22-ц/795/2264/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Коверзнев В. О. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка
Є.М.,суддів:Хромець Н.С., Острянського
В.І.,при секретарі:Мартиновій А.В.,за
участю:представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу
Деснянського районного суду
м.Чернігова від 14 жовтня 2014 року про
вжиття заходів забезпечення позову у
справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6,
ОСОБА_8 про визнання договору
недійсним,

третя особа без самостійних вимог щодо
предмету спору - Реєстраційна служба
Чернігівського міського управління
юстиції,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Деснянського районного суду
м.Чернігова від 14 жовтня 2014 року
задоволено заяву представника ОСОБА_7,
накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_6
звернувся до суду з апеляційною
скаргою в якій просив ухвалу суду
першої інстанції скасувати, відмовити
представнику позивача ОСОБА_5 в
задоволенні заяви про забезпечення
позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що в порушення ч.5 ст.153 ЦПК України
суд не вмотивував на підставі яких саме
доказів, що перебувають в матеріалах
справи, дійшов висновку, що існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання рішення суду.
Зокрема, апелянт зазначає, що в
матеріалах справи нема доказів про те,
що в Державному реєстрі речових прав на
нерухоме майно зареєстрована квартира
на ім'я ОСОБА_6, відсутній витяг, а за
відсутності доказів, суд не мав права
накладати арешт на квартиру та повинен
був критично віднестись до слів
позивача про реальність намірів
відповідача на відчуження квартири.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Задовольняючи заяву представника
позивача - ОСОБА_5 про забезпечення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що невжиття заходів забезпечення
позову надасть відповідачам
можливість відчужити спірну квартиру,
що може значно ускладнити виконання
рішення суду в подальшому.

Колегія суддів повністю погоджується з
таким висновком суду першої інстанції
з огляду на наступне.

Положеннями ст.ст.151, 152 ЦПК України
встановлено, що суд за заявою осіб, які
беруть участь у справі може вжити
заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду. При цьому позов
майнового характеру забезпечується
накладенням арешту на майно або
грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб, забороною вчиняти
певні дії, передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам тощо. Види забезпечення позову
мають бути співмірними із заявленими
позивачем вимогами.

За змістом цих норм заходи
забезпечення позову застосовуються
судом як засіб запобігання можливим
порушенням майнових прав чи
охоронюваних законом інтересів особи
та як гарантія реального виконання
рішення суду, у випадку задоволення
позову.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 4 постанови від 22 грудня 2006
року №9 «Про практику застосування
судами цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», розглядаючи
заяву про забезпечення позову, суд
(суддя) має з урахуванням доказів,
наданих позивачем на підтвердження
своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в
тому, що між сторонами дійсно виник
спір та існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
можливого рішення суду про задоволення
позову; з'ясувати обсяг позовних вимог,
дані про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи між
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 існує спір щодо
квартири АДРЕСА_2. Рішенням
Деснянського районного суду
м.Чернігова від 01 жовтня 2014 року було
відмовлено ОСОБА_6 в задоволенні позову
до ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання
правочину недійсним, витребуванням
майна з чужого незаконного володіння,
визнання права власності на квартиру,
усунення перешкод в користуванні
квартирою та виселення. Проте, після
набуття рішенням чинності, ОСОБА_6
здійснює дії щодо передання спірної
квартири іншому власнику. Наведене
свідчить про ухилення ОСОБА_6 від
виконання рішення, а тому цілком
імовірним є те, що він ухилятиметься
від виконання судового рішення за
результатами розгляду справи за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про
визнання договору дарування недійсним.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку про те, що у
випадку не забезпечення позову
ймовірним є утруднення виконання
рішення суду про задоволення позову на
випадок його прийняття.

Апеляційний суд вважає, що суддя суду
першої інстанції постановив ухвалу,
яка відповідає вимогам чинного
Цивільно-процесуального кодексу
України, а тому підстав для її
скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду
м.Чернігова від 14 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: