Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2-4585/11
Провадження №2/711/3281/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2014 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

- головуючого - Клочко О.В.

- при секретарі - Туз Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Головного управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації / на теперішній час Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації / до ОСОБА_1, треті особи без самостійних вимог - УДАІ УМВС України в Черкаській області, Черкаська митниця про вилучення та повернення предмету гуманітарної допомоги -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Головне управління праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації / на теперішній час - Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації / звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про вилучення та повернення предмету гуманітарної допомоги, вказуючи, що 21 січня 2004 року згідно із вимогами Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України від 19 липня 2006 року № 999, інвалід війни 2 групи ОСОБА_2 узятий на облік Головним управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації, як такий, що підлягає забезпеченню автомобілем марки «Таврія» на пільгових умовах, з правом передачі керування цим автомобілем членам своєї сім'ї.

Згідно з вимогами Закону України «Про гуманітарну допомогу» та Закону України «Про деякі питання ввезення на митну територію України транспортних засобів», ОСОБА_2 мав право на отримання через органи соціального захисту населення від іноземного донора, як гуманітарну допомогу, автомобіль віком не старше 8 років на момент ввезення в Україну з обсягом двигуна до 1800 куб. см.

13 березня 2007 року громадянин Литви Гінтарас Юрайтіс (м. Каунас) подарував Головному управлінню, як гуманітарну допомогу, автомобіль MITSUBISHI Carisma, 1999 року випуску, для передачі його інваліду ОСОБА_2

Рішенням комісії з питань гуманітарної допомоги при КМ України № 26/ГД-10964 від 19.04.2007 року, автомобіль Mitsubishi Carisma, 1999 року випуску, номер НОМЕР_3, об'ємом двигуна 1579 куб. см, бензиновий, номер двигуна НОМЕР_1, визнаний гуманітарною допомогою, як подарований Головному управлінню ОСОБА_7 (м. Каунас, Литва) для інваліда 2 групи ОСОБА_2

03.05.2007 року ОСОБА_2 письмово звернувся до Головного управління про передачу йому подарованого автомобіля та після митного оформлення зазначений автомобіль видано ОСОБА_2 з правом передачі керування членам своєї родини та зареєстровано у ВДАІ УМВС України в Черкаській області.

На підставі заяви ОСОБА_2 рішенням Головного управління від 30.03.2007 року № 3-4 право керування надано ОСОБА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_2 помер.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що абз. 7 п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України від 19 липня 2006 року № 999 із змінами, внесеними згідно з постановою КМ України від 17.04.2008 року № 387 у редакції постанови КМ України від 08.09.2010 року № 826 передбачено, що після смерті інваліда, дитини-інваліда, автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через Головне управління соціального захисту і користувався менше, ніж 10 років, може бути переданий у власність одному із членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при КМ України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля.

Автомобіль, яким інвалід користувався менше, ніж 10 років, після смерті інваліда може залишитись у користуванні його сім'ї безоплатно, якщо в ній є інвалід, у випадках, зазначених в абз. 3-6 п. 16 цього Порядку.

У разі несплати членом сім'ї інваліда, дитини-інваліда податків і зборів (обов'язкових платежів) автомобіль повертається (вилучається) Головному управлінню соціального захисту.

Вилучення автомобіля здійснюється відповідно до абз. 13 п. 16 цього Порядку, яким передбачено, що автомобіль, отриманий інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда, вилучається відповідними органами соціального захисту.

17.08.2011 року Головним управлінням направлено листа члену сім'ї померлого, якому надано право керування автомобілем ОСОБА_1 з вимогою в добровільному порядку повернути автомобіль Mitsubishi Carisma, 1999 року випуску, ввезений в Україну і визнаний у встановленому порядку гуманітарною допомогою, яким був забезпечений інвалід ОСОБА_2, але автомобіль не повернуто, що й змусило звернутись їх з даним позовом до суду.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 помер, вважають, що у відповідності до вимог п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, автомобіль повинен бути повернутий державі, яка надала його у користування, в особі Головного управління праці і соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації.

Просили суд вилучити у ОСОБА_1 автомобіль Mitsubishi Carisma, 1999 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, об'ємом двигуна 1579 куб. см, бензиновий, номер двигуна НОМЕР_1, митною вартістю 31583, 51 гривень та передати його Головному управлінню праці і соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації (на теперішній час Департамент соціального захисту населення Черкаської обласної державної адміністрації ).

В судовому засіданні представник позивача Маврєнкова С.А. позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в його задоволенні та пояснив, що після смерті інваліда 2 групи ОСОБА_2 ОСОБА_1 неодноразово звертався до Головного управління праці та соціального захисту населення з проханням не вилучати у нього автомобіль, а передати документи в Комісію з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України для прийняття рішення про залишення вказаного автомобіля у його власності, оскільки він є зятем померлого інваліда ОСОБА_2

Як вбачається з наданого представником відповідача листа на адресу Головного управління праці і соціального захисту населення від 15.09.2011 року, відповідач ОСОБА_1 звертався з проханням не вилучати у нього автомобіль, а вирішити питання про направлення документів в Комісію з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України для залишення автомобіля у власності відповідача на підставі відповідних норм законодавства України.

На вказаному листі міститься відмітка про його отримання.

Також представником відповідача був наданий лист від 30.09.2014 року на адресу Департаменту соціального захисту населення, в якому дружина відповідача ОСОБА_6, яка є донькою померлого ОСОБА_2 ставить питання про залишення у неї вказаного автомобіля та встановлення на нього права користування.

Однак, як пояснила в судовому засіданні представник позивача, відповідь ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на вказані звернення не надавалась та питання щодо переоформлення не вирішувалось, оскільки відповідачем пропущено строк, встановлений Порядком для такого звернення.

Представники УДАІ УМВС України в Черкаській області та Черкаської митниці належним чином повідомлені судом про день і час розгляду справи проте до суду не з'явилися.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в позовних вимогах має бути відмовлено, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України № 999 від 19 липня 2006 року (на який посилається представник позивача), у редакції, що діє на час розгляду справи в суді, після смерті інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через Головне управління соціального захисту і користувався менше, ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Мінсоцполітики за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля, які повинні бути сплачені членом сім'ї інваліда протягом шести місяців з дня смерті інваліда.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду справи про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх судів України.

Так, відповідно до Постанови Верховного Суду України від 16 травня 2012 року (справа № 6-10цс12) визначено, що питання щодо вилучення після смерті інваліда в членів його сім'ї автомобіля, отриманого інвалідом як гуманітарна допомога, повинно вирішуватися на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда.

Згідно абз. 7 п. 41 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою КМ України № 999 від 19 липня 2006 року (у редакції, яка діяла на час смерті інваліда) після смерті інваліда автомобіль, визнаний гуманітарною допомогою, яким інвалід був забезпечений через Головне управління соціального захисту і користувався менше, ніж 10 років, може бути переданий у власність одному з членів сім'ї інваліда за рішенням Комісії з питань гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України за умови сплати податків і зборів за ставками, діючими на день здійснення митного оформлення автомобіля.

Таким чином, шестимісячним строком не було обмежено право члена сім'ї померлого інваліда на звернення з відповідною заявою про залишення автомобіля в його власності.

Проте, вказана заява відповідача не була вирішена по суті позивачем та не була спрямована до Комісії з питань надання гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України, як того вимагав зазначений Порядок.

Це визнала і представник позивача, зазначивши, що будь - які дані на цей рахунок відсутні.

За таких обставин, суд вважає, що лише в разі відмови Комісії з питань надання гуманітарної допомоги при Кабінеті Міністрів України передати автомобіль у власність члену сім'ї померлого інваліда, позивач міг вимагати повернення зазначеного автомобіля від відповідача.

А тому , позовні вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають.

У відповідності до ст.60 ЦПК України на сторони покладається доведення тих обставин , на які вони посилаються як на підставу позовних вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог.

В той же час представником відповідача надано суду письмові документальні підтвердження які повністю спростовують позовні вимоги позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи , але не були присутні при проголошенні судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу на протязі десяти днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий: О. В. Клочко