Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/5213/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Бабенко Т.І .,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Будівельного колективного
підприємства «Монолит» про поновлення
на роботі та стягнення оплати за час
вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи доповнював і
уточнював. Зазначав, що з січня 1997 року
працював водієм БКП "Монолит". Наказом
№162-К від 16 січня 2014 року його звільнено
з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України у
зв'язку із скороченням штату.
Посилаючись на порушення відповідачем
вимог трудового законодавства при його
звільненні, просив про визнання
незаконним рішення загальних зборів
підприємства про скорочення штату
працівників, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу і відшкодування
моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 вересня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про задоволення позову ОСОБА_3
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що звільнення відбулось із
дотриманням вимог чинного
законодавства і порушень трудових прав
позивача судом не було встановлено.

Висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи і зібраним у справі доказам.

Встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_3 з лютого
1989 року перебував з відповідачем у
трудових правовідносинах - працював
водієм (а. с.3).

Загальними зборами членів БКП
«Монолит» від 15 жовтня 2013 року
(протокол №1) прийнято рішення про
скорочення штатної одиниця водія через
скрутне економічне становище
підприємства (а.с.42-43).

Наказом директора СКП «Монолит» №01/11
від 01 листопада 2013 року скорочено
посаду водія, затверджено новий
штатний розклад, доручено раді
трудового колективу в строк до 5
листопада 2013 року надати кандидатуру
на звільнення у зв'язку із скороченням
штату працівників (а.с.23-25).

Рішенням загальних зборів членів
підприємства від 8 листопада 2013 року
(протокол №2) адміністрації
підприємства рекомендовано звільнити
ОСОБА_3 (а.с.65).

Наказом директора СКП «Монолит» №11/11
від 11 листопада 2013 року затверджено
список працівників, які підлягають
звільненню у зв'язку із скороченням
штату. 12 листопада 2013 року ОСОБА_3
попереджено про звільнення (а.с.21-22).

З вищевказаними рішеннями загальних
зборів, наказами про скорочення штатів
позивач був ознайомлений в
установленому законом порядку, що не
оспорювало ся ним у суді першої
інстанції.

Наказом директора №162-К від 13 січня 2014
року ОСОБА_3 звільнено за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП
України у зв'язку із скороченням штату
(а.с.20).

Із змісту заявлених позовних вимог
встановлено, що позивач вважає своє
звільнення незаконним, оскільки
фактично зміни в організації
виробництва не відбувалися; рішення
адміністрації про скорочення штату
працівників суперечить п.8.1
Колективного договору, згідно якому у
разі зниження обсягів виробництва з
метою збереження робочих місць за
узгодженням з радою трудового
колективу допускається скорочення
робочого часу, обмежене зниження
зарплати.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 1992 року № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснено, що розглядаючи
трудові спори, пов'язані із звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норми законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
визначено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України
встановлено, що звільнення з підстав,
зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Проаналізувавши матеріали справи та
виходячи з предмета заявленого позову,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що суд першої інстанції,
дослідивши докази у справі й надавши їм
належну оцінку, правильно встановив
характер правовідносин сторін у справі
та застосував норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
і дійшов обґрунтованого висновку, що
вивільнення позивача було проведено з
дотриманням вимог ст. ст. 42, 49-2 КЗпП
України.

Рішенням загальних зборів членів
підприємства і наказ директора про
скорочення штату працівників не
суперечать статуту підприємства і
умовам Колективного договору, п.8.1
якого не містить заборони
адміністрації підприємства
скорочувати чисельність (штат)
працівників у разі зниження обсягів
виробництва.

Передбачені умовами Колективного
договору заходи для збереження штату і
чисельності працівників
адміністрацією відповідача дотримані.

Доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення про
скорочення штату безпідставні. За
довідкою БКП «Монолит» з січня 2014 року
на підприємства встановлено триденний
робочий тиждень з 4-годинним робочим
днем. З травня 2014 року всі працівники
знаходяться у відпустках без
збереження заробітної плати (а.с.131).

Докази та обставини, на які посилається
заявник у апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржуване рішення ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи скарги не спростовують
висновків місцевого суду, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

Судом першої інстанції повно
встановлені фактичні обставини справи
на основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів та вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права до спірних правовідносин.

Керуючись ст. ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 вересня 2014 року по цій справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді:

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 22-ц/778/5213/14
Головуючий у 1-й інстанції:
Міросєді А.І.

Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Воробйової І.А.,

При секретарі: Бабенко Т.І .,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Будівельного колективного
підприємства «Монолит» про поновлення
на роботі та стягнення оплати за час
вимушеного прогулу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 вересня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із вищевказаним позовом, який в
ході розгляду справи доповнював і
уточнював. Зазначав, що з січня 1997 року
працював водієм БКП "Монолит". Наказом
№162-К від 16 січня 2014 року його звільнено
з роботи за п.1 ст.40 КЗпП України у
зв'язку із скороченням штату.
Посилаючись на порушення відповідачем
вимог трудового законодавства при його
звільненні, просив про визнання
незаконним рішення загальних зборів
підприємства про скорочення штату
працівників, поновлення на роботі,
стягнення середнього заробітку за весь
час вимушеного прогулу і відшкодування
моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Рішенням Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 вересня 2014 року в задоволенні
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування
судового рішення і ухвалення нового
про задоволення позову ОСОБА_3
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального і
процесуального права, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Ухвалюючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції обґрунтовано виходив із
того, що звільнення відбулось із
дотриманням вимог чинного
законодавства і порушень трудових прав
позивача судом не було встановлено.

Висновки суду першої інстанції
відповідають фактичним обставинам
справи і зібраним у справі доказам.

Встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_3 з лютого
1989 року перебував з відповідачем у
трудових правовідносинах - працював
водієм (а. с.3).

Загальними зборами членів БКП
«Монолит» від 15 жовтня 2013 року
(протокол №1) прийнято рішення про
скорочення штатної одиниця водія через
скрутне економічне становище
підприємства (а.с.42-43).

Наказом директора СКП «Монолит» №01/11
від 01 листопада 2013 року скорочено
посаду водія, затверджено новий
штатний розклад, доручено раді
трудового колективу в строк до 5
листопада 2013 року надати кандидатуру
на звільнення у зв'язку із скороченням
штату працівників (а.с.23-25).

Рішенням загальних зборів членів
підприємства від 8 листопада 2013 року
(протокол №2) адміністрації
підприємства рекомендовано звільнити
ОСОБА_3 (а.с.65).

Наказом директора СКП «Монолит» №11/11
від 11 листопада 2013 року затверджено
список працівників, які підлягають
звільненню у зв'язку із скороченням
штату. 12 листопада 2013 року ОСОБА_3
попереджено про звільнення (а.с.21-22).

З вищевказаними рішеннями загальних
зборів, наказами про скорочення штатів
позивач був ознайомлений в
установленому законом порядку, що не
оспорювало ся ним у суді першої
інстанції.

Наказом директора №162-К від 13 січня 2014
року ОСОБА_3 звільнено за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП
України у зв'язку із скороченням штату
(а.с.20).

Із змісту заявлених позовних вимог
встановлено, що позивач вважає своє
звільнення незаконним, оскільки
фактично зміни в організації
виробництва не відбувалися; рішення
адміністрації про скорочення штату
працівників суперечить п.8.1
Колективного договору, згідно якому у
разі зниження обсягів виробництва з
метою збереження робочих місць за
узгодженням з радою трудового
колективу допускається скорочення
робочого часу, обмежене зниження
зарплати.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 06 листопада 1992 року № 9
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" роз'яснено, що розглядаючи
трудові спори, пов'язані із звільненням
за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди
зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у
відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норми законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи попереджався
він за 2 місяці про наступне
вивільнення.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
визначено, що трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках змін в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідації, реорганізації, банкрутства
або перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України
встановлено, що звільнення з підстав,
зазначених у п. п. 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Проаналізувавши матеріали справи та
виходячи з предмета заявленого позову,
колегія суддів апеляційного суду
вважає, що суд першої інстанції,
дослідивши докази у справі й надавши їм
належну оцінку, правильно встановив
характер правовідносин сторін у справі
та застосував норми матеріального
права, які регулюють ці правовідносини,
і дійшов обґрунтованого висновку, що
вивільнення позивача було проведено з
дотриманням вимог ст. ст. 42, 49-2 КЗпП
України.

Рішенням загальних зборів членів
підприємства і наказ директора про
скорочення штату працівників не
суперечать статуту підприємства і
умовам Колективного договору, п.8.1
якого не містить заборони
адміністрації підприємства
скорочувати чисельність (штат)
працівників у разі зниження обсягів
виробництва.

Передбачені умовами Колективного
договору заходи для збереження штату і
чисельності працівників
адміністрацією відповідача дотримані.

Доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення про
скорочення штату безпідставні. За
довідкою БКП «Монолит» з січня 2014 року
на підприємства встановлено триденний
робочий тиждень з 4-годинним робочим
днем. З травня 2014 року всі працівники
знаходяться у відпустках без
збереження заробітної плати (а.с.131).

Докази та обставини, на які посилається
заявник у апеляційній скарзі,
спростовуються матеріалами справи та
додаткового правового аналізу не
потребують, оскільки при їх
дослідженні та встановленні судом
першої інстанції були дотримані норми
матеріального та процесуального права.

Колегією суддів встановлено та
вбачається з матеріалів справи, що
оскаржуване рішення ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи скарги не спростовують
висновків місцевого суду, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення.

Судом першої інстанції повно
встановлені фактичні обставини справи
на основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів та вірно застосовані
норми матеріального та процесуального
права до спірних правовідносин.

Керуючись ст. ст.307, 308 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Костянтинівського
міськрайонного суду Донецької області
від 23 вересня 2014 року по цій справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: