Справа № 409/6830/12
Провадження № 2/209/309/14
РІШЕННЯ

іменем України

"26" лютого 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Дніпродзержинська

Дніпропетровської області

у складі:

головуючого судді Ковальової А.Б.

при секретарі Золотих Л.М.

за участю позивача за первісним
позовом, відповідача за зустрічним
позовом ОСОБА_1

за участю позивача за первісним
позовом, відповідача за зустрічним
позовом ОСОБА_2

представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

відповідача за первісним позовом,
позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4

представника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5

представника прокуратури
Дніпровського району м.
Дніпродзержинська Бразалука А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.
Дніпродзержинську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа на
боці позивачів - ОСОБА_6, до ОСОБА_4,
треті особи - ТОВ «Абонент ХХІ»,
Дніпровський районний відділ у м.
Дніпродзержинську Головного
управління Державної міграційної
служби у Дніпропетровській області,
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням, та за зустрічним позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи -
ОСОБА_6, ТОВ «Абонент ХХІ», про вселення
до житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
визнання його таким, що втратив право
користування житловим приміщенням,
не визнав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовом ОСОБА_1
позов ОСОБА_4 про вселення до житлового
приміщення не визнали.

11 жовтня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4,
в якому просять суд визнати його таким.
що втратив право користування житловим
приміщенням в квартирі, розташованій
за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати
Дніпровський РВ у місті
Дніпродзержинську Головного
управління ДМС у Дніпропетровській
області зняти відповідача з
реєстраційного обліку по зазначеній
квартирі, зобов'язати ТОВ «Абонент ХХІ»
внести відповідні зміни в особовий
рахунок на квартиру та стягнути з
відповідача на користь ОСОБА_1
сплачений судовий збір в сумі 107,30 грн.

В обґрунтування позову
посилаються на те, що вони, позивачі, є
матірью та донькою, і проживають та
зареєстровані в квартирі, розташованій
за адресою: АДРЕСА_1, яка складається із
двох житлових кімнат, житловою площею
28,9 кв.м, загальною площею 48,3 кв.м., і
позивач ОСОБА_1 є відповідальним
наймачем квартири. Крім них, у квартирі
зареєстрований та проживає ОСОБА_6,
який є сином позивача ОСОБА_2 Також в
спірній квартирі зареєстрований
ОСОБА_4, який є колишнім чоловіком
позивача ОСОБА_1, шлюб з яким розірвано
29 січня 1985 року. В 1995 році відповідач
залишив спірну квартиру, забрав всі
свої особисті документи, речі та інше
майно, і в теперішній час проживає в
житловому будинку, розташовану в
АДРЕСА_2, створивши нову сім'ю. Але він
так і не знявся з реєстраційного обліку
по спірній квартирі. Вони, позивачі,
протягом тривалого часу не чинили
відповідачу перешкоди в проживанні в
квартирі, а він, у свою чергу, постійно
обіцяв добровільно знятися з
реєстраційного обліку, а тому вони не
зверталися до суду з позовом про
визнання його таким, що втратив право
на житло в квартирі. Але відповідач не
виконав своєї обіцянки, а тому в 2012 році
вони вирішили зняти відповідача з
реєстраційного обліку по спірній
квартири в судовому порядку, так як з 1995
року він у квартирі не проживає і не
цікавиться нею, як приміщенням, що
потрібно йому для проживання. В процесі
збору доказів, вони 06 серпня 2012 року
отримали копію особового рахунку на
квартиру, 18 вересня 2012 року ТОВ «Крона»
склало та видало їм акт про
непроживання відповідача в квартирі
по АДРЕСА_1 Але, як тільки відповідачу
стало відомо про їх наміри, він одразу ж
23 серпня 2012 року звернувся до
Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська
із заявою про чинимі йому перешкоди в
проживанні в квартирі. 17 вересня та 22
вересня 2012 року відповідач повторно
звернувся до Дніпровського РВ з
аналогічними заявами, але при цьому він
повідомив їх, позивачів, що не
збирається проживати в спірній
квартирі, не має потреби у житловому
приміщенні, але бажає, щоб вони
заплатили йому за виписку із квартири
грошові кошти. Вважають, що відповідач
втратив право користування житловим
приміщенням у спірній квартирі,
оскільки він з 1995 року в квартирі не
проживає, залишив житлове приміщення
добровільно і ніколи не намагався
повернутися проживати до квартири. З
1995 року вони, позивачі, самостійно
сплачують всі комунальні платежі,
утримують квартиру в належному
житловому стані виконують ремонтні
роботи, тобто, єдині, виконують
обов'язки наймачів житлового
приміщення. Квартира по бульвару
АДРЕСА_1 є їх, позивачів, та ОСОБА_6
єдиним постійним зареєстрованим
місцем проживання. З 1995 року і до 23
серпня 2012 року відповідач нікуди не
звертався із заявами про перешкоди в
проживанні в спірній квартирі.

11 січня 2013 року ОСОБА_4 надав суду
письмові заперечення проти позову,
зазначивши, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2
не підлягає задоволенню, оскільки йому
чиняться перешкоди в проживанні в
квартирі по АДРЕСА_1 з боку позивачів,
він немає ніякого житла, вимушений
жити у знайомих та родичів. З 1995 року
він дійсно часто був відсутній у
спірній квартирі, так як через тяжку
травму тривало лікувався, переніс 12
операцій, отримав 2-у групу
інвалідності, був обмежений у
пересуванні, ні з ким не спілкувався.
Перед тим, як позивачі змінили вхідні
двері, він жив у спірній квартирі, до
нього приходили гості.

Не визнаючи позов ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, 18 липня 2013 року ОСОБА_4
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1
та ОСОБА_2 про вселення до жилого
приміщення, в якому просить суд
вселити його до квартири, розташованої
за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати
відповідачів усунути перешкоди в
користуванні житловим приміщенням. В
обґрунтування позову посилається на
те, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_1 по
1985 рік, і після розірвання шлюбу
продовжує прожити у спірній квартирі,
яка є комунальною власністю, і яка була
виділена ОСОБА_1 з урахуванням його
інтересів, як члена сім'ї, в період його
проходження строкової військової
служби взамін квартири, яка
знаходилася у санітарній зоні, й була
знесена. Після повернення із армії, він
отримав прописку у спірній квартирі,
весь час проживав в ній, періодично
відлучаючись з квартири в зв'язку із
лікуванням або по роботі, оплачував
комунальні послуги за себе в розмірі 50
грн, які передавав відповідачам. В
серпні 2012 року, появившись у місці
своєї реєстрації, він виявив, що
відповідачі замінили вхідні двері та
замки, і тому він був вимушений
звернутися до правоохоронних органів
із заявою про усунення перешкод в
користуванні квартирою. Вважає, що
відповідачі порушують його право на
проживання в спірній квартирі, а його
відсутність в квартирі, пов'язана із
лікуванням, і тому на цей період часу
за ним зберігалося право на житло. Він
є інвалідом 2-ї групи, іншого місця
проживання в нього немає, і він
вимушений наймати житло.

Ухвалою суду від 27 серпня 2013 року
цивільній справи за позовом ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 та за позовом ОСОБА_4 були
об'єднані в одне провадження (т.1 а.с.79).

Представники третіх осіб - ТОВ
«Абонент ХХІ» та Дніпровського РВ м.
Дніпродзержинська ГУ ДВС України
Дніпропетровській області в судове
засідання не з'явилися, повідомлені про
час та місце розгляду справи належним
чином, згідно ст.ст. 74, 76 ЦПК України,
надали суду заяви з клопотанням про
розгляд справи за відсутності їх
представників в зв'язку з відсутністю
заперечень проти позову.

Третя особа ОСОБА_6 в судове
засідання не з'явився, повідомлений про
час та місце розгляду справи належним
чином, згідно ст.ст. 74, 76 ЦПК України,
надав суду заяву з клопотанням про
розгляд справи за його відсутності,
зазначивши в заяві, що позові вимоги
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримує та просить
їх задовольнити.

Суд вважає можливим розглянути
справу за відсутності представників
третіх осіб та третьої особи ОСОБА_6,
згідно вимог частини 2 ст. 158 ЦПК
України, згідно якої особа, що бере
участь у справі, має право заявити
клопотання про розгляд справи за її
відсутності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свій
позов по суті та за обставинами справи
підтримала в повному обсязі, позов
ОСОБА_4 не визнала та пояснила п суду, що
відповідач за її позовом ОСОБА_4 є її
колишнім чоловіком, після того, як шлюб
між нею та відповідачем було розірвано,
він одружився з іншою жінкою та пішов
постійно проживати до своєї нової
дружини, але добровільно знятися з
реєстрації по квартирі, розташованій
по АДРЕСА_1, відповідач не бажає, хоча
не проживає в квартирі з 1995 року, а в
теперішній час вимагає від неї сплати
на його користь за виписку із квартири
грошові кошти у відшкодування 1/3
вартості квартири. Він дійсно з 1995 року
до 2012 року інколи приходив до них з
донькою до квартири у гості, але ніколи
ніяких претензій щодо проживання в
квартирі не висловлював. Ні вона, ні її
донька ОСОБА_2 не перешкоджали
відповідачу проживати в спірній
квартирі, він мав іншу сім'ю, і проживав
разом з нею. Протягом всього періоду
відсутності відповідача в спірній
квартири він навіть намагався
відновити подружні стосунки із нею,
ОСОБА_1, але прожив всього 2,5 тижня, і
знову повернувся проживати в АДРЕСА_2
до другої дружини, де він постійно
проживав та проживає. На оплату
комунальних послуг по спірній квартирі
відповідач ніколи не дав жодної
копійки. У серпні 2012 року до них
приходив дільничній інспектор, опитав
її та доньку та склав протокол. З 1995
року до серпня 2012 року дільничний з
приводу заяв відповідача до них
ніколи не приходив. Після 1994 року і по
теперішній час відповідач у спірній
квартирі не проживав. Вони дійсно
встановили нові вхідні двері до
квартири, яка розташована на 9-му
поверсі 9-ти поверхового будинку,
оскільки старі двері після протікання
покрівлі будинку перекосило і вони не
зачинялися. Вона, ОСОБА_1, є
відповідальним наймачем квартири,
перед отримання цієї квартири вони із
відповідачем проживала у бараці, а
ордер дійсно видавали на сім'ю, в тому
числі й з урахуванням інтересів
відповідача, з яким вона на той час
перебувала у зареєстрованому шлюбі. З
1989 року по 1996 року вона разом з
відповідачем проживали в АДРЕСА_3,
зараз вона кожне літо проживає в
АДРЕСА_4, а в квартирі залишаються
донька ОСОБА_2 , її чоловік та їх син
ОСОБА_6. Відповідач почав вимагати від
них з донькою 3500 доларів США за виписку
із квартири, а вселитися до спірної
квартири відповідач не намагався.
Після розірвання шлюбу між нею та
відповідачем в судовому порядку був
виконаний розподіл майна подружжя.
Просить задовольнити її позов в
повному обсязі, в задоволенні позову
ОСОБА_4 про вселення відмовити.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням підтримала в повному
обсязі, просить його задовольнити,
оскільки відповідач не проживає в
спірній квартирі без поважних причин
більше 17 років, в позові ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2, про вселення до
житлового приміщення просить
відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свій
позов по суті та за обставинами справи
підтримала в повному обсязі, позов
ОСОБА_4 не визнала та пояснила суду, що
відповідач за її позовом ОСОБА_4 є її
вітчимом, який проживав із її матірью, з
1995 року до теперішнього часу він не
проживає в квартирі по АДРЕСА_1 До 2012
року він дійсно інколи навідувався до
них з матірью ОСОБА_1 у гості, але ніяких
претензій з приводу проживання в
спірній квартирі не висловлював,
вселитися до квартири не намагався,
його речі в спірній квартирі відсутні,
грошей на оплату комунальних послуг
ніколи не давав. З 1996 року відповідач
постійно проживає в АДРЕСА_2, він
дійсно хворів у 1995-1996 роках, вона,
позивач, навіть провідувала його за
його на той час місцем проживання по
АДРЕСА_5, і розмов про вселення до
спірної квартири між ними та
відповідачем не було. До суду вони
звернулися, коли відповідач почав
вимагати від них з матірью грошові
кошти в сумі 3500 доларів США за виписку
із квартири. Просить суд задовольнити
її позов в повному обсязі, в
задоволенні позову ОСОБА_4 про вселення
відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_4
позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визнав, свій
позов підтримав в повному обсязі та
суду пояснив, що в 1994 році він
пропонував ОСОБА_1 розділити квартиру,
було рішення суду, у 1985 році вони із
ОСОБА_1 розірвали шлюб, але до 1988 року
вони продовжували проживати однією
сім'єю в АДРЕСА_3. В 1991 році він
повернувся до спірної квартири і
проживав в квартині один до 1994 року. В
1994 році він став підтримувати фактичні
шлюбні відносини з іншою жінкою, в
січні 1995 року вони зареєстрували шлюб.
Але із спірної квартири він не виїхав. З
05 грудня 1995 року він перебував на
стаціонарному лікуванні в м. Кривий Ріг
протягом одного року, потім місяць
перебував на стаціонарному лікуванні у
8-й Дніпродзержинський лікарні в
травматологічному відділенні. У 1996
році він поселився за місцем
проживання другої дружини, постійно
проживав з нею, але 2 рази на тиждень
ночував у спірній квартирі. З 1991 року
по 1994 року він платив всі комунальні
платежі по спірній квартирі, після 1994
року квитанцій про оплату в нього
немає, хоча він давав ОСОБА_1 по 50 грн.
щомісячно на сплату комунальних
послуг. Складений ТОВ «Крона» акт про
його непроживання у спірній квартирі
не відповідає дійсності. У 1994 році він
одружився із ОСОБА_7, і разом з нею
проживав у квартирі. розташованій по
АДРЕСА_5, 26 грудня 2011 року шлюб між ними
було розірвано. В цьому шлюбі вони з
другою дружиною придбали житловий
будинок та квартиру, право власності на
які оформлено на ім'я другої дружини.
Після розірвання шлюбу із ОСОБА_7 він
став проживати по АДРЕСА_6. Ключі від
спірної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не
дають йому з 1994 року, в 2011 році він
звертався до дільничного інспектора з
приводу перешкод в проживання в
спірній квартирі, але документів, що
підтверджують факт його звернення, в
нього немає. Пенсію оформлював за
місцем реєстрації - АДРЕСА_1, з 1994 року
по 2012 рік він не «шевелив» цю справу,
але з 1994 року постійно приходив до
ОСОБА_1 і казав, що буде жити у спірній
квартирі. Він не міг пересуватися до 2007
року, близько 2,5 року в нього був
встановлений апарат Єлізарова, він
взагалі не міг вийти на вулицю, за ним
здійснювала догляд друга дружина, жив
в той період в однокімнатній квартирі.
З січня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2
перестали давати йому ключі від
спірної квартири та не пускали додому.
В 2008 році він рік був в Росії на
заробітках, влітку 2012 року їздив по
Україні по заробітках, він не пам'ятає,
чи звертався він до міліції до серпня
2012 року. Розірвання шлюбу з другою
дружиною відбулося за рішенням
Петриківського районного суду
Дніпропетровська. Просить суд
задовольнити його позов про вселення
до спірної квартири, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
задоволенні їх позову відмовити.

В судовому засіданні представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, про вселення до житлового
приміщення підтримав в повному обсязі,
просить його задовольнити, в позові
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням
просить відмовити.

Прокурор Бразалук А.В. просить
задовольнити позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1,
ОСОБА_2, про вселення до житлового
приміщення, в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4 про визнання особи такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням просить відмовити.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що він
народився ІНФОРМАЦІЯ_3 року, проживає
та зареєстрований в квартирі по
АДРЕСА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є
його сусідами, які проживають в
квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_4 він бачив
дуже давно, ще в своєму дитинстві,
більше ніколи його не бачив, останні 10
років він, свідок, постійно проживає в
квартирі АДРЕСА_7, ввечері він звичайно
вдома, інколи, раз на місяць, буває в
гостях у сусідів, і ніколи ні ОСОБА_4,
ні його речей в квартирі АДРЕСА_1 не
бачив. Він, свідок, підписував акт про
непроживання ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1
і він підтверджує, що ОСОБА_4 в
квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 1995 року.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що
вона проживає в квартирі, розташованій
по АДРЕСА_8, є пенсіонеркою, ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 є її сусідами і проживають в
квартирі АДРЕСА_1 Вона, свідок,
проживає в квартирі АДРЕСА_8 двадцять
років, протягом яких вона взагалі
ніколи не бачила ОСОБА_4 і не знайома з
ним, не бачила і не чула, щоб йому
перешкоджали в проживанні в спірній
квартирі. Вона дійсно підписувала акт
про непроживання, він є дійсним.
ОСОБА_1 постійно проживає в квартирі
АДРЕСА_1 ще до її, свідка, заселення до
квартирі АДРЕСА_8. Вона, свідок, знає
всіх сусідів, із всіма нормальні
відносини.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що
вона проживає по АДРЕСА_9, її, свідка,
чоловік є племінником чоловіка
ОСОБА_2. Вона знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з
якими у неї добрі взаємовідносини,
ОСОБА_4 перший раз побачила тільки в
суді. В квартирі по АДРЕСА_1 проживають
ОСОБА_1, ОСОБА_2, чоловік ОСОБА_2 та
ОСОБА_6, знає їх з 2008 року, часто ходить
до них у гості, в квартирі 2 кімнати, і
ОСОБА_4 вона ніколи в квартирі не
бачила, в квартирі є чоловічі речі
чоловіка та сина ОСОБА_2, вона знає речі
цих чоловіків. ОСОБА_1 казала колись,
що вона була у шлюбі з ОСОБА_4, але він
давно одружився, виїхав з квартири і
вселитися до спірної квартири ніколи
не намагався. Вона, свідок, буває в
спірній квартирі раз на тиждень і на
свята, позивачі допомагали доглядати
її, свідка, дитину. Підтверджує, що
ОСОБА_4 не проживає у спірній квартирі
з 2008 року.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що
він народився в ІНФОРМАЦІЯ_1 році,
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10,
проживає квартирі АДРЕСА_6, він знає
ОСОБА_4 п'ять років, в 2009 році вони
їздили на заробітки в Росію, стосунки
між ними дружні. ОСОБА_4 проживає у
нього з лютого 2012 року в квартирі №
АДРЕСА_6, в якій три кімнати, буває в цій
квартирі два-три рази на тиждень, в цій
квартирі знаходяться його речі, в іншій
час він проживає у знайомих або працює,
офіційної роботи ОСОБА_4 немає, гроші
за житло іноді дає за невеликими
сумами, він попросився пожити в його,
свідка, квартирі, бо йому немає де жити,
ключів від його, свідка, квартири в
ОСОБА_4 немає. До спільної поїздки в
Росію ОСОБА_4 казав йому, що живе по
АДРЕСА_1, де він, свідок, був один раз в
2011 року, вони були на кухні, більше в той
час вдома нікого не було.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що
вона проживає та зареєстрована в
квартирі по АДРЕСА_11, є пенсіонеркою,
знайома із ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з 1979
року, з ними всіма нормальні стосунки.
В теперішній час в квартирі АДРЕСА_1
проживають ОСОБА_1 разом із донькою
ОСОБА_2, чоловіком доньки та їх сином
ОСОБА_6. Вона, свідок заходить до
сусідів два на рази на тиждень, ОСОБА_4
та його речей вона в квартирі не
бачила. ОСОБА_4 дійсно проживав в
спірній квартирі на початку 90-х років,
а потім припинив проживати в спірній
квартирі, розійшовся з ОСОБА_1, яка
казала, що ОСОБА_4 знайшов іншу жінку, з
якою створив сім'ю. Вона, свідок, після
того, як ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розійшлися,
бачила ОСОБА_4 на вулиці на Лівому
березі Дніпродзержинська з іншою
жінкою. Після цього він в спірній
квартирі не проживав, інколи приходив
у гості, але не часто, десь раз на рік,
або раз на півроку. В 2013 році він
прийшов до квартири з міліцією, чула, що
він хоче забрати меблеву стінку, на
поверсі, де розташована спірна
квартира, ніколи не було сварок,
скандалів. ОСОБА_1 на літо виїжджала на
дачу кілька років підряд, восени вона
поверталася, а в квартирі залишалася
донька з чоловіком та сином. ОСОБА_1
розійшлася з ОСОБА_4 в 90-х роках і вони
розбіглися, рік не знає.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив. що
він проживає по АДРЕСА_12, не працює, 18
років знає ОСОБА_4, товаришує з ним,
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не знає взагалі. В
теперішній час спілкується з ОСОБА_4
інколи, випадково. Вони разом
працювали в одному цеху 18 років назад,
і тоді з ним близько спілкувалися,
ОСОБА_4 проживав на АДРЕСА_13, і він,
свідок, в той час часто бував в гостях у
ОСОБА_4, хто ще проживав в той час в
квартирі, йому невідомо. Він, свідок,
залишив роботу в цеху в 1993-1994 рр. і вони
з ОСОБА_4 стали рідко спілкуватися.
Йому, зі слів ОСОБА_4, відомо, що він в
теперішній час орендує квартиру, казав,
що в нього неполадки з житлом. Скільки
дружин у ОСОБА_4, йому, свідку, невідомо.
В лютому 2011 року він був у квартирі у
ОСОБА_4, вхідні двері відкрила жінка,
але не ОСОБА_1. Вони з ОСОБА_4 сиділи на
кухні, пили пиво, в кімнати він, свідок,
не заходив. Він знає дружину ОСОБА_4 -
ОСОБА_7, але зараз ОСОБА_4 із жінкою не
живе, вони з нею і раніше погано жили,
він не знає, коли ОСОБА_4 одружився із
ОСОБА_7 і коли розійшовся.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що
він був зареєстрований по АДРЕСА_14,
зараз ніде не зареєстрований. останні
два роки проживає за адресою: АДРЕСА_15.
Знає ОСОБА_4 з 90-х років, працювали
разом на ДМК в одному цеху, зараз
спілкуються не частою. В 90- х роках
ОСОБА_4 проживав на АДРЕСА_13 він, свідок,
в березні 2011 року був у нього в гостях,
він відкривав двері своїм ключем, вони
сиділи та кухні та пили горілку, потім
вийшли з квартири та розійшлися, до
цього випадку і після він у ОСОБА_4
ніколи не був. Де зараз проживає ОСОБА_4,
йому невідомо, казав, що він проживає у
ОСОБА_11, у ОСОБА_11 він, свідок, вдома не
був.

Судом досліджені письмові докази по
справі шляхом їх оголошення в судовому
засіданні :

- акт про непроживання від 18
вересня 2012 року (т.1 а.с. 11), який
складений техніком - наглядачем
дільниці №1 ТОВ «Крона» ОСОБА_15 та
затверджений начальником дільниці № 1
ТОВ «Крона» ОСОБА_16, яким
підтверджується факт непроживання
ОСОБА_4 в квартирі по АДРЕСА_1 з 1995 року
по день складення акту, що
підтверджують сусіди із квартир
АДРЕСА_7 (ОСОБА_8), АДРЕСА_8 (ОСОБА_9),
АДРЕСА_11 (ОСОБА_12.);

- копія особового рахунку на
квартиру по АДРЕСА_1, що видана ТОВ
«Абонент ХХІ» 06 серпня 2012 року (т.1 а.с.
10), якою підтверджується факт внесення
відомостей про ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6
та ОСОБА_4 до особового рахунку на
квартиру і факт відкриття особового
рахунку на ім'я ОСОБА_1;

- повідомлення начальника
Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська
від 24 вересня 2012 року (т.1 а.с. 13), яким
підтверджується факт звернення ОСОБА_4
до Дніпровського РВ із заявами про
перешкоди в проживання в квартирі по
АДРЕСА_1 23 серпня 2012 року, 17 вересня 2012
року, 22 вересня 2012 року, тобто після
складення акту про його непроживання у
спірній квартирі та після видачі
копії особового рахунку на спірну
квартиру;

- копія паспорту ОСОБА_1 (т.1 а.с. 19),
якою підтверджується її особа
громадянина України;

- копія паспорту ОСОБА_2 (т.1 а.с. 15),
якою підтверджується її особа
громадянина України;

- копія паспорту ОСОБА_6 (т.1 а.с. 16),
якою підтверджується його особа
громадянина країни;

- ордер від 26 квітня 1979 року (т.1 а.с.
17), яким підтверджується факт надання
ОСОБА_1 та членам її сім'ї: ОСОБА_4
(чоловік) та ОСОБА_2 (донька) права на
зайняття 2-х кімнатної квартири,
розташованої по АДРЕСА_1;

- свідоцтво про народження (т.1 а.с.
18), свідоцтво про укладення шлюбу (т.1
а.с. 19), якими підтверджуються родинні
відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як між
матірью та донькою;

- свідоцтво про народження (т.1 а.с.
19), яким підтверджуються родинні
відносини між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, як між
сином та матірью;

- свідоцтво про розірвання шлюбу,
видане повторно 28 вересня 2012 року
Дніпровським відділом державної РАЦС
Дніпродзержинського міського
управління юстиції, актовий запис № 64
від 29 січня 1985 року (т.1 а.с. 20), яким
підтверджується факт розірвання шлюбу
між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 29 січня 1985 року;

- акт про нещасний випадок від 12
грудня 1995 року (т.1 а.с. 45), яким
підтверджується факт отримання ОСОБА_4
виробничої травми 05 грудня 1995 року;

- довідка МСЕК від 12 травня 1996 року
(т.1 а.с. 46), якими підтверджується факт
встановлення ОСОБА_4 2-ї групи
інвалідності з 12 травня 1996 року і
рекомендації щодо стаціонарного
лікування та оперативного лікування;

- довідка МСЕК від 16 червня 1999
року (т.1 а.с. 47), якою підтверджується
факт встановлення відповідачу 3-ї групи
інвалідності з 01 квітня 1999 року
безстроково з висновком про
можливість роботи без тривалого
перебування на ногах та з
рекомендацією «Д» нагляду;

- довідка від 16 червня 1999 року (т.1
а.с. 113), якою підтверджується ступніть
втрати працездатності ОСОБА_4 50
процентів безстроково;

- матеріал № 3864 від 23 серпня 2012
року (т.1 а.с. 114), яким підтверджується
факт звернення ОСОБА_4 до Дніпровського
РВ із заявою про перешкоди в проживанні
в квартирі по АДРЕСА_1 23 серпня 2012 року,
факт проживання ОСОБА_4 на момент
звернення із заявою в АДРЕСА_2, та факт
фактичного проживання ОСОБА_4 станом
на 30 травня 2007 року;

- копія паспорту ОСОБА_4 (т.2 а.с. 4),
якою підтверджується його особа
громадянина України, та факт
перебування його у шлюбі із ОСОБА_7 з 13
січня 1995 року по 26 грудня 2011 року, та
факт розірвання між ними шлюбу
Петриківським районним судом
Дніпропетровської області;

- лист прокуратури Дніпровського
району м. Дніпродзержинська від 20
листопада 2012 року (т.2 а.с. 5), яким
підтверджується факт повідомлення
ОСОБА_4 про його право звернення до
суду із цивільним позовом;

Вислухав сторони, їх представників,
свідків, прокурора, вивчивши письмові
докази та матеріали справи, з'ясувавши
обставини справи та дослідивши їх
доказами, суд вважає, що позов ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до ОСОБА_4, про визнання особи
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням підлягає
задоволенню, а в позов ОСОБА_4 до
ОСОБА_1, ОСОБА_2 про вселення до
житлового приміщення задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

У судовому засіданні судом встановлені
наступні обставини та відповідні до
них правовідносини.

Судом встановлено, що в квартирі,
яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,
зареєстровані та проживають ОСОБА_1,
її донька ОСОБА_2 та онук ОСОБА_6,
відповідальним наймачем квартири є
ОСОБА_1. Крім них, в квартирі з 14 жовтня
1980 року зареєстрований ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 року народження, що
підтверджується копією особового
рахунку на квартиру, виданою ТОВ
«Абонент ХХІ» 06 серпня 2012 року (т.1 а.с.
12),

Також судом встановлено, що 29
січня 1985 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4
було розірвано, актовий запис № 64, що
підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу, виданим повторно 28
вересня 2012 року Дніпровським відділом
державної РАЦС Дніпродзержинського
міського управління юстиції (т.1 а.с. 20).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 до 1994 року проживали в
квартирі, розташованій в місті
Дніпродзержинську по АДРЕСА_1. Як
зазначив ОСОБА_4 в судовому засіданні,
з 1994 року він став підтримувати
фактичні шлюбні відносини із своєю
другою дружиною, і в січні 1995 року вони
зареєстрували шлюб, в 1996 році він
переїхав на проживання до квартири,
розташованої в АДРЕСА_5, за місцем
проживання своєї другої дружини.

Ці обставини підтверджуються і
копією паспорту ОСОБА_4, в якому є запис
про реєстрацію шлюбу між ним та ОСОБА_7
13 січня 1995 року та про розірвання цього
шлюбу на підставі рішення
Петриківського районного суду
Дніпропетровської області 26 грудня 2011
року.

Як встановлено судом на підставі
акту про непроживання від 18 вересня 2012
року (т.1 а.с. 11), який складений
техніком - наглядачем дільниці №1 ТОВ
«Крона» ОСОБА_15 та затверджений
начальником дільниці № 1 ТОВ «Крона»
ОСОБА_16, ОСОБА_4 дійсно не проживає в
квартирі по АДРЕСА_1 з 1995 року по день
складення акту. Акт про непроживання
був складений на підставі свідчень
мешканців сусідніх квартир будинку
АДРЕСА_1, а саме: мешканців квартири
АДРЕСА_7 - ОСОБА_8, квартири АДРЕСА_8 -
ОСОБА_9., квартири АДРЕСА_11 - ОСОБА_12, які
підтвердили факт непроживання ОСОБА_4
у спірній квартирі з 1995 року.

Факт непроживання ОСОБА_4 у
спірній квартирі з 1995 року вищевказані
особи підтвердили і в судовому
засіданні, які були допитані судом як
свідки. Всі вони зазначили, що постійно
проживають та зареєстровані в будинку
АДРЕСА_1 тривалий час, а саме: ОСОБА_8 -
зі свого дитинства, ОСОБА_9 - протягом
останніх 20 років, ОСОБА_12 - з 1979 року.
Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взагалі
ніколи не бачили ОСОБА_4, а ОСОБА_12
пам'ятає ОСОБА_4, як чоловіка ОСОБА_1,
коли вони ще разом проживали в
спірній квартирі однією сім'єю десь на
початку 90-х років, а потім розійшлися, і
ОСОБА_4 пішов від ОСОБА_1 та одружився
з іншою жінкою, але не заперечує, що раз
на рік, або раз на півроку вона інколи
його бачила, коли він приходив у гості
до ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Всі свідки підтвердили, що вони
особисто підписували акт про
непроживання ОСОБА_4 в спірній
квартирі, оскільки він дійсно в ній не
проживає з 1995 року, і його речі в
квартирі відсутні.

Суд не має підстав не довіряти
поясненням цих свідків, оскільки вони
не є заінтересованими особами, їх
пояснення не є суперечливими, і
підтверджуються як поясненнями ОСОБА_1
та ОСОБА_2, так і поясненнями самого
ОСОБА_4, який пояснив, що 13 січня 1995
року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_7, і
виїхав за її місцем проживання, отже
акт ТОВ «Крона» приймається судом як
доказ на підтвердження факту
непроживання ОСОБА_4 в квартирі по
АДРЕСА_1 з січня 1995 року.

Ті обставини, що ОСОБА_4 05 грудня
1995 року отримав виробничу травму та
лікувався до 1997 року, а в 1999 році йому
встановлена третя група інвалідності,
не можуть бути визнані судом поважними
причинами для непроживання ОСОБА_4 у
спірній квартирі понад встановлені
законом строки, оскільки на момент
отримання травми він більше шести
місяців вже не проживав у спірній
квартирі, не повернувся проживати до
спірної квартири і після закінчення
лікування, і навіть під час лікування
проживав у іншому місці й за ним
здійснювала догляд його друга дружина,
що підтвердив в судовому засіданні
особисто ОСОБА_4

Отже, з січня 1995 року до грудня
2011 року, тобто на протязі 17 років
ОСОБА_4 перебував у шлюбі з іншою
жінкою, вони разом проживали, вели
спільне господарство, і навіть, зі слів
ОСОБА_4, придбали у шлюбі квартиру та
житловий будинок, що розташований в
АДРЕСА_2, де він поживав разом із другою
дружиною. Все це свідчить, що в 1995 році
ОСОБА_4 добровільно залишив спірну
квартиру, забрав всі свої речі та
виїхав проживати за місцем мешкання
його нової сім'ї. А тому до його
пояснень, що він до січня 2012 року,
кожні два дня на тиждень ночував в
спірній квартирі, суд відноситься
критично, і на їх підтвердження
ОСОБА_4 не надав суду жодного доказу. В
доповнення до цього, суд приймає до
уваги, що в спірній квартирі, яка
складається із двох кімнат, проживає 4
особи: ОСОБА_1, її донька ОСОБА_2 з
чоловіком та їх повнолітній син
ОСОБА_6., що підтвердили в судовому
засіданні свідки ОСОБА_12. та ОСОБА_10,
які часто бувають у спірній квартирі.
Цей факт також розцінюється судом не на
користь ОСОБА_4, оскільки в
двокімнатній квартирі проживають
чотири дорослі особи, а ОСОБА_4 не
зазначив, яким чином він мав
можливість ночувати в спірній
квартирі, в якій із кімнат.

Факт непроживання ОСОБА_4 в
квартирі підтвердила в судовому
засіданні також свідок ОСОБА_10, яка
доводиться родичкою ОСОБА_2, і яка
пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 з 2008 року, тісно спілкується з
ними, часто буває у них в гостях в
спірній квартирі, але з 2008 року вона
ніколи не бачила в квартирі АДРЕСА_1
ОСОБА_4, перший раз побачила його в
суді.

Також судом встановлено, що в 2012
році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вирішили
звернутися до суду із позовом про
визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням у
спірній квартирі, оскільки останній не
бажав зніматися з реєстрації
добровільно, хоча не проживав в
квартирі з 1995 року, не цікавився
квартирою, як приміщенням, що потрібно
йому для проживання. В процесі
підготовки документів, в серні 2012 року
вони звернулися із заявами до ТОВ
«Абонент ХХІ» для отримання копії
особового рахунку на квартиру, та до
ТОВ «Крона» для складення акту про
непроживання ОСОБА_4 у спірній
квартирі, які вони отримали відповідно
18 вересня 2012 року та 06 серпня 2012 року.

Таким чином, суд вважає, що
звернення ОСОБА_4 23 серпня 2012 року, 17
вересня 2012 року та 22 вересня 2012 року до
Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська
із заявами про чинимі йому перешкоди у
проживанні в квартирі по АДРЕСА_1,
пов'язані саме із намірами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 зняти відповідача з
реєстраційного обліку по спірній
квартирі шляхом визнання його таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням у спірній квартирі,
оскільки судом встановлено, що до 23
серпня 2012 року ОСОБА_4 не звертався до
Дніпровського РВ з аналогічними
заявами.

Що стосується стверджень ОСОБА_4
щодо заміни вхідних дверей в спірну
квартиру в січні 2012 року, що стало
перепоною для його проживання в цій
квартирі, то судом встановлено, що
заміна дверей відбулася внаслідок їх
пошкодження через затоплення покрівлі
будинку, на 9-му поверсі якого
розташована спірна квартира. Але при
цьому, ОСОБА_4, наполягаючи на тому, що
перешкоди в проживанні йому стали
чинити з 01 січня 2012 року, до 23 серпня,
тобто 7 місяців та 23 дня, не звертався
до будь-яких установ з приводу
порушення його житлових прав ОСОБА_1
та ОСОБА_2

Є суперечливими пояснення ОСОБА_4
і щодо дати виявлення ним заміни
вхідних дверей до спірної квартирі, а
саме: в заяві до Дніпровського РВ
ОСОБА_4 зазначає, що виявив цей факт в
січні 2012 року, а в своєму позові
зазначає про серпень 2012 року.

Зазначене дає суду підстави
вважати, що звернення ОСОБА_4 до
Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська
було здійснене внаслідок повідомлення
з боку позивачів за первинним позовом
про їхній намір вирішити питання щодо
визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням у
спірній квартирі в судовому порядку і
після їх відмови сплатити йому грошові
кошти за виписку з квартири, в якій
він не проживав без поважних причин з
1995 року.

Ці обставини не спростовані
ОСОБА_4 і підтверджуються дослідженими
судом доказами, такими як повідомлення
Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська
від 24 вересня 2012 року адвокату ОСОБА_3
(т.1 а.с. 13), яка є представником ОСОБА_1, і
яка надавала їй юридичну допомогу при
зборі доказів та складенні позовної
заяви при зверненні до суду.

А, отже, суд дійшов до висновку, що
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не чинили ОСОБА_4
перешкоди в проживанні в спірній
квартирі, оскільки останній з січня
1995 року в цій квартирі не проживав, не
користувався нею, як приміщенням, що
потрібно йому для проживання, і
відповідно не переймався житловим
станом квартири та не сплачував
комунальні послуги за житло.

Судом достовірно встановлено, що
до 23 серпня 2012 року ОСОБА_4 постійно
проживав в АДРЕСА_2

До такого висновку суд прийшов на
підставі дослідження матеріалу
Дніпровського РВ м. Дніпродзержинська
№ 3864 (ЖРЗСП № 4983 від 23 серпня 2012), який
був витребуваний судом за клопотанням
ОСОБА_4 (т.1 а.с. 114).

Згідно протоколу усної заяви про
злочин ОСОБА_4 від 23 серпня 2013 року,
своїм місцем проживання він зазначає:
АДРЕСА_2 Ця ж адреса зазначена і в
постанові про відмову в порушенні
кримінальної справи.

Крім цього, згідно довідки до
обліку ІБД, що знаходиться в матеріалі
№ 3864, ОСОБА_4 перебуває на обліку АБД в
Петриківському ОВД з 10 грудня 2011 року
як побутовий порушник. Останній раз
ОСОБА_4 притягався до адміністративної
відповідальності за ст. 173-2 за заявою
його другої дружини ОСОБА_7, яка 27
листопада 2011 року звернулася до
Петриківського РВ з приводу, того, що
27 листопада 2011 року, приблизно о 16.00
годин, її чоловік ОСОБА_4, який мешкає
разом із нею в АДРЕСА_2 прийшов додому в
стані алкогольного сп'яніння та
пошкодив віконні шибки на будинку.

Що стосуються відсутності у
ОСОБА_4 іншого місця проживання, крім
спірної квартири, та його проживання в
орендованих квартирах, то в цій
частині суд не приймає пояснення
свідка ОСОБА_11 про проживання ОСОБА_4 в
належній свідку квартирі по АДРЕСА_6 з
лютого 2012 року, оскільки його пояснення
не підтверджуються ніякими іншими
дослідженими судом доказами.

В той же час, суд звертає увагу на
пояснення ОСОБА_4, які були надані ним
особисто в судовому засіданні, що за
час шлюбу із другою дружиною вони
придбали у власність житловий будинок
та квартиру, право власності на які
зареєстровано на ім'я другої дружини,
що ставить під сумнів відсутність у
ОСОБА_4 іншого місця проживання, ніж
спірна квартира.

Також суд вважає, що пояснення
свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14, що були
допитані в судовому засіданні, не
підтверджують ні заперечення ОСОБА_4
проти позову про визнання його таким,
що втратив право користування житловим
приміщенням, ні його позовні вимоги
про вселення. Ці свідки підтвердили
лише факт, що вони товаришували з
ОСОБА_4 в 1993-1994 роках, коли разом
працювали на ДМК, і тоді ОСОБА_4
проживав на АДРЕСА_13, але після
залишення роботи вони майже не
спілкувалися, їх зустрічі були
випадковими.

Так, свідок ОСОБА_13 пояснив, що був
в гостях у ОСОБА_4 в лютому 2011 року, але
де саме, свідок не пояснив, зазначив, що
вхідні двері відкрила жінка, але не
ОСОБА_1 і не ОСОБА_2, при тому, що він
знайомий із другою дружиною ОСОБА_4 -
ОСОБА_7, з якою ОСОБА_4 проживав, і жили
вони погано.

Свідок ОСОБА_14 також пояснив, що
в березні 2011 року був у ОСОБА_4 у гостях,
але також не зазначає адресу,
говорить, що ОСОБА_4 відкрив двері своїм
ключем, вони на кухні пили горілку, а
потім вийшли з квартири та розійшлися.

Приймаючи до уваги всі зазначені
обставини та досліджені належним чином
докази, суд дійшов до висновку, що
ОСОБА_4 дійсно не проживав у спірній
квартирі без поважних причин з 1995
року, тобто більше, ніж шість місяців,
він мав іншу сім'ю, придбавав в новій
родині нерухомість для проживання,
протягом 17 років не цікавився спірною
квартирою, як приміщенням, що потрібно
йому для проживання, в якій він більше,
ніж шість місяців не проживає ні
постійно, ні тимчасово.

Суд вважає встановленим
наявність фактів, якими
обґрунтовуються вимоги ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, та якими обґрунтовується
відмова в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_4 з таких мотивів.

Відповідно до ст. 47 Конституції
України кожен має право на житло, і
ніхто не може бути примусово
позбавлений житла інакше як на
підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 29 ЦК
України місцем проживання фізичної
особи є житловий будинок, квартира або
інше приміщення, придатне для
проживання в ньому, у відповідному
населеному пункті, в якому фізична
особа проживає постійно, переважно або
тимчасово.

Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону
України „Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні", реєстрація - це внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації. Тобто правовою
підставою для перебування на
реєстраційному обліку є проживання чи
перебування в житлі за певною адресою.

Згідно статті 3 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» місцем
перебування є
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком менше шести місяців
на рік, місцем проживання є
адміністративно-територіальна
одиниця, на території якої особа
проживає строком понад шість місяців
на рік, реєстрацією є внесення
відомостей до паспортного документа
про місце проживання або місце
перебування із зазначенням адреси
житла особи та внесення цих даних до
реєстраційного обліку відповідного
органу спеціально уповноваженого
центрального органу виконавчої влади з
питань реєстрації.

Відповідно до статті 71 Житлового
Кодексу України при тимчасовій
відсутності наймача або членів його
сім'ї за ними зберігається житлове
приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу
України визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням внаслідок відсутності
цієї особи понад встановлені строки,
провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці данні
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко-і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України
належними є докази, які містять
інформацію щодо пер мета доказування.
Сторони мають право обґрунтувати
належність конкретного доказу для
підтвердження їхніх вимог або
заперечень. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмета
доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Приймаючи до уваги, що судом
встановлений факт відсутності ОСОБА_4
в спірній квартирі понад встановлені
законом строки, позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2
про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням в квартирі, розташованій в
АДРЕСА_1, підлягає задоволенню, а в
позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про
вселення до зазначеної квартири слід
відмовити, так як судом не встановлений
факт порушення прав ОСОБА_4 на
користування спірним житловим
приміщенням.

Належить стягнути з ОСОБА_4 на
користь ОСОБА_1 сплачений судовий
збір в сумі 107 грн. 30 коп.

На підставі ст. ст. 71, 72 Житлового
Кодексу країни, ст. 29 ЦК України, ст. 3
Закону України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», т. ст. 8, 10, 11, 57, 59,
60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя
особа на боці позивачів ОСОБА_6, треті
особи ТОВ «Абонент ХХІ», Дніпровський
районний відділ у м. Дніпродзержинську
Головного управління Державної
міграційної служби у
Дніпропетровській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 року
народження, таким, що втратив право
користування житловим приміщенням в
квартирі АДРЕСА_1, що є підставою для
зняття ОСОБА_4 з реєстраційного обліку
по квартирі та виключення відомостей
про нього із особового рахунку на
квартиру.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1
сплачений позивачем судовий збір в
сумі 107 грн. 30 коп.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті
особи - ОСОБА_6, ТОВ «Абонент ХХІ», про
вселення до житлового приміщення -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції шляхом подачі апеляційної
скарги в десятиденний строк з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
А.Б. Ковальова