АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Київської міської ради, третя особа -
Київська міська державна
адміністрація про виконання обов'язку
по визнанню спадщини відумерлою,

встановила:

У квітні 2014 року позивачі ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з
позовом до Київської міської ради про
виконання обов'язку по визнанню
спадщини відумерлою, просили
зобов'язати Київську міську раду у
місячний строк з дня набрання рішенням
законної сили звернутися до суду із
заявою про визнання відумерлою
спадщини, що залишилася після смерті
ОСОБА_6

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 липня 2014 року в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, позивач
ОСОБА_2 звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Зазначає, що Законом України від 22.09.2011
року № 3795-VI було змінено не всю статтю
1277 ЦК України, а лише частину, а саме:
право відповідача звертатись до суду
із заявою про визнання спадщини
відумерлою стало його обов'язком. В
іншій частині положення статті 1277 ЦК
залишились без змін.

Норма ст. 1277 ЦК України у попередній
редакції вже була чинною на момент
відкриття спадщини, оскільки ЦК
України є чинним з 01.01.2004 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Також зазначав, що необґрунтованим є
посилання суду на ст. 524, 525, 549 ЦК УРСР,
оскільки часом відкриття спадщини є
день смерті ОСОБА_6, тобто ІНФОРМАЦІЯ_1,
тому спірні правовідносини не
регулюються Цивільним кодексом УРСР.

В судовому засідання апелянт ОСОБА_2 та
позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_3 підтримали
апеляційну скаргу та просили
задовольнити.

Представник відповідача Київської
міської ради - Рог О.В. вважала доводи
апеляційної скарги безпідставними та
просила залишити рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, вислухавши осіб, які
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом,
позивачі свої вимоги обґрунтовували
тим, що ОСОБА_6 належав будинок АДРЕСА_1,
на підставі договору купівлі-продажу
від 26 червня 2003 року № 2503. Також вона
була власником земельної ділянки за
вказаною адресою на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку.

ОСОБА_6 відповідно до договору від 15
квітня 2004 року № 1833, договору від 03
квітня 2004 року № 1573 та договору від 10
серпня 2004 року № 4656 взяла на себе
зобов'язання провести реконструкцію та
ввести в експлуатацію будинок АДРЕСА_1.
Також ОСОБА_6 зобов'язувалася укласти
договори купівлі-продажу з позивачами
після введення житлового будинку в
експлуатацію.

Проте ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.
Спадщину після її смерті ніхто не
приймав, спадкова справа не заводилась,
спадкоємців, які б прийняли спадщину у
встановлений законом строк, немає.

Київська міська рада є органом
місцевого самоврядування, що
наділяється правом представляти
інтереси територіальної громади м.
Києва, тому в силу ст. 1277 ЦК України
відповідач зобов'язаний звернутися до
суду із заявою про визнання спадщини,
що залишилася після смерті ОСОБА_6,
відумерлою.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що спірні правовідносини
регулюються ст. 525, 524, 549 ЦК УРСР.
Оскільки спадкодавець померла у 2004
році, на той момент ст. 1277 ЦК України не
передбачала обов'язку органу місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини звертатись до суду про
визнання спадщини відумерлою, а
встановлювала лише таке право, а тому
підстави для задоволенні позову -
відсутні.

Проте зроблені судом першої
інстанції висновки не відповідають
обставинам справи та зроблені з
порушенням норм матеріального права,
що, враховуючи положення ст. 309 ЦПК
України, дає суду апеляційної
інстанції підстави для скасування
рішення суду та ухвалення нового
рішення.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до державного акту про
право власності на земельну ділянку,
виданого Головним управлінням
земельних ресурсів КМДА 28.08.2003 року,
ОСОБА_6, яка проживає у АДРЕСА_2, на
підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки від 26.06.2003 року,
належить на праві власності земельна
ділянка, площею 0,0399 га по АДРЕСА_1 ( а.с.
23).

На підставі договору купівлі-продажу
житлового будинку, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_8
26.06.2003 року за реєстровим № 2503,
зареєстрованого Київським міським
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна 02.07.2003 року за № 818,
ОСОБА_6 належав житловий будинок
садибного типу по АДРЕСА_1, житловою
площею 43,3 кв.м.

15 квітня 2004 року між ОСОБА_6 та
позивачем ОСОБА_2 було укладено
договір, посвідчений приватним
нотаріусом Київського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 за
реєстровим №1833, предметом якого є
укладення в майбутньому договору
купівлі-продажу частини житлового
будинку, яким є квартира НОМЕР_1 в
будинку АДРЕСА_1. В пункті 1.2 договору
зазначено, що на момент його укладення
будинок реконструюється і після здачі
в експлуатацію його власником ОСОБА_6
отримує у встановленому порядку
правовстановлюючий документ на цей
будинок.

Квартира, щодо якої укладається цей
договір, складається з однієї житлової
кімнати, житлова площа якої становить
15,3 кв.м., а орієнтовна загальна площа
квартири - 29,08 кв.м.

Пунктом 2.1 договору передбачено,
що сторони домовились укласти та
нотаріально посвідчити основний
договір не пізніше 01.12.2004 року за ціну в
сумі 74200 грн. Відповідно до п.2.4 до
підписання цього договору ОСОБА_2
передав, а ОСОБА_6 отримала 74200 грн. ( а.с.
7)

Аналогічні договори були укладені
ОСОБА_6 і з позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4,
також посвідчені приватним нотаріусом
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_10 Так, 25 лютого 2004 року із
ОСОБА_3 було укладено договір,
предметом якого є придбання позивачем
в майбутньому у ОСОБА_6 квартири НОМЕР_2
у вищевказаному будинку, жилою площею
15,3 кв.м., загальною площею - 29,08 кв.м. При
цьому в п. 2.4 договору сторони
зафіксували, що ОСОБА_3 передав до
підписання договору ОСОБА_6 суму
коштів 90 100 грн., що становить повну
вартість зазначеної квартири ( а.с. 8).

10 вересня 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4
було укладено договір, предметом якого
є придбання позивачем у майбутньому
квартири НОМЕР_3 у вказаному будинку,
жилою площею 13,4 кв.м., орієнтовною
загальною площею 25,6 кв.м., вартістю 79500
грн. ( а.с. 9).

10 березня 2004 року ОСОБА_6 видала на ім'я
ОСОБА_11 довіреність № 947, якою
уповноважила його розпоряджатися
належним їй будинком АДРЕСА_1. В цей же
день ОСОБА_6 склала заповіт № 946, яким
усе належне їй майно заповіла ОСОБА_11 (
а.с. 11-12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла у віці 86
років, про що відділом реєстрації
смерті у м. Києві 17.12.2004 року видано
свідоцтво про смерть ( а.с. 10).

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 21.04.2005 року були
задоволені позовні вимоги ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та інших позивачів (
усього 25 осіб) та визнано право
власності на земельну ділянку по
АДРЕСА_1 за кожним із позивачів на 1/25
частину від усієї земельної ділянки.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
07.11.2006 року було задоволено апеляційну
скаргу Голосіївської районної в м.
Києві ради, рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 21.04.2005 року -
скасоване, а справа направлена на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Звертаючись до суду з апеляційною
скаргою на вказане рішення,
Голосіївська районна в м. Києві рада у
скарзі посилалась на те, що у зв'язку з
відмовою спадкоємців від прийняття
спадкового майна Голосіївська районна
в м. Києві рада як орган місцевого
самоврядування оскаржуваним рішенням
була позбавлена права на звернення до
суду із заявою про визнання спадщини
відумерлою ( а.с. 207, том 1 справи № 2-44/09).

При новому розгляді зазначеної справи
Голосіївським районним судом м. Києва
до участі у справі як відповідача була
залучена Голосіївська районна в м.
Києві рада, оскільки ніхто із
спадкоємців ОСОБА_6 спадщину не
прийняв.

Рішенням суду від 31.03.2009 року у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_3 та інших до
Голосіївської районної у м. Києві ради,
третя особа - Київська міська рада про
визнання права власності на земельну
ділянку - відмовлено.

Зазначеним рішенням суду від 31.03.2009
року, яке набуло законної сили,
встановлено, що відповідно до
укладених з позивачами договорів
ОСОБА_6 взяла на себе зобов'язання за
кошти інвесторів провести
реконструкцію будинку АДРЕСА_1 та здати
його в експлуатацію до 01.12.2004 року .

Однак на день смерті ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_1 вказаний багатоквартирний
будинок ( на 24 квартири) не прийнятий в
експлуатацію, є самочинним
будівництвом, правовстановлюючі
документи на квартири позивачам не
видавалися.

З повідомлення 2-ї Київської державної
нотаріальної контори судом
встановлено, що спадкова справа щодо
майна померлої ОСОБА_6 не заводилася,
отже, ніхто із спадкоємців у
встановленому законом порядку
спадщину не прийняв.

Крім того, відмовляючи у позові, суд
зазначив, що Голосіївська районна в м.
Києві рада вказала, що не має наміру
звертатися до суду із заявою про
визнання спадщини відумерлою та
отримати в спадщину зазначену земельну
ділянку ( а.с. 157, том 2, справи № 2-99/04).

Заочним рішенням Голосіївського
районного суду м. Києва від 19 грудня 2012
року, яке відповідачем не
оскаржувалось і на даний час набуло
законної сили, було задоволено позовні
вимоги ОСОБА_4 до Київської міської
державної адміністрації про визнання
права власності на будівельні
матеріали.

Вказаним рішенням суду визнано за
ОСОБА_4 право власності на будівельні
матеріали та обладнання, які
знаходяться за адресою АДРЕСА_1, що
складають однокімнатну квартиру
НОМЕР_3, загальною площею 23,6 кв.м.,
вартістю 229 486 грн. ( справа №2601/13221/12).

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 06 червня 2013 року було
задоволено позов ОСОБА_2 до Київської
міської державної адміністрації про
визнання права власності на будівельні
матеріали.

Вказаним рішенням суду, яке
відповідачем не оскаржувалось та
набуло законної сили, за ОСОБА_2 визнано
право власності на будівельні
матеріали та конструктивні елементи
квартири НОМЕР_1 будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 22,6 кв.м. ( справа
№752/4149/13ц).

Вищевказаними рішеннями судів
встановлено, що позивачі виконали свої
зобов'язання за договорами, повністю
сплатили кошти, за які проводилася
реконструкція житлового будинку
АДРЕСА_1.

Зі звітів про незалежну оцінку
нерухомого майна, що знаходяться у
матеріалах справ №2601/13221/12 та
№752/4149/13ц, вбачається, що позивачі
ОСОБА_2 та ОСОБА_4 завершили оздоблення
зазначених квартир та фактично
проживають у них.

Відповідно до даних паспорта позивача
ОСОБА_2, його місце проживання
зареєстроване за адресою вказаної
квартири, з 23.11.2005 року - тимчасово, а з
27.01.2012 року - постійно ( а.с. 38, справа №
752/4149/13ц).

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення в якій оскаржується, позивачі
неодноразово звертались до
відповідача щодо вирішення питання про
визнання спадщини після смерті ОСОБА_6,
якою є земельна ділянка по АДРЕСА_1,
відумерлою.

Листом за № 056/95-799 від 18.12.2013 року
Департамент будівництва та житлового
забезпечення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
повідомив ОСОБА_2, що оскільки будинок
по АДРЕСА_1 в установленому порядку в
експлуатацію не прийнятий, то відсутні
правові підстави для звернення з
заявою про визнання його відумерлою
спадщиною. Разом з тим, земельна
ділянка, на якій розташований будинок,
належала ОСОБА_6 на підставі державного
акту на право власності на земельну
ділянку, тому може увійти до складу
спадщини. У зв'язку з цим Головним
управлінням житлового забезпечення
запропоновано Київській міській раді
доручити розглянути зазначене питання
Департаменту земельних ресурсів.

Крім того, цим же листом позивачу та
іншим мешканцям будинку рекомендовано
з метою вирішення питання оформлення
землекористування, введення будинку в
експлуатацію в установленому порядку
та врегулювання всіх пов'язаних з цим
майново-правових питань визначитись
щодо можливості створення мешканцями
будинку житлового кооперативу ( а.с.
19-20).

На звернення органу самоорганізації
населення «Будинковий комітет
«ІНФОРМАЦІЯ_2» Департамент земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради ( Київської міської
державної адміністрації) листом від
08.10.2013 року повідомив, що до повноважень
Департаменту не належить підготовка
матеріалів стосовно подання заяви про
визнання спадщини відумерлою, а за
наявною інформацією, станом на 31.12.2012
року власником вказаної земельної
ділянки на підставі договору
купівлі-продажу від 26.06.2003 року є ОСОБА_6
( а.с. 21).

Також, як вбачається з матеріалів
справи, у травні 2012 року ОСОБА_2, ОСОБА_12
та ОСОБА_13 звернулися з
адміністративним позовом до Київської
міської ради про визнання
протиправними дій та зобов'язання
звернутися до суду із заявою про
визнання спадщини, що залишилась після
смерті ОСОБА_6, відумерлою.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 27
вересня 2012 року у задоволенні
вказаного адміністративного позову
було відмовлено.

Однак ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 07 лютого 2013
року зазначена постанова була
скасована, а провадження у справі за
адміністративним позовом - закрито з
тих підстав, що справа не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства. При цьому суд апеляційної
інстанції вказав, що в зазначених
правовідносинах Київська міська рада
діє не як суб'єкт владних повноважень, а
як законний представник
територіальної громади м. Києва, що
вчиняє дії, необхідні для оформлення
права власності такої громади на
відумерле майно.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції в
оскаржуваному рішенні зазначив, що
правовідносини між сторонами
регулюються нормами ЦК УРСР.

Однак зазначені висновки колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
відповідно до ст. 1218 ЦК України, що
набув чинності з 01 січня 2004 року, до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.
Враховуючи, що ОСОБА_6 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1, то спірні правовідносини
регулюються нормами Цивільного
кодексу України.

Станом на момент відкриття спадщини
норма ст. 1277 ЦК України була викладена в
наступній редакції:

«У разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття суд визнає спадщину
відумерлою за заявою відповідного
органу місцевого самоврядування за
місцем відкриття спадщини.

Заява про визнання спадщини відумерлою
подається після спливу одного року з
часу відкриття спадщини.

Спадщина, визнана судом відумерлою,
переходить у власність територіальної
громади за місцем відкриття спадщини.

Територіальна громада, що стала
власником відумерлого майна,
зобов'язана задовольнити вимоги
кредиторів спадкодавця, що заявлені
відповідно до ст. 1231 цього Кодексу.

Спадщина, не прийнята спадкоємцями,
охороняється до визнання її відумерлою
відповідно до ст. 1283 цього Кодексу».

Законом України №3795-VІ від 22.09.2011 року
були внесені зміни до частини першої
цієї статті, яка була викладена в
наступній редакції:

«У разі відсутності спадкоємців за
заповітом і за законом, усунення їх від
права на спадкування, неприйняття ними
спадщини, а також відмови від її
прийняття орган місцевого
самоврядування за місцем відкриття
спадщини зобов'язаний подати до суду
заяву про визнання спадщини
відумерлою».

Таким чином, зазначеною нормою, у
будь-якому випадку передбачено
обов'язок органу місцевого
самоврядування звернутись до суду із
заявою про визнання спадщини
відумерлою, оскільки без подання такої
заяви неможливе визнання судом
спадщини відумерлою, а закон не
визначає інших суб'єктів таких заяв.

Відповідно до п. б ч. 1 ст. 140 ЗК України,
підставами припинення права власності
на земельну ділянку є смерть власника
земельної ділянки за відсутності
спадкоємця.

Статтею 83 ЗК України визначено, що
землі, які належать на праві власності
територіальним громадам сіл, селищ,
міст, є комунальною власністю. У
комунальній власності перебувають усі
землі в межах населених пунктів, крім
земель приватної та державної
власності. Територіальні громади
набувають землю у комунальну
власність, зокрема, у разі прийняття
спадщини, прийняття за
цивільно-правовими угодами, виникнення
інших підстав, передбачених законом.

Разом з тим, з матеріалів вищевказаних
справ вбачається, що ні Голосіївська
районна в м. Києві рада до моменту її
ліквідації, ні відповідач у даній
справі - Київська міська рада не
виконує покладеного на них законом
обов'язку, посилаючись лише на те, що
подання заяви до суду - є правом органу
місцевого самоврядування, а не
обов'язком.

Проте такі заперечення не ґрунтуються
на положеннях законодавства, оскільки
суперечать як вимогам ст. 1277 ЦК України,
так і ст. 9 ЗК України, якою визначено, що
до повноважень Київської міської ради
у галузі земельних відносин на її
території належать, зокрема:
розпорядження землями територіальної
громади міста; передача земельних
ділянок комунальної власності у
власність громадян та юридичних осіб
відповідно до цього Кодексу;
припинення права користування
земельними ділянками у випадках,
передбачених цим Кодексом; прийняття
рішення щодо самовільно зайнятих
земельних ділянок; організація
землеустрою; здійснення контролю за
використанням і охороною земель
комунальної власності, додержанням
земельного та екологічного
законодавства; обмеження, тимчасова
заборона ( зупинення) чи припинення
використання земельної ділянки
громадянами та юридичними особами в
разі порушення ними вимог земельного
законодавства.

З матеріалів справи встановлено, що
позивачі є добросовісною стороною у
вищевказаних договорах, оскільки у
повному обсязі сплатили кошти за
будівництво проінвестованих ними
квартир, фактично проживають у них,
рішеннями судів, що набули законної
сили, за позивачами визнано право
власності на будівельні матеріали, з
яких збудовані ці квартири.

Разом з тим, не виконуючи обов'язку,
визначеного ч. 1 ст. 1277 ЦК України, щодо
звернення до суду із заявою про
визнання земельної ділянки, на якій
розташований багатоквартирний
будинок, відумерлою спадщиною, та не
використовуючи наданих законом
повноважень, Київська міська рада тим
самим порушує права позивачів, які у
такому разі позбавлені можливості
вирішити майново-правові питання,
пов'язані із правовим статусом
будинку, в якому проживають з 2005 року.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено,
що кожна особа має право звернутися до
суду за захистом свого особистого
немайнового або майнового права та
інтересу.

В частині 2 ст. 16 ЦК України, яка містить
перелік способів захисту цивільних
прав та інтересів, також зазначено, що
суд може захистити цивільне право або
інтерес іншим способом, що
встановлений договором або законом.

За встановлених обставин щодо
порушення прав позивачів з боку
відповідача невиконанням покладеного
на нього законом обов'язку, колегія
суддів вважає, що право позивачів
підлягає захисту у спосіб зобов'язання
Київської міської ради вирішити
питання про звернення до суду із заявою
про визнання відумерлою спадщини, що
залишилася після смерті ОСОБА_6, а саме
- земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
обґрунтованість доводів апеляційної
скарги, а тому рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 липня 2014 року - скасувати
та ухвалити нове рішення наступного
змісту:

Позов ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Київської міської ради, третя особа -
Київська міська державна
адміністрація про виконання обов'язку
по визнанню спадщини відумерлою -
задовольнити частково.

Зобов'язати Київську міську раду
вирішити питання про звернення до суду
із заявою про визнання відумерлою
спадщини, що залишилася після смерті
ОСОБА_6 (що померла ІНФОРМАЦІЯ_1), а саме
- земельної ділянки, що розташована по
АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: