Справа №784/5066/13 21.01.2014 21.01.2014 21.01.2014
Провадження №22-ц/784/175/14
Головуючий першої інстанції: Агєєва
Суддя-доповідач апеляційного
суду: Яворська Ж.М.
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого - Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Яворської
Ж.М.,

при секретарі судового засідання -
Богатирьовій В.А.,

за участю: заявниці - ОСОБА_2,

боржника - ОСОБА_3 та його
представника ОСОБА_4,

представника відділу ДВС -
Валешинського М.І.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на ухвалу Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 травня 2013 року по
справі за скаргою ОСОБА_2 на
неправомірні дії начальника
Заводського відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції, зобов'язання скасувати
постанову та визначення
заборгованості по аліментам,

В С Т А Н О В И Л А :

17 січня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з скаргою на дії начальника
Заводського відділу ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції, зобов'язання скасувати
постанову та визначити заборгованість
по аліментам.

У скарзі зазначала, що на виконанні у
Заводському відділі ДВС
Миколаївського міського управління
юстиції знаходиться рішення
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 27 травня 1987 року про
стягнення з ОСОБА_3 на її користь
аліментів на утримання доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Між тим, начальник відділу ДВС не
контролює та не вживає всіх заходів для
своєчасного, повного виконання
вищевказаного рішення суду. Виконавче
провадження неодноразово протиправно
закривалося.

03 серпня 2011 року державним виконавцем
було проведено розрахунок
заборгованості по аліментам, яка
склала 1 163 грн. 57 коп. Але, з даним
розрахунком вона не погоджується,
оскільки він не відповідає нормам
чинного законодавства.

Посилаючись на вищевикладені
обставини та неодноразово уточнюючи
свої вимоги, заявниця остаточно
просила:

- визнати неналежним виконання
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 27 травня 1987 року за її
позовом до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів на утримання доньки ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1;

- визнати дії Заводського відділу
державної виконавчої служби та
начальника відділу ДВС Валешинського
М.І. протиправними;

- зобов'язати державну виконавчу
службу скасувати постанову від 27
червня 2012 року, якою скасовано
постанову про відновлення виконавчого
провадження від 07 лютого 2012 року;

- визнати таким, що не відповідає
нормам Закону України «Про виконавче
провадження», Кодексу про шлюб та сім'ю
та СК України перерахунок
заборгованості по аліментам від 03
серпня 2011 року;

- зобов'язати визначити
заборгованість по аліментам у
відповідності до положень ч.3 ст.194 СК
України.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 травня 2013 року
провадження по скарзі в частині вимог
щодо невідповідності нормам Закону
України «Про виконавче провадження»,
Кодексу про шлюб та сім'ю та СК України
розрахунку заборгованості по
аліментам від 03 серпня 2011 року закрито.
В іншій частині вимог - скаргу залишено
без задоволення через її недоведеність
та необґрунтованість. З ОСОБА_2 в дохід
держави стягнуто 114 грн.70 коп. судового
збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на порушення судом вимог
процесуального права, просила ухвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 17 травня 2013 року
скасувати та постановити нову ухвалу,
якою визнати виконання вищевказаного
рішення суду від 27 травня 1987 року
неналежним, дії (бездіяльність)
Заводського відділу державної
виконавчої служби Миколаївського
міського управління юстиції (далі -
Заводський ВДВС) та начальника цього
відділу Валешинського М.І
протиправними, зобов'язати Заводський
ВДВС ММУЮ скасувати постанову від 27
червня 2012 року та відновити виконавче
провадження, а також визнати
перерахунок заборгованості по
аліментам від 3 серпня 2011 року таким, що
не відповідає вимогам Закону України
,,Про виконавче провадження " та
зобов'язати Заводський ВДВС ММУЮ
зробити перерахунок заборгованості по
аліментам виходячи із розміру
заробітку боржника, який він отримував
на час визначення заборгованості з
додержанням вимог ч. 3 ст. 194 Сімейного
кодексу України.

Заслухавши суддю - доповідача,
пояснення заявниці, боржника та його
представника, представника відділу
ДВС, дослідивши надані докази та
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали місцевого суду
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи із наступного.

На примусовому виконанні Заводського
ВДВС з 14 травня 2001 року знаходився
виконавчий лист № 12-211 (виконавче
провадження ВП № 2777432), виданий 27 травня
1987 року Заводським районним судом м.
Миколаєва про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 аліментів на утримання
дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ?
частини усіх видів заробітку (доходу)
щомісячно, починаючи з 22 травня 1987 року
та до її повноліття ( а.с.14) .

Між тим, аліменти боржником
сплачувалися нерегулярно та не в
повному обсязі, внаслідок чого і після
досягнення дитиною повноліття, 05 липня
2004 року, залишалась заборгованість,
перерахунок якої здійснювався
державним виконавцем неодноразово.

Постановою державного виконавця від 30
грудня 2010 року вказане виконавче
провадження закінчено із
заборгованістю боржника у розмірі 5947
грн.81 коп.

ОСОБА_3, не погоджуючись із вказаною
сумою, звернувся до начальника
Заводського відділу ДВС
Миколаївського МУЮ та надав копії
платіжних документів на підтвердження
того, що він сплачував аліменти. З
врахуванням зазначених обставин
державним виконавцем було здійснено
перерахунок. Станом на 05 липня 2004 року
згідно розрахунку від 21 квітня 2011 року
заборгованість становила 714 грн.86 коп.
та, поступово збільшившись, станом на 03
серпня 2011 року склала 1 163 грн.57 коп.

Платіжним дорученням №10931 від 27
вересня 2011 року вказана сума була
сплачена боржником.

Після чого державним виконавцем
Заводського відділу ДВС постановою
від 05 жовтня 2011 року було закінчено
виконавче провадження з примусового
виконання вищевказаного рішення суду.

Не погоджуючись з розрахунком
заборгованості, а потім і з постановою
державного виконавця від 05 жовтня 2011
року про закінчення виконавчого
провадження, ОСОБА_2 звернулася до
Заводського районного суду м.
Миколаєва: 26 вересня 2011 року зі скаргою
на дії державного виконавця щодо
визначення розміру заборгованості по
аліментам, а 17 жовтня 2011 року - зі
скаргою на дії державного виконавця
щодо винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження.

Ухвалою Заводського районного суду
від 19 березня 2012 року вимоги скарги
ОСОБА_2 від 26 вересня 2011 року задоволено
частково - дії державного виконавця
відділу ДВС щодо врахування як
сплачених аліментів грошових коштів
відповідно до квитанцій про поштові
перекази за період з 01 грудня 2001 року
по 01 квітня 2004 року визнано
неправомірними та зобов'язаного
державного виконавця здійснити новий
розрахунок заборгованості. В
задоволені решти вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області від 20 листопада
2012 року, вищевказана ухвала суду
першої інстанції в частині задоволених
вимог скасовано та в цій частині
ухвалено нову про відмову у їх
задоволенні ( а.с.4-7).

Твердження ОСОБА_2 в апеляційній
скарзі про те, що суд першої інстанції
безпідставно посилався на ухвалу
апеляційного суду Миколаївської
області від 20 листопада 2012 року в
частині її вимог щодо здійснення
перерахунку заборгованості аліментів,
оскільки заявлені нею вимоги в скарзі
від 26 вересня 2011 року відрізняються
від вимог у цій скарзі, не
заслуговують на увагу так як не змінює
їх суті, а саме - незгоду останньої з
розрахунком заборгованості по
аліментам.

За такого, суд першої інстанції
вірно закрив провадження в цій
частині, оскільки це питання вирішено
при розгляді іншої справи, рішення по
якій набрало чинності.

Ухвалою Заводського районного
суду м. Миколаєва від 01 грудня 2011 року
скаргу ОСОБА_2 від 17 жовтня 2011 року
задоволено: дії державного виконавця
щодо винесення постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 05 жовтня 2011 року визнано
неправомірними, а постанову -
скасовано ( а.с.8).

Скасовуючи дану постанову суд
першої інстанції виходив з
передчасності прийняття такого
рішення державним виконавцем, оскільки
в провадженні цього ж суду знаходилася
скарга ОСОБА_2 від 26 вересня 2011 року на
дії державного виконавця щодо
розрахунку заборгованості.

На виконання ухвали суду від 01
грудня 2011 року, постановою державного
виконавця Заводського відділу ДВС від
07 лютого 2012 року відновлено виконавче
провадження про стягнення з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 аліментів на утримання
дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом першої інстанції рішення по
скарзі ОСОБА_2 від 26 вересня 2011 року
було прийнято 19 березня 2012 року.

В подальшому ухвалою апеляційного
суду Миколаївської області від 23
травня 2012 року зазначена ухвала
скасована, а провадження у справі
закрито. Тобто, підстави, які слугували
скасуванню постанови державного
виконавця про закінчення виконавчого
провадження від 05 жовтня 2011 року
відпали.

Начальник Заводського відділу
ДВС, отримавши ухвалу апеляційного
суду Миколаївської області від 23
травня 2012 року та перевіривши
виконавче провадження з примусового
виконання рішення Заводського
районного суду м. Миколаєва від 27
травня 1987 року, своєю постановою від 27
червня 2012 року скасував вищевказану
постанову державного виконавця про
відновлення виконавчого провадження.

Приймаючи до уваги, що начальник
Заводського відділу ДВС Валешинський
М.І. при винесені постанови від 27
червня 2012 року діяв у відповідності до
положень ст.83 Закону України «Про
виконавче провадження», а в подальшому
неодноразово судовими інстанціями
було встановлено відсутність підстав
для проведення перерахунку
заборгованості по аліментам, то
вищевказана постанова не порушує
прав ОСОБА_2

А тому, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
безпідставність вимог заявниці щодо
визнання дій вказаної посадової особи
неправомірними та скасування
оскаржуваної постанови, та вірно
відмовив у задоволенні скарги.

Посилання в апеляційній скарзі на
те, що суд першої інстанції не врахував,
що на момент винесення оскаржуваної
постанови начальника відділу ДВС від 27
червня 2012 року у провадженні цього ж
суду знаходився її адміністративний
позов по оскарженню дій державного
виконавця щодо проведеного
розрахунку заборгованості по
аліментам, не заслуговують на увагу,
оскільки із матеріалів справи не
вбачається повідомлення скаржника
про перебування в провадженні суду
інших справ.

Також не було підстав для
задоволення вимоги скаржника щодо
визначення заборгованості по
аліментам у відповідності до ч.3 ст.194
СК України. По-перше, дана норма
набрала чинності лише 01 січня 2004 року і
могла б стосується лише періоду з 01
січня по 01 квітня 2004 року, по-друге,
положення вказаної норми з
врахуванням вимог ст.187 СК України
передбачають стягнення
заборгованості по аліментам у тому
випадку, коли аліменти на дитину
відраховуються за ініціативою одного
з батьків за місцем його роботи,
виплати пенсії тощо. Як вбачається із
матеріалів даної справи, при розгляді
інших справ встановлено та доведено
факт сплати ОСОБА_3 аліментів за
спірний період та встановлено
правомірність проведеного розрахунку
заборгованості, яка ним погашена.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що доводи апеляційної
скарги не спростовують правильність
висновків суду, тому ухвалу від 17
травня 2013 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 312, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а ухвалу Заводського
районного суду м. Миколаєва від 17
травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: