ «Агро-Капітал», в якому
просив стягнути 5704,17 грн. - суму
заробітної плати; 2529,90 грн. - суму
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, суму
моральної шкоди в розмірі 3000,00 грн. та
витрати на надання юридичної допомоги
в розмірі 400,00 грн. В обґрунтування
своїх вимог зазначив, що з 27.12.2013 року
перебував у трудових правовідносинах з
відповідачем ТОВ «Агро-Капітал» та
обіймав посаду електрика. На підставі
ст. 38 КЗпП України 19.05.2014 року був
звільнений з посади. Після звільнення у
відповідача виникла заборгованість
перед позивачем зі сплати заробітної
плати. На виконання вимог ст. 116 КЗпП
України суму заборгованості
відповідач не сплатив. Оскільки
заборгованість виникла з вини
відповідача, просив суд виплатити
позивачу його середній заробіток за
час затримки в період з 19.05.2014р. Також
вважав, що незаконними діями
відповідача йому була заподіяна
моральна шкода, яка полягає в тому, що
він, не отримавши зароблені кошти, був
позбавлений можливості купувати
продукти харчування, одяг та інші речі
необхідності, що потребувало
додаткових зусиль для організації
життя. Крім того, просив стягнути з
відповідача витрати на надання
юридичної допомоги в сумі 400 грн.

Рішенням Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від 26.08.2014р.
позов задоволено частково. Стягнуто з
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Агро-Капітал» (далі
ТОВ) на користь ОСОБА_5 невиплачену
заробітну плату в розмірі 4270,23 грн.,
середній заробіток за час затримки
розрахунку з 20.05.2014р. по 26.08.2014р. включно
в розмірі 4576,6 грн., моральну шкоду в
розмірі 1000 грн., витрати на надання
юридичної допомоги - 400 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовити. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі з урахуванням
уточнень ТОВ просило рішення суду
скасувати в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні,
відшкодування моральної шкоди,
стягнення витрат на правову допомогу.
При цьому апелянт посилався на
порушення судом норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
зокрема, апелянт визнав факт затримки
розрахунку при звільненні зі своєї
вини 20 та 21 травня 2014 року.

В іншій частині рішення суду ніким не
оскаржується.

Заслухавши доповідача, позивача,
представника ТОВ, свідків ОСОБА_6 та
ОСОБА_7, допитаних за клопотанням
апелянта, перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що скарга
підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 працював в ТОВ електриком з
27.12.2013р., звільнений наказом №120-к від
19.05.2014р. з 19.05.2014р. за власним бажанням за
ст. 38 КЗпП України, в день звільнення
працював.

Судом встановлено, що розрахунок з
позивачем по заробітній платі не
проведено, розмір заборгованості
складає 4270,23 грн.

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України
передбачено, що при звільненні
працівника виплати всіх сум, що
належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення.

В силу ст. 117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Виходячи з недоведеності відповідачем
відсутності вини в несвоєчасному
розрахунку з позивачем, суд визнав час
просрочки такого розрахунку з 20.05.2014р.
по день ухвалення рішення.

При цьому суд не прийняв до уваги акт
сторін від 11.08.2014р., в якому зазначено
про відмову ОСОБА_5 від отримання
заборгованості із заробітної плати
/а.с. 45/. При розрахунку середньоденного
заробітку згідно Порядку обчислення
середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995р.,
судом прийнято до уваги заробітну
плату за березень-квітень 2014р., яка
належала до виплати, тобто після
відрахування податків та інших
обов'язкових платежів.

Проте, з таким висновком суду повністю
погодитися неможливо, оскільки
висновки суду щодо періоду затримки
розрахунку при звільненні не
відповідають обставинам справи, а
висновки щодо розміру середнього
заробітку не ґрунтуються на нормах
права.

Так, суд не прийняв до уваги акт від
11.08.2014р., складений в приміщенні суду,
пославшись на те, що зарплата має
сплачуватися за місцем роботи, але не
врахував, що позивач відмовився
отримати заборгованість із заробітної
плати, що він підтвердив під час
апеляційного розгляду справи, що, за
думкою судової колегії, підтверджує
доводи апелянта про відсутність вини в
несвоєчасному розрахунку, починаючи з
вказаної дати.

При цьому колегія суддів не приймає до
уваги показання допитаного в ході
апеляційного розгляду справи свідка -
бухгалтера-касира ТОВ ОСОБА_6 про те, що
вона особисто 21.05.2014р. телефонувала
позивачу з пропозицією отримати
заборгованість із заробітної плати,
оскільки

- ОСОБА_5 зазначені обставини
заперечує;

- апелянт не довів наявність
повноважень у свідка представляти
інтереси ТОВ у правовідносинах, що
випливають з трудового договору
сторін, з огляду на те, що ч.1 ст. 116 КЗпП
України передбачено, що власник або
уповноважений ним орган, повинен
письмово повідомити працівника про
нараховані суми, належні працівникові
при звільненні перед виплатою
зазначених сум;

- свідок знаходиться в трудових
відносинах з ТОВ, в певній мірі
залежить від останнього, відповідно,
його показання слід оцінювати
критично.

Оскільки показання свідка - директора
ТОВ ОСОБА_7 не містять відомостей про
повідомлення позивача в установленій
законом формі про можливість отримання
розрахунку, то вони до уваги колегією
суддів не приймаються.

Виходячи з встановленої колегією
суддів обставини про працю ОСОБА_5 в
день звільнення 19.05.2014р., що вбачається
із пояснень позивача, представника
відповідача, витягу з табелю обліку
робочого часу, та за недоведеністі
апелянтом відсутності своєї вини в
несвоєчасному розрахунку з позивачем,
середній заробіток має бути стягнутий,
починаючи з 20.05.2014р. по 08.08.2014р. (останній
робочий день перед актом від 11.08.2014р.)
включно, тобто за 60 днів.

Як роз'яснено в п.6 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці» від 24.12.1999р. №13,
задовольняючи вимоги про оплату праці,
суд має навести в рішенні розрахунки, з
яких він виходив при визначенні сум, що
підлягають стягненню. Оскільки
справляння та сплата прибуткового
податку з громадян є відповідно
обов'язком роботодавця та працівника,
суд визначає зазначену суму без
утримання цього податку й інших
обов'язкових платежів.

Згідно довідки ТОВ, позивачу
нарахована за березень-квітень 2014р.
заробітна плата в сумі 3500 грн. (1750+1750),
середньоденний заробіток складає 85,37
грн. (3500:41 день), а не 69,95 грн., як вважав
суд, помилково прийнявши за основу
заробітну плату позивача після
відрахувань. Відповідно, за 60 днів сума
середнього заробітку складає суму 5122,20
грн. (85,37х60), з якої роботодавець
зобов'язаний утримати податки та
обов'язкові платежі.

Відповідно, рішення суду в частині
стягнення середнього заробітку слід
змінити, зазначивши вищенаведене.

Що стосується рішення суду в частині
відшкодування моральної шкоди та
стягнення витрат на правову допомогу,
то колегія суддів виходить з
наступного.

Приймаючи до уваги конкретні обставини
справи, характер та обсяг страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, та враховуючи
роз'яснення постанови Пленуму
Верховного Суду України №4 від 31.03.2005р.
«Про судову практику у справах про
відшкодування моральної шкоди» в
частині застосування принципу
розумності при вирішенні справ
зазначеної категорії, суд прийшов до
висновку про те, що позовні вимоги про
відшкодування моральної шкоди з
відповідача слід задовольнити та
стягнути на користь позивача моральну
шкоду у розмірі 1000 грн.

Стягуючи на користь позивача витрати
на правову допомогу в сумі 400 грн., суд
виходив з того, що вони пов'язані з
оплатою правової допомоги юриста, є
такими, що понесені ОСОБА_5 у зв'язку з
реалізацією своїх процесуальних прав
під час розгляду справи в порядку
цивільного судочинства. Такі витрати
процесуальним законом віднесено до
судових витрат, вони відшкодовуються в
порядку, передбаченому відповідним
процесуальним законом; їх не можна
визнати збитками чи шкодою в розумінні
положень цивільного законодавства
України й вони не можуть бути стягнуті
за позовною вимогою в іншому
провадженні.

З огляду на наявність оригіналу
квитанції про сплату витрат в сумі 400
грн., договору про надання юридичних
послуг від 10.06.2014р. за №12, що містить в
собі перелік виконаних робіт та
затраченого часу, суд вважав за
необхідне задовольнити зазначені
вимоги /а.с. 10/.

Рішення суду в зазначеній частині
відповідає обставинам справи,
підтверджується дослідженими
доказами, ґрунтується на вимогах
закону, тому підстав для його
скасування не вбачається.

Оскільки доводи апеляційної скарги про
відсутність необхідності для позивача
користуватися послугами фахівця в
галузі права не ґрунтуються на нормах
права, а доводи про відсутність
моральної шкоди внаслідок затримки
розрахунку при звільненні не доведено,
то колегія суддів вказані доводи до
уваги не приймає.

Так як рішення суду в іншій частині
ніким не оскаржуються, то судова
колегія в силу принципу
диспозитивності йому юридичної оцінки
не дає.

На підставі ст.ст.116, 117 КЗпП України,
керуючись ст.ст. 303, 316, п.3 ч.1 ст.307; п.п.3,4
ст.311 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агро-Капітал» задовольнити частково.

Рішення Каховського міськрайонного
суду Херсонської області від 26 серпня
2014 року змінити.

Замість стягнення з ТОВ «Агро-Капітал»
на користь ОСОБА_5 середнього заробітку
за час затримки розрахунку при
звільненні з 20.05.2014р. по 26.08.2014р. включно
у розмірі 4576,60 грн., зазначити стягнення
середнього заробітку з 20.05.2014р. по
08.08.2014р. включно в розмірі 5122,20 грн. (сума
зазначена без утримання податку й
інших обов'язкових платежів).

Вказівку про загальну суму стягнення
10246,83 грн. виключити.

В частині стягнення моральної шкоди та
витрат на надання юридичної допомоги
вищезазначене рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: два підписи

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 28 листопада 2014
року

Рішення набрала законної сили 24
листопада 2014 року

Суддя:
І.В. Цуканова

Секретар судового засідання:

О.О.Благовещенська