Справа № 128/843/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2014 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

при секретарі Городнюк К.В.

за участю представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 05.06.1999 року. 05.10.2000 року у сторін народився син ОСОБА_5, а 04.09.2001 року син ОСОБА_6, які є інвалідами з дитинства і в даний час перебувають на повному державному забезпеченні в Стрижавському будинку інтернаті. 21.07.2012 року народилася донька ОСОБА_7, яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. На підставі рішення суду відповідач зобовязаний сплачувати аліменти на утримання дитини.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04.12.2013 року шлюб між сторонами розірвано.

В період перебування у зареєстрованому шлюбі сторони за спільні кошти придбали в 2007 році автомобіль марки «ВАЗ 210740-120-21» , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, ринкова вартість якого на сьогоднішній день складає 32450 грн. Транспортний засіб було зареєстровано за відповідачем.

Згоди про поділ спільного майна подружжя сторони не досягли: позивач пропонувала відповідачу добровільно поділити автомобіль та сплатити їй грошову компенсацію за 1/2 частку його вартості 16225 грн. на що відповідач категорично відмовив.

Після того, як позивач звернулася до суду з позовами про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання, відповідач 19.09.2013 року зняв з обліку для реалізації спірний автомобіль і з 19.09.2013 року власником автомобіля є його мати, ОСОБА_8, хоча фактично відповідач продовжує користуватися автомобілем до даного часу.

Виручені від продажу автомобіля кошти відповідач витратив на свої потреби, вони не були розділені між сторонами, а відчужене майно являлося спільною сумісною власністю подружжя.

Станом на сьогоднішній день дійсна вартість автомобіля становить 32450 грн. і оскільки транспортний засіб є неподільним, позивач бажає, щоб ОСОБА_4 сплатив їй грошову компенсацію за 1/2 частку його вартості, а тому звернулася до суду з даним позовом.

Будучи присутньою в попередніх судових засіданнях позивач ОСОБА_3 свій позов підтримала, просила його задоволити, а також зазначила, що автомобіль був проданий колишім чоловіком без її згоди і ніяких коштів від матері відповідача від продажу машини, вона не отримувала, оскільки на той час не проживала з ОСОБА_4 та не спілкувалась з його матірю.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1 позовні вимоги своєї довірительки підтримав, мотивуючи їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що в листопаді 2007 року вони придбали автомобіль, який був зареєстрований на нього. Вони не живуть разом, як сімя, з червня 2013 року, але він приїжджав до дружини в с. Олександрівка Тростянецького району Вінницької області. Після ОСОБА_9 позивачка переїхала в жити в смт. Стрижавку. Восени 2013 року він разом з позивачем продали автомобіль він зняв його з обліку, а покупець, його мати, поставила на облік. На даний час автомобілем користується його мати, він стоїть в дворі, мати наймає людей щоб кудись її відвезти. Мати дала позивачу 2500 доларів США і вони поділилися ними. Свою частину грошей він витратив на власні потреби, не відмовляючи собі ні в чому. Чому не погашав кредит, який, з його слів, брався на придбання автомобіля, пояснити не може.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2 позов не визнав, пояснивши, що спірний автомобіль є особистою власністю ОСОБА_4, оскільки останній спеціально брав кредит на його придбання. Крім того, на даний час предмет спору перебуває у власності третьої особи мати відповідача, і тому не може визнаватися спільною власністю подружжя і ділитися між ними.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона являється матір`ю відповідача і їй відомо, що син брав розстрочку для купівлі машини, але невістка захотіла, щоб машину продали. Вона купила у них цю машину, взявши кредити, оскільки треба було возити хворих дітей її онуків, на вихідні, так як ті перебувають в Стрижавському будинку - інтернаті. Вони перереєстрували машину з сина на неї. Невістці вона дала 2500 доларів США. Гроші передавала в той же день, коли знімали з обліку в ДАІ. Пригадати коли це було, свідок не могла.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він є братом позивача і йому відомо, що сестра з кінця липня 2013 року переїхала жити до батьків в с. Олександрівку Тростянецького району. У них з чоловіком був автомобіль «ВАЗ 2107». З моменту переїзду в Тростянецький район, сестра більше не їздила в с. Мізяківські Хутори. 21.09.2013 року в їхньому селі храмовий празник, сестра готувалася до нього і на той час перебувала вдома, разом з батьками, а не у Вінницькому районі. Він знає про те, що вже в січні 2014 року сестра перевезла в село до батьків пральну машину та кухню.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, що він працював директором ПП ЕНДЦ «Експертиза» і на запит ОСОБА_1 зимою 2014 року надавав довідку з приводу ринкової вартості запитуваного автомобіля «ВАЗ 2107». Самого автомобіля він не бачив, інформація була видана згідно літератури, довідникових даних, отриманих з довідника «Бюллетень автотовароведа». Це є інформаційний документ, яким користуються експерти. Між довідкою та експертним висновком є різниця довідка носить лише інформативний характер, а не дослідження. Достовірність даної довідки він стверджує.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали даної цивільної справи, оглянувши цивільні справи № 128/4024/13-ц, 128/4021/13-ц, № 128/4025/13-ц, суд приходить до слідуючого висновку.

Як встановлено по справі, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 05.06.1999 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в судовому порядку, що підтверджується рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04.12.2013 року (а.с.6) та оглянутої в ході судового розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Також, з оглянутих в судовому засіданні цивільних справ за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів вбачається, що відповідач має аліментні зобовязання щодо утримання доньки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та утримання позивача до досягнення дитиною трьох річного віку.

Крім того, 05.10.2000 року у сторін народився син ОСОБА_5, а 04.09.2001 року син ОСОБА_6, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей (а.с. 7 - 8).

Як вбачається з журналу карток БД Вінницького МРЕВ УМВС України у Вінницькій області, 17.07.2012 року за відповідачем ОСОБА_4 зареєстровано транспортний засіб «ВАЗ 210740-120-21», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.12).

Згідно реєстраційної картки транспортного засобу, автомобіль «ВАЗ 210740-120-21», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 знято з обліку для реалізації та на підставі довідки - рахунку від 19.09.2013 року, проведено реєстрацію придбаного транспортного засобу на ОСОБА_8 (а.с.34).

Відповідно до довідки ПП ЕНДЦ «Експертиза» №89-02/14, станом на лютий 2014 року на вторинному ринку регіону середня ринкова ціна автомобіля «ВАЗ 210740», 2007 року випуску в технічно справному стані становить 32450 грн. 00 коп. (а.с.13).

Згідно ч.1 ст. 355 ЦК України, майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Вирішуючи даний спір судом встановлено, що автомобіль марки «ВАЗ 210740-120-21», 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 являється спільною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_3, з огляду на що суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають до задоволення.

Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати повязані з розглядом справи. До витрат повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати повязані з явкою до суду, витрати повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій.

Як встановлено по справі, позивачем ОСОБА_3 було понесено судові витрати, зокрема, у звязку із зверненням до суду сплачено судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. та оплачено витрати за надання правової допомоги в розмірі 2300 грн. 00 коп., що підтверджується відповідними письмовими доказами (а.с. 1, 40 - 41).

За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам.

Беручи до уваги повне задоволення вимог позивача, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2787 грн. 20 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 60,69, 70,71 СК України, ст.ст. 10, 11, 15, 59, 60, 88, 209, 212 215, 223 ЦПК України , суд ,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 задоволити.

Поділити спільне майно подружжя та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/2 частку вартості автомобіля марки «ВАЗ 210740-120-21» , 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 16225 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 487 грн. 20 коп. та витрат за надання правової допомоги в сумі 2300 грн., а всього: 2787 грн. 20 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з моменту проголошення.

Суддя :