Ухвала

ІМЕНЕМ України

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого

спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Остапчука
Д.О.,

Савченко В.О., -

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом товариства
з додатковою відповідальністю
«Чорноморгідробуд» до ОСОБА_3 про
виселення, за касаційною скаргою
товариства з додатковою
відповідальністю «Чорноморгідробуд»
на рішення апеляційного суду Одеської
області від 21 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року товариство з
додатковою відповідальністю
«Чорноморгідробуд» звернулося до суду
з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що
ОСОБА_3 як робітнику підприємства було
надано ліжко-місце в гуртожитку для
проживання на час роботи. Посилаючись
на те, що відповідач був вселений без
ордера та звільнився за власним
бажанням, товариство, уточнивши
позовні вимоги, просило виселити його
на підставі ст. ст. 61, 129, 132 ЖК
Української РСР.

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 11 червня 2014 року позов
задоволено. Виселено ОСОБА_3 з кімнати
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 21 травня 2014 року рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 11 червня 2014 року скасовано та
ухвалено нове рішення про відмову в
позові.

У касаційній скарзі товариство з
додатковою відповідальністю
«Чорноморгідробуд» просить скасувати
рішення апеляційного суду та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
посилаючись на невідповідність
висновків апеляційного суду
обставинам справи, неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові, апеляційний суд
обґрунтовано виходив із того, що жиле
приміщення в гуртожитку надавалося
ОСОБА_3, який перебував у трудових
відносинах із підприємством та
припинив роботу на підставі ч. 3 ст.132 ЖК
Української РСР. Відповідач не міг
зареєструватися за місцем проживання з
вини позивача, оскільки наказом
підприємства було заборонено
реєстрацію в гуртожитку позивача. Крім
того, ОСОБА_3 не має іншого житла,
проживав у гуртожитку більше восьми
років, а його трудовий стаж у позивача
склав біля чотирьох років.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення
апеляційного суду ухвалене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків апеляційного суду не
спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення апеляційного суду Одеської
області від 21 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко