Справа № 203/4600/14-ц
Провадження № 2/0203/1386/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2014 року Кіровський районний суд
міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді
Католікяна М.О.,

при секретарі Шаповал
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
про встановлення факту належності
права власності, визнання права
власності на майно у порядку
спадкування за законом,

у с т а н о в и в:

11 липня 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Дніпропетровської
міської ради про встановлення факту
належності права власності, визнання
права власності на майно у порядку
спадкування за законом. Позовні вимоги
обґрунтовано тим, що батькові позивача,
ОСОБА_7, у березні 1961 року у безстрокове
користування було виділено земельну
ділянку за адресою: АДРЕСА_1. На
вказаній ділянці ОСОБА_7 до 1975 року було
побудовано два житлових будинки (А-1, Б-1)
з надвірними спорудами. У березні 1987
року батько позивача помер, після чого
позивач звернулася до нотаріуса, який
видав відповідне свідоцтво на частку
спадщини. У видачі свідоцтва про право
на нерухоме майно позивачу було
відмовлено через те, що вона не надала
правовстановлювальні документи на
спадкове майно. Відповідачі, які також
є спадкоємцями, не претендують на
спадкове майно. Викладені обставини
стали причиною звернення позивача до
суду з позовом про встановлення факту
належності її батькові вказаного
спадкового майна, визнання за нею права
власності на спадкове нерухоме майно
за законом (а.с.а.с. 2 - 8).

31 жовтня 2014 року суд своєю
ухвалою за згодою позивача виключив з
числа відповідачів Дніпропетровську
міську раду.

У судовому засіданні позивач
підтримала позов частково, усно
прохаючи визнати право власності лише
на будинок "А-1" з надвірними спорудами.

Відповідачі у судовому засіданні не
заперечували проти задоволення
заявленого позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач та ОСОБА_6
доводяться братом та сестрою одне
одному та дітьми ОСОБА_7 (а.с. 27, 29).

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5
доводяться братом та сестрою одне
одному та онуками ОСОБА_7

28 березня 1961 року ОСОБА_7 у безстрокове
користування було виділено земельну
ділянку площею 389,0 м2 за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.а.с. 9 - 12, 15, 16).

На вказаній ділянці ОСОБА_7 до 1975 року
було побудовано наступне нерухоме
майно: житловий будинок "А-1" з
господарськими будівлями (сараї - В, Г,
вбиральня - Д), споруди № 1 - 7, І-ІІ;
житловий будинок "Б-1" (а.с.а.с. 13, 14, 37 - 47).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер (а.с. 23).

Після його смерті спадщину, зокрема,
прийняла позивач, мешкаючи разом з
батьком на час смерті та прийнявши у
фактичне управління житловий будинок
"А-1" з надвірними спорудами (а.с.а.с. 17 -
22).

Крім того, 29.09.1987 р. позивачу було видано
свідоцтво про право на спадщину за
законом, згідно з яким вона забула
право власності на частку спадкового
майна у вигляді грошового вкладу (а.с.
30).

У видачі свідоцтва про право на
побудоване ОСОБА_7 нерухоме майно
позивачу було відмовлено у зв'язку з
тим, що вона не надала
правовстановлювальні документи на
спадкове майно.

Відповідно до частини 1 статті 524
Цивільного кодексу Української РСР
(далі - ЦК 1963 року) спадкоємство
здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі статтею 529 ЦК 1963 року при
спадкоємстві за законом спадкоємцями
першої черги є, в рівних частках, діти (у
тому числі усиновлені), дружина і
батьки (усиновителі) померлого.

Ураховуючи зміст приведених норм, суд
доходить висновку про те, що після
смерті ОСОБА_7 спадкоємцями його майна
стали позивач та її брат, ОСОБА_6

У відповідності з частинами 1, 2 статті
549 ЦК 1963 року спадкоємець прийняв
спадщину, якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини. Зазначені в цій статті дії
повинні бути вчинені протягом шести
місяців з дня відкриття спадщини.

Позивач протягом шести місяців після
смерті батька звернулася до
нотаріальної контори, отже, у розумінні
статті 549 ЦК 1963 року, прийняла спадщину.

За правилами пункту 1 частини 2 статті 16
Цивільного кодексу України 2003 року
одним із способів захисту цивільних
прав та інтересів є визнання права.

Аналізуючи факти, встановлені у
судовому засіданні в їх сукупності,
співвідношуючи їх зі змістом
приведених норм, суд вважає, що позов в
частині визнання права власності на
спадкове майно підлягає задоволенню,
оскільки позивач прийняла спадкове
майно після смерті спадкодавця та є
спадкоємцем першої черги.

Між тим, позов у цій частині необхідно
задовольнити частково, визнавши за
позивачем право власності лише на
житловий будинок "А-1" з господарськими
будівлями (сараї - В, Г, вбиральня - Д),
споруди № 1 - 7, І-ІІ, оскільки позивач
фактично прийняла саме це майно,
постійно у ньому мешкаючи на час смерті
батька і дотепер.

Позовні вимоги про встановлення факту
належності батькові позивача
спадкового майна також підлягає
задоволенню, оскільки такий факт
підтверджується належними доказами
(а.с.а.с. 9 - 16).

Керуючись статтями 4 - 11, 15, 18, 57 - 60, 208, 209,
212 - 215, 218 Цивільного процесуального
кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 про встановлення факту
належності права власності, визнання
права власності на майно у порядку
спадкування за законом задовольнити
частково.

Встановити, що ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, на праві власності
належало нерухоме майно, розташоване
за адресою: АДРЕСА_1 (житловий будинок
"А-1" з господарськими будівлями (сараї -
В, Г, вбиральня - Д), споруди № 1 - 7, І-ІІ;
житловий будинок "Б-1").

Визнати за ОСОБА_2 право власності у
порядку спадкування за законом після
смерті батька, ОСОБА_7, який помер
ІНФОРМАЦІЯ_1, на житловий будинок "А-1" з
господарськими будівлями (сараї - В, Г,
вбиральня - Д), споруди № 1 - 7, І-ІІ,
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення набирає законної сили у
порядку, передбаченому статтею 223 ЦПК
України, і може бути оскаржено до
апеляційного суду Дніпропетровської
області через Кіровський районний суд
м. Дніпропетровська шляхом подання
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня його постановлення. У разі якщо
рішення було постановлено за
відсутності особи, яка її оскаржує,
апеляційна скарга подається протягом 10
днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення складено 04
листопада 2014 року.

Суддя
М.О. Католікян