АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа №686/1195/14ц
Провадження №22-ц/792/689/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
м.Хмельницький

Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької
області

в складі:
головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів:
Гринчука Р.С., Ярмолюка О.І.,

при
секретарі : Гриньовій А.М.

розглянула в порядку ст. 197 ЦПК України
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу № 686/1195/14-ц за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення
Хмельницького міськрайонного суду від
7 лютого 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_1 до публічного акціонерного
товариства комерційний банк
"ПриватБанк" про визнання недійсним
договору кредиту та договору іпотеки.

Заслухавши доповідача,
перевіривши матеріали справи,
ознайомившись з апеляційною скаргою,
колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись до суду з
позовом, вказував, що 13 серпня 2008 року
між ним та ЗАТ КБ "ПриватБанк"
(правонаступником якого є ПАТ КБ
"ПриватБанк") був укладений кредитний
договір за яким отримав кредит в сумі
80737,53 доларів США. На
забезпечення виконання умов цього
договору, 13 серпня 2008 року відповідач
та ОСОБА_2 уклали договір
іпотеки згідно якого в іпотеку
передано належну їй квартиру
АДРЕСА_1. В обґрунтування позову
позивач вказував, що при укладенні
кредитного договору був завірений, що
кредит в іноземній валюті - доларах США
є більш вигідний, ніж у національній
валюті. На час підписання договору курс
гривні до долару США становив 505
гривень за 100 доларів США. Однак, в
подальшому курс збільшився. На час
звернення до суду з позовом курс гривні
до долара становив приблизно 799,93
гривень за 100 доларів США. У зв'язку з
цим суттєво збільшилась сума боргу.
Виконання договору на теперішніх
умовах порушило і далі порушуватиме
співвідношення майнових прав позивача
та відповідача. Умови договору тепер є
вкрай невигідними для позичальника.
Подальше виконання договору на умовах,
які діють на даний час є порушенням
одного із принципів цивільно-правових
відносин - принципу справедливості.
Таким чином, кредитний договір має бути
визнаний недійсним. Також, посилаючись
на положення ч. 2 ст. 548 ЦК України,
вказував, що недійсне зобов'язання не
підлягає забезпеченню. Тому просив
визнати кредитний договір від 13 серпня
2008 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ
"ПриватБанк" недійсним та у зв'язку з
цим, визнати недійсним договір іпотеки
від 13 серпня 2008 року, який укладений
між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк",
стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Хмельницького
міськрайонного суду від 7 лютого 2014
року в задоволенні вказаного позову
відмовлено.

________________________________________________________________________
_________

Головуючий у першій інстанції -
Порозова І.Ю. провадження
№ 22-ц/792/689/14

Доповідач - Костенко А.М.
Категорія
№ 19, 27

В апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати вказане рішення
суду, ухвалити нове, яким задоволити
позов посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права.
Вказує, що на час укладення кредитного
договору у відповідача не було
індивідуальної ліцензії для
здійснення операцій в іноземній
валюті. Обов'язок отримати таку
ліцензію був передбачений чинними на
час укладення договору
нормативно-правовими актами. Зокрема,
Декретом Кабінету Міністрів України
"Про систему валютного регулюванні і
валютного контролю", Закону України
"Про банки і банківську діяльність".
Також, на думку апелянта, при вирішенні
спору суд неправомірно взяв до уваги
наданий банком дозвіл Національного
банку України, як доказ наявності права
у відповідача на здійснення валютних
операцій. Крім того, апелянт зазначає,
що суд в порушення положень
процесуального закону не провів
попереднє судове засідання, у зв'язку з
чим позбавив можливості належним чином
ознайомитися із запереченнями
відповідача. Також апелянта вказує, що
при вирішенні спору, суд безпідставно
відхилив його клопотання.

Перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК
України апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
без змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні
обставини справи та дана їм належна
оцінка, а його висновки
підтверджуються матеріалами справи і
ґрунтуються на нормах діючого
законодавства.

Встановлено, що 13 серпня 2008 року між
ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступник
якого ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1
було укладено кредитний договір
№ HMIBGA, за яким банк надав
позивачу кредит на споживчі цілі в сумі
72885,23 долари США строком на 10 років з 13
серпня 2008 року по 13 серпня 2018 року із
сплатою відсотків за користування
кредитом в розмірі 15 % річних.

У той же день між ЗАТ КБ «Приватбанк»,
правонаступник якого ПАТ КБ
«ПриватБанк», та ОСОБА_2 було укладено
договір іпотеки за умовами якого
ОСОБА_2 як майновий поручитель ОСОБА_1
на забезпечення виконанням
зобов'язання останнього за кредитним
договором № HMIBGA від 13 серпня 2008
року, надала в іпотеку Банку 3-х
кімнатну квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 1054 ч. 1 ЦК України
(в редакції на час укладення кредитного
договору) за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно положень ст. 192 ЦК України
законним засобом, обов'язковим до
приймання за номінальною вартістю на
всій території України, є грошова
одиниця України - гривня. Іноземна
валюта може використовуватися в
Україні у випадках і в порядку,
встановлених законом.

В силу ст. 524 цього Кодексу
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Сторони можуть визначити грошовий
еквівалент зобов'язання в іноземній
валюті.

Частиною 3 статті 533 ЦК України
передбачено, що використання іноземної
валюти, а також платіжних документів в
іноземній валюті при здійсненні
розрахунків на території України за
зобов'язаннями допускається у
випадках, порядку та на умовах,
встановлених законом.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про
банки і банківську діяльність" ( в
редакції на час укладення кредитного
договору) кошти - це гроші у
національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону (в
редакції на час укладення кредитного
договору) визначають операції банків
із розміщення залучених коштів від
свого імені, на власних умовах та на
власний ризик як кредитні операції,
незалежно від виду валюти, яка
використовується. Вказані операції
здійснюються на підставі банківської
ліцензії.

Згідно до вимог ст. 2 Декрету Кабінету
Міністрів України від 19 лютого 1993 року
№ 15-93 «Про систему валютного
регулювання і валютного контролю»
(далі - Декрет) резиденти і нерезиденти
мають право бути власниками валютних
цінностей, що знаходяться на території
України. Резиденти і нерезиденти мають
право здійснювати валютні операції з
урахуванням обмежень, встановлених цим
Декретом та іншими актами валютного
законодавства України.

Частиною 1 статті 19 Закону України
«Про банки і банківську діяльність» ( в
редакції на час укладення кредитного
договору) визначено, що банк має право
здійснювати банківську діяльність
тільки після отримання банківської
ліцензії.

Відповідно до ст. 5 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю" операції з
валютними цінностями здійснюються на
підставі генеральних та
індивідуальних ліцензій Національного
банку України. Операції з валютними
цінностями банки мають право
здійснювати на підставі письмового
дозволу (генеральної ліцензії) на
здійснення операцій з валютними
цінностями відповідно до п. 2 ст. 5
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про систему валютного регулювання і
валютного контролю".

Вимога щодо необхідності
отримання індивідуальної ліцензії на
здійснення операцій з валютними
цінностями встановлена п. «в» ч. 4 ст. 5
Декрету Кабінету Міністрів України
"Про систему валютного регулювання і
валютного контролю", якщо терміни і
суми кредитів перевищують встановлені
законодавством межі. Однак на час
укладення кредитного договору такі
терміни і суми кредитів в іноземній
валюті законодавцем визначено не було.

Згідно з п. 1.5 Положення про
порядок видачі Національним банком
України індивідуальних ліцензій на
використання іноземної валюти на
території України як засобу платежу,
затвердженого постановою Правління
Національного банку України від 14
жовтня 2004 року № 483 та зареєстрованого
в Міністерстві юстиції України 9
листопада 2004 року за № 1429/10028,
використання іноземної валюти як
засобу платежу без індивідуальної
ліцензії дозволяється, якщо
ініціатором або отримувачем за
валютною операцією є уповноважений
банк (ця норма стосується лише тих
операцій уповноваженого банку, на
здійснення яких Національний банк
України видав йому ліцензію та
письмовий дозвіл на здійснення
операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності
нормативних умов для застосування
індивідуального ліцензування щодо
вказаних операцій єдиною правовою
підставою для здійснення банками
кредитів в іноземній валюті згідно зі
ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів
України "Про систему валютного
регулювання і валютного контролю" є
наявність у банку генеральної ліцензії
на здійснення валютних операцій,
отриманої у встановленому порядку.

З вищевикладеного вбачається, що
уповноважені банки на підставі
банківської ліцензії та письмового
дозволу на здійснення операцій з
валютними цінностями мають право
здійснювати операції з надання
кредитів в іноземній валюті.

На час укладення між сторонами
кредитного договору ЗАТ КБ
«ПриватБанк» здійснював банківську
діяльність на підставі банківської
ліцензії Національного банку України
від 4 грудня 2001 року № 22 і мав письмовий
дозвіл на здійснення операцій з
валютними цінностями від 29 липня 2003
року з додатком до дозволу.

Отже, позивач правомірно видав
ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті. Ця
банківська операція не суперечить
вимогам закону.

Така ж правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України
від 21 березня 2011 року по
цивільній справі № 6-7ц11, прийнятою за
наслідками розгляду заяви про перегляд
судового рішення з мотивів
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, яка згідно ст. 360-7 ЦПК
України є обов'язковою для всіх судів
України.

З цих підстав доводи апеляційної
скарги, що Банк видав кредит в
іноземній валюті без наявності
індивідуальної ліцензії слід
відхилити.

Не може бути підставою скасування
рішення твердження апелянта про не
проведення судом попереднього
засідання по даній цивільній справі,
оскільки у відповідності до ч. 3 ст. 309
ЦПК України порушення норм
процесуального права можуть бути
підставою для скасування рішення суду,
якщо це порушення призвело до
неправильного вирішення справи, а не
проведення судом попереднього
засідання до таких наслідків не
призвело.

Не спростовують рішення суду і інші
доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування в
межах доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319, ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Хмельницького
міськрайонного суду від 7 лютого 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте може
бути оскаржена в касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили.

Головуючий : (підпис)
Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя
А.М.
Костенко