Справа № 748/3259/13-ц Провадження №
22-ц/795/2168/2014 Категорія -
цивільнаГоловуючий у I інстанції -
Майборода С. М. Доповідач - Євстафіїв О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЄвстафіїва
О.К.,суддів:Губар В.С., Тагієва С.Р.,при
секретарі:Покладу Д.В.,за участю:ОСОБА_5
та її представника - ОСОБА_6,
представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 і
ОСОБА_7 на рішення Чернігівського
районного суду від 02 жовтня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про
усунення перешкод у користуванні
земельною ділянкою та відновлення меж
земельної ділянки і за зустрічним
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою, третя особа - Іванівська
сільська рада,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 р. ОСОБА_5 пред'явила
позов до ОСОБА_7, в якому, після
уточнення позовних вимог, остаточно
просила:

- встановити межі земельної ділянки між
будинками й надвірними спорудами, які
знаходяться за адресами: АДРЕСА_1,
Чернігівського району, відповідно до
планів-схем, що є додатками №№ 2 і 3 до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи № С-394 від 11.04.2014 р., який
виконано Чернігівською регіональною
торгово-промисловою палатою,

- зобов'язати ОСОБА_7 не чинити їй
перешкоди у користуванні земельною
ділянкою, яка розташована за адресою:
АДРЕСА_2, Чернігівського району, та
усунути ці перешкоди шляхом звільнення
цієї ділянки у бік належної йому
земельної ділянки відповідно до
вищевказаних планів-схем, а саме
прокласти в бік земельної ділянки
ОСОБА_7: допоміжну лінію ВВ1, довжиною 0,06
м, - від точки В, що розташована на
спільній межі на відстані 20,57 м від
точки Д, до точки Б1, допоміжну лінію ББ1,
довжиною 0,28 м, - від точки Б до точки Б1,

- відшкодувати судові витрати. Позовні
вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_5 і
ОСОБА_7 користуються суміжними
присадибними земельними ділянками.
Земельна ділянка, якою користується
ОСОБА_5, перебуває у неї в користуванні,
а земельна ділянка площею 0,2833 га, якою
користується ОСОБА_7, належить йому на
праві власності. Останній стверджує, що
паркан, який розділяє ці земельні
ділянки, необхідно змістити у бік
належного ОСОБА_5 будинку й надвірних
споруд, що є протиправним. У позовній
заяві ОСОБА_5 також зазначає, що спір
між нею й ОСОБА_7 позбавляє її
можливості приватизувати земельну
ділянку, якою вона користується.

У листопаді 2013 р. ОСОБА_7 пред'явив
зустрічний позов до ОСОБА_5, у якому,
після уточнення позовних вимог,
остаточно просив зобов'язати ОСОБА_5 не
чинити йому перешкод у користуванні
земельною ділянкою, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_3, Чернігівського
району, усунути ці перешкоди шляхом
звільнення ОСОБА_5 належної йому
ділянки у бік земельної ділянки, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2,
Чернігівського району, встановити за
рахунок ОСОБА_5 межу між цими ділянками
відповідно до додатку № 1 до висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № С-394 від 11.04.2014 р., який
виконано Чернігівською регіональною
торгово-промисловою палатою, та
державного акту на право власності
ОСОБА_7 на земельну ділянку серії ЯЖ №
369340 від 20.08.2008 р., а також відшкодувати
йому судові витрати. Зустрічні позовні
вимоги мотивуються тим, що ОСОБА_5 на
належній йому земельній ділянці
споруджує паркан.

Оскаржуваним рішенням у задоволенні
позовних вимог і ОСОБА_5, і ОСОБА_7
відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати дане рішення в частині
відмови у задоволенні її позовних
вимог і задовольнити ці вимоги. Доводи
апеляційної скарги зводяться до
такого:

- викладені в оскаржуваному рішенні
суду висновки щодо фактичних обставин
справи суперечать наявним у справі
доказам, зокрема висновку судової
будівельно-технічної експертизи № С-394
від 11.04.2014 р., і змістові позовних вимог
ОСОБА_5 в частині визначеного нею
способу прокладення межі між
земельними ділянками, які є об'єктом
судового розгляду,

- посилання місцевого суду на те, що
факт користування ОСОБА_5 присадибною
земельною ділянкою у розмірі 0,999 га не
може братися до уваги, т.я. ця ділянка
перебуває в неї у користуванні, а не у
власності, суперечить ст. 152 ЗК України.

ОСОБА_7 у своїй апеляційній скарзі
просить скасувати рішення місцевого
суду по даній справі й задовольнити
його позовні вимоги. Доводи цієї скарги
зводяться до того, що суд дійшов
висновку про недоведеність позовних
вимог як ОСОБА_5, так і ОСОБА_7 Проте
висновками проведених по справі
експертиз підтверджується, що ОСОБА_5
незаконно користується частиною
належної ОСОБА_7 земельної ділянки, у
зв'язку з чим позовні вимоги останнього
мають бути задоволені.

У судовому засіданні ОСОБА_5 та її
представник підтримали подану ОСОБА_5
апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу
ОСОБА_10 просили відхилити, а
представник ОСОБА_7 підтримав подану
останнім апеляційну скаргу, а
апеляційну скаргу ОСОБА_5 просив
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
учасників судового розгляду,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційних скарг,
суд вважає, що вони підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд
І інстанції виходив з того, що і ОСОБА_5,
і ОСОБА_7 не довели свої позовні вимоги.
З таким висновком не погоджується
апеляційний суд.

Так, по справі встановлено наступне.

ОСОБА_5 є власником будинку й надвірних
споруд, які знаходяться за адресою:
АДРЕСА_2, Чернігівського району, що
підтверджується копіями відповідних
правоустановчих документів (а.с. 7-9, 10,
5-6).

Копіями архівних довідок Іванівської
сільської ради від 22.10.2013 р. №№ 1581 і 1582
підтверджується, що згідно з записами у
земельно-кадастрових книгах за ОСОБА_5
облікується земельна ділянка
орієнтовною площею 0,10 га (а.с. 29).

ОСОБА_7 є власником земельної ділянки,
площею 0,2833 га, цільове призначення якої
- для ведення особистого селянського
господарства, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_3, Чернігівського
району, що підтверджується копіями
нотаріально посвідченого договору
дарування, технічної документації
землеустрою і державного акту на право
власності на земельну ділянку від
20.08.2008 р. серії ЯЖ № 369840 відповідного
змісту і (а.с. 19, 38-53, 18).

Актом Іванівської сільської ради від
15.06.2013 р. підтверджується, що між
сторонами мається спір з приводу
розмежування вищевказаних земельних
ділянок (його копія на а.с. 20).

У акті перевірки дотримання вимог
земельного законодавства від 10.10.2013 р.
№ 201, який складено
Держсільгоспінспекцією в
Чернігівській області, зазначено, що на
час проведення перевірки з виїздом на
місце земельна ділянка ОСОБА_7
відповідає розмірам, зазначеним у
державному акті на право власності
останнього на цю ділянку, та що для
встановлення факту імовірності
використання ОСОБА_7 земельної ділянки
більшого, ніж вказаний у цьому акті,
розміру, необхідно звернутися до
компетентної землевпорядної
організації (копія вказаного акту з
додатком на а.с. 22, 192).

З висновку судової
будівельно-технічної експертизи від
11.04.2014 р. № С-394, який виготовлено
експертами Чернігівської регіональної
торгово-промислової палати, та додатку
№ 3 до нього вбачається, що ОСОБА_7
користується частиною присадибної
земельної ділянки АДРЕСА_2
Чернігівського району, площею 1 м2, яку у
додатках № 1 та № 3 до вищевказаного
висновку експерта зображено лініями,
прокладеними від точки А до точки Б, від
точки Б до точки В і від точки В до точки
А (а.с. 72-78).

У висновку судової земельно-технічної
експертизи від 29.08.2014 р. № С-242, що
виготовлений експертами Чернігівської
регіональної торгово-промислової
палати, запропоновано варіант
встановлення межі між спірними
присадибними земельними ділянками (а.с.
133-137).

З встановленого апеляційний суд робить
наступні висновки.

В силу правових позицій, викладених у
мотивувальній частині Рішення
Конституційного Суду України від 29.09.2005
р. № 5-рп/2005 по справі № 1-17/2005 за
конституційним поданням 51 народного
депутата України щодо відповідності
конституції України (конституційності)
положень статті 92, пункту 6 розділу Х
«Перехідні положення» Земельного
кодексу України (справа про постійне
користування земельними ділянками),
ОСОБА_5 на законних підставах належить
право користування присадибною
земельною ділянкою, орієнтовною площею
0,10 га, за адресою: АДРЕСА_2,
Чернігівського району, яка межує з
належною ОСОБА_7 присадибною земельною
ділянкою, що розташована за адресою:
АДРЕСА_3, Чернігівського району.

ОСОБА_7 незаконно користується
частиною присадибної земельної
ділянки АДРЕСА_2 Чернігівського району,
площею 1 м2, т.я. її у встановленому
законом порядку надано у користування
ОСОБА_5

З викладеного випливає, що ОСОБА_7
чинить ОСОБА_5 перешкоди у користуванні
частиною присадибної земельної
ділянки АДРЕСА_2 Чернігівського району,
площею 1 м2, яку у додатках № 1 та № 3 до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 11.04.2014 р. № С-394,
виготовленого експертами
Чернігівської регіональної
торгово-промислової палати, зображено
лініями, прокладеними від точки А до
точки Б, від точки Б до точки В і від
точки В до точки А. Отже в силу п. «б» ч. 3
ст. 152 ЗК України ОСОБА_7 зобов'язаний
звільнити цю частину ділянки, усунувши
у такий спосіб перешкоди, які він
створює ОСОБА_5 у користуванні нею.

Твердження ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_5
зайняла частину належної йому
присадибної земельної ділянки, яка
розташована за адресою: АДРЕСА_3,
Чернігівського району, та про
спорудження ОСОБА_5 на ній паркану, є
хибним. Так, це твердження суперечить
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 11.04.2014 р. № С-394, який
виготовлено експертами Чернігівської
регіональної торгово-промислової
палати. Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК
України, цей висновок є допустимим
доказом, який у ході розгляду справи ні
у який спосіб не спростовано. Тому
апеляційний суд з ним погоджується.

Висновок судової земельно-технічної
експертизи від 29.08.2014 р. № С-242,
виготовлений експертами Чернігівської
регіональної торгово-промислової
палати, апеляційний суд не може
використати як доказ для задоволення
вимог ОСОБА_7, з таких підстав. У цьому
висновку запропоновано варіант
встановлення межі між присадибними
земельними ділянками, про які йдеться.
Проте цю межу встановлено і зображено у
державному акті від 20.08.2008 р. серії ЯЖ №
369840, що посвідчує право власності
ОСОБА_7 на земельну ділянку АДРЕСА_3
Чернігівського району. До того ж, у ході
розгляду справи встановлено, що цю межу
порушено ОСОБА_7 у описаний вище спосіб.
Крім того, у актах судових експертиз
від 11.04.2014 р. № С-394 і від 29.08.2014 р. № С-242
наведено висновки, які не суперечать
один одному.

Складений Держсільгоспінспекцією в
Чернігівській області акт перевірки
дотримання вимог земельного
законодавства від 10.10.2013 р. № 201 теж не
може бути використаний як доказ для
задоволення вимог ОСОБА_7, т.я. він не
містить категоричних висновків і, крім
того, він суперечить вищеописаним
висновкам судових експертиз.

Вирішуючи справу, апеляційний суд
виходить також і з того, що згідно з п.
«в» ст. 183 ЗК України у взаємозв'язку з ч.
10 ст. 123 цього Кодексу, встановлення на
місцевості меж земельних ділянок
власників і землекористувачів в
контексті спору між сторонами є
компетенцією сільської ради, а не суду.

З наведеного випливає, що:

- позовні вимоги ОСОБА_5 в частині
усунення перешкод, які чинить їй ОСОБА_7
у користуванні присадибною земельною
ділянкою, що розташована за адресою:
АДРЕСА_2, Чернігівського району, та
зобов'язання останнього звільнити
частину цієї ділянки, площею 1,0 м2, яка
знаходиться у межах, прокладених від
точки А до точки Б, від точки Б до точки
В і від точки В до точки А, та які
зображено у додатках №№ 1 і 3 до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 11.04.2014 р. № С-394,
виконаного експертами Чернігівської
регіональної торгово-промислової
палати, підлягають задоволенню,

- зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7 є
безпідставними - вони суперечать
зібраним по справі доказам.

Таким чином, оскаржуване рішення
підлягає скасуванню з постановленням
рішення про задоволення вимог ОСОБА_5 в
частині усунення перешкод, які чинить
їй ОСОБА_7 у користуванні присадибною
земельною ділянкою, що розташована за
адресою: АДРЕСА_2, Чернігівського
району, і зобов'язання ОСОБА_7 звільнити
незаконно зайняту ним частину цієї
ділянки площею 1,0 м2, межі якої описано
вище.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_5 та у
задоволенні зустрічних позовних вимог
ОСОБА_7 належить відмовити.

В порядку ч. 5 ст. 88 ЦПК України, у зв'язку
з частковим задоволенням позову і
апеляційної скарги ОСОБА_5, на її
користь з ОСОБА_7 підлягає стягненню
відшкодування судових витрат: по
сплаті судового збору за звернення до
суду з позовом у сумі 229 грн. 40 коп. (а.с. 1)
і з апеляційною скаргою в сумі 121 грн. 80
коп. (а.с. 165), а також вартості
експертизи у сумі 1536 грн. 00 коп. (а.с. 89), а
всього 1887 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309 ч. 1 п. 4, 314, 316 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 і ОСОБА_7
задовольнити частково, рішення
Чернігівського районного суду від 02
жовтня 2014 року скасувати; позов ОСОБА_5
задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_5 перешкоди, які чинить їй
ОСОБА_7, у користуванні присадибною
земельною ділянкою, що розташована за
адресою: АДРЕСА_2, Чернігівського
району, зобов'язавши ОСОБА_7 звільнити
частину цієї ділянки, площею 1,0 м2, яка
знаходиться у межах, прокладених від
точки А до точки Б, від точки Б до точки
В і від точки В до точки А, та які
зображено у додатках №№ 1 і 3 до
висновку судової будівельно-технічної
експертизи від 11 квітня 2014 р. № С-394, що
виконаний експертами Чернігівської
регіональної торгово-промислової
палати.

У задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_5 і у задоволенні зустрічних
позовних вимог ОСОБА_7 відмовити.

Стягти з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 1887
(одну тисячу вісімсот вісімдесят сім)
грн. 20 коп. на відшкодування судових
витрат.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але воно
може бути оскаржене до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
ним законної сили.

Головуючий:Судді: