Справа № 161/3688/14-ц Головуючий у 1
інстанції: Пушкарчук В.П. Провадження №
22-ц/773/1761/14 Категорія: 41 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Грушицького А.І.,
Лівановської-Кочури Т.В.,

секретаря - Вергуна Т.С.,

за участю:

представника відповідача -
ОСОБА_5,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку цивільну
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Теремно
Хліб» до Дочірнього підприємства
«Телерадіокомпанія «Аверс» Відкритого
акціонерного товариства «Корпорація
«Аверс», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист
ділової репутації та стягнення збитків
і моральної шкоди, за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства «Теремно Хліб» на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 15 жовтня 2014
року-

в с т а н о в и л а :

В березні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Теремно Хліб» (далі - ПАТ
«Теремно Хліб») звернулося до суду з
позовом до Дочірнього підприємства
«Телерадіокомпанія «Аверс» Відкритого
акціонерного товариства «Корпорація
«Аверс» (далі - ДП «ТРК «Аверс»), ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про захист ділової репутації та
відшкодування збитків і моральної
шкоди.

Позивач посилався на те, що 20.12.2013 року
по телеканалу «Аверс» в інформаційному
блоці програми «На часі» було
оприлюднено сюжет журналіста ОСОБА_2
стосовно неякісного хліба, в якому
виявлено сторонні включення та
повідомлено неправдиві відомості про
те, що даний хліб куплений в кіоску ПАТ
«Теремно Хліб» на проспекті
Грушевського в місті Луцьку і
виробником якого є ПАТ «Теремно Хліб».
Вважаючи вказаний репортаж
неправдивою інформацією, яка не
відповідає дійсності, що порушує
ділову репутацію позивача, просив
визнати недостовірною інформацію,
розповсюджену ДП «ТРК «Аверс» та
ОСОБА_2 у телевізійному ефірі на каналі
«Аверс» у програмі «На часі». А саме:
відповідь покупця ОСОБА_3: «Тут на
Грушевського у нас в дворі.» на
запитання ведучої «Де купували?»;
відповідь покупця ОСОБА_3: «Кіоск
Теремно Хліб» на запитання ведучої «Це
крамниця, чи що це?»; вислів ведучої: «Ми
зателефонували до фірми-виробника, на
яку вказало подружжя ОСОБА_3». Позивач
просив зобов'язати ДП «ТРК «Аверс» та
журналіста ОСОБА_2 спростувати дані
відомості шляхом озвучення змісту
резолютивної частини судового рішення,
постановленого в даній справі,
диктором у тій самій програмі і в той
самий час - не пізніше одного місяця з
дня набрання судовим рішенням законної
сили. Просив стягнути солідарно із ДП
«ТРК «Аверс» і ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на
користь ПАТ «Теремно Хліб» 77400 грн.
моральної шкоди, та стягнути із ДП «ТРК
«Аверс», ОСОБА_2 і ОСОБА_3 43258,00 грн.
майнової шкоди та судові витрати по
справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 15 жовтня 2014 року
в задоволенні позову ПАТ «Теремно
Хліб» відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням
суду, ПАТ «Теремно Хліб» подало
апеляційну скаргу, в якій, покликаючись
на порушення судом норм матеріального
і процесуального права, на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, просило його скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши, відповідно до ст.303 ЦПК
України, законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено,
що рішення повинно бути законним і
обгрунтованим та відповідати на
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувались вимоги і заперечення,
якими доказами вони підтверджуються;
чи є інші фактичні дані (пропущення
строку позовної давності тощо), які
мають значення для вирішення справи, та
докази на їх підтвердження; які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин; яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Відмовляючи в задоволені позову, суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що поширені відомості відповідачами
відповідають дійсності і не можуть
бути визнані неправдивими, а їх дії -
неправомірними, а відтак відсутні
передбачені законодавством підстави
для покладення на відповідачів
обов'язку спростування поширених
відомостей та відшкодування моральної
і майнової шкоди.

Такі висновки ґрунтуються на фактичних
обставинах, встановлених судом, і
відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4
ст. 32 Конституції України, ст. 10
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод кожному
гарантується право на захист ділової
репутації та спростування
недостовірної інформації особою, яка
поширила таку інформацію.

Разом із тим, за змістом зазначених
норм законодавства, кожному
гарантується право на свободу
висловлення поглядів, у тому числі,
право поширювати інформацію, за умови,
що вони діють добросовісно і надають
правильну і достовірну інформацію, не
завдаючи при цьому шкоди репутації
окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п. 15 постанови від 27 лютого 2009
року №1 «Про судову практику у справах
про захист гідності, честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи»,
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).

Судом встановлено, що 20.12.2013 року на
телеканалі «Аверс» в інформаційному
блоці програми «На часі» транслювався
сюжет, зі змісту якого вбачається, що
ОСОБА_3 повідомила про придбання в
кіоску ПАТ «Теремно Хліб» половини
буханця хліба, в якому було виявлено
сторонні включення.

Відповідно до ч. 1, п.1 ч. 2 ст. 302 ЦК
України фізична особа має право вільно
збирати, зберігати, використовувати і
поширювати інформацію. Фізична особа,
яка поширює інформацію, зобов'язана
переконатися у її достовірності.

За змістом ч. 3 ст. 277 ЦК України (в
редакції, яка діяла до її виключення
згідно із Законом України від 27.03.2014 р.
№1170-VII) негативна інформація, поширена
про особу, вважається недостовірною,
якщо особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Частиною 4 ст. 277 ЦК України передбачено,
що поширювачем інформації, яку подає
посадова чи службова особа при
виконанні своїх посадових (службових)
обов'язків, вважається юридична особа,
у якій вона працює.

Згідно з частинами 1, 2 ст.30 Закону
України «Про інформацію» від 02 жовтня
1992 року № 2657-ХІІ якщо особа вважає, що
оціночні судження або думки принижують
її гідність, честь чи ділову репутацію,
а також інші особисті немайнові права,
вона вправі скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
чи непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію, на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167
ЦК України моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про
державну підтримку засобів масової
інформації та соціальний захист
журналістів» від 23 вересня 1997 року
№540/97-ВР (із змінами), журналіст та/або
засіб масової інформації звільняються
від відповідальності за поширення
інформації, що не відповідає дійсності,
якщо суд встановить, що журналіст діяв
добросовісно та здійснював її
перевірку.

В роз'ясненнях, що містяться у п. 15
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27.02.2009 року №1 «Про судову
практику у справах про захист гідності
та честі фізичної особи, а також
ділової репутації фізичної та
юридичної особи» зазначено, що при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
юридичним складом правопорушення,
наявність якого може бути підставою
для задоволення позову, є сукупність
таких обставин: а) поширення
інформації, тобто доведення її до
відома хоча б одній особі у будь-який
спосіб; б) поширена інформація
стосується певної фізичної чи
юридичної особи, тобто позивача; в)
поширення недостовірної інформації,
тобто такої, яка не відповідає
дійсності; г) поширення інформації, що
порушує особисті немайнові права,
тобто або завдає шкоди відповідним
особистим немайновим благам, або
перешкоджає особі повно і своєчасно
здійснювати своє особисте немайнове
право.

Водночас ст.10 Конвенції про захист
прав людини передбачає, що кожен має
право на свободу вираження поглядів. Це
право включає свободу дотримуватися
своїх поглядів, одержувати і
передавати інформацію та ідеї без
втручання органів державної влади і
незалежно від кордонів, захищає право
журналістів розголошувати інформацію,
яка становить громадський інтерес, за
умови, що вони діють сумлінно та
використовують перевірену фактичну
базу.

Повідомлення новин, засноване на
інтерв'ю або відтворенні висловлювань
інших осіб, відредагованих чи ні,
становить один з найбільш важливих
засобів, за допомогою яких преса може
відігравати свою важливу роль
«сторожового пса суспільства» (рішення
у справі «The Observer and The Guardian v. the United Kingdom»
від 26 листопада 1991 року). У таких
справах слід розрізняти ситуації, коли
такі висловлювання належали
журналісту, і коли були цитатою
висловлювання іншої особи, оскільки
покарання журналіста за участь у
розповсюдженні висловлювань інших
осіб буде суттєво заважати пресі
сприяти обговоренню питань
суспільного значення та не повинно
розглядатись, якщо для іншого немає
винятково вагомих причин (рішення у
справі «Газета «Україна-Центр» проти
України» від 15 жовтня 2010 року).

Оспорювана позивачем інформація про
неякісну продукцію, реалізовану в
кіоску ПАТ «Теремно Хліб», журналістом
надана з посиланням на джерело її
розповсюдження - ОСОБА_3, при цьому
останньою в інтерв'ю на запитання
ведучої: «Де купували?» дана відповідь:
«Кіоск Теремно Хліб».

Згідно зі ст. 60 Закону України «Про
телебачення та радіомовлення» згідно
якої творчий працівник
телерадіоорганізації зобов'язаний
перевіряти достовірність одержаної
ним інформації та не допускати
поширення інформації, яка порушує
законні права та інтереси фізичних і
юридичних осіб, посягає на честь і
гідність особи.

Судом першої інстанції правильно
визнано, що не підлягає доведенню і
спростуванню інформацію, яка зазначена
ОСОБА_3 в інтерв'ю журналісту.

Фраза: «Ми зателефонували до
фірми-виробника, на яку вказало
подружжя ОСОБА_3» журналістом
висловлена також з посиланням на
джерело її розповсюдження - ОСОБА_3 та
свідчить про намагання журналіста
з'ясувати думку позивача щодо обставин
події та надання можливості висловити
в ефірі свої заперечення, а також
підтверджує намір перевірити
правдивість інформації.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання апелянта на ту обставину, що
відповідачами не доведено належними
засобами доказування достовірність
поширеної ними інформації,
спростовується наступним.

Статтею 57 ЦПК передбачено, що доказами
є будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Як вбачається з матеріалів справи, факт
придбання неякісного хліба в кіоску,
належному ПАТ «Теремно Хліб»,
підтверджено поясненнями допитаного в
якості свідка ОСОБА_4

Наявність у придбаному хлібі
сторонньої речовини не заперечував і
позивач.

Разом з тим, позивачу було надано
частину придбаного ОСОБА_4 хліба із
сторонньою речовиною, однак зазначений
об'єкт позивачем було знищено і не
повернуто відповідачу, у зв'язку з чим
ДП «Телерадіокомпанія «Аверс», було
позбавлено можливості провести
незалежну експертизу якості продукта,
та відповідно і надати суду належні та
допустимі докази на підтвердження
достовірності поширеної інформації.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції правильно не прийняв до
уваги висновок стосовно походження
хліба (а.с.23), яким внаслідок обстеження
окрайця хліба головою правління ПАТ
«Теремно Хліб» на відповідність таким
показникам, як вага, окраска м'якиша,
візерунок відтиску на нижній скоринці
від транспортерної стрічки стверджено,
що хліб пшеничний, наданий ТРК «Аверс»,
не має аналогів хлібів, які виготовляє
позивач. У цьому ж висновку, який не
містить ні дати його проведення, ні
відповідних фототаблиць та інших
додатків із зазначенням змісту
проведених фахових досліджень даного
об'єкта, зазначено, що сторонній
предмет у хлібі- це шматок червоної
резини, і що такі прокладки (ізоляція)
на підприємстві не використовуються, а
поривів і пошкоджень сит на лінії
просіву не виявлено.

Однак, спростувати чи підтвердити
вказані факти в судовому засіданні
сторони позбавлені можливості через
знищення позивачем об'єктів
дослідження.

Згідно із п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 27.02.2009 року
№1 «Про судову практику у справах про
захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи», якщо
інформація, яка порушує особисті
немайнові права особи, є достовірною,
вимоги про її спростування не можуть
бути задоволені.

У зв'язку з викладеним колегія суддів
вважає, що відсутні факти, які б
доводили, що зазначені вище
висловлювання відповідачами,
мотивовані цілеспрямованими діями з
метою принизити ділову репутацію
позивача, автор виклав свою оцінку і
стурбованість щодо прав споживачів-
мешканців міста, і не зроблено
висновків щодо конкретного факту
вчинення підприємством протиправних
дій, які можна було б кваліфікувати, як
приниження ділової репутації позивача.

Зі змісту вищезазначеного, колегія
суддів не вбачає порушення немайнових
прав та підстав для задоволення позову
щодо захисту ділової репутації
юридичної особи ПАТ «Теремно Хліб»,
оскільки інформація, що викладена
відносно цього позивача не вказує про
будь-яку конкретну негативну його
діяльність, чи підпадає під юрисдикцію
правоохоронних органів, поширена
інформація є лише цитатою
висловлювання іншої особи щодо
оголошеної події. Отже і підстави для
задоволення вимог позивача, в тому
числі і щодо стягнення майнової та
моральної шкоди відсутні.

Рішення суду ґрунтується на повно і
всебічно досліджених обставинах
справи та ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
а відтак доводи позовної заяви та
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а тому
підстав для його скасування в межах
доводів апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, ЦПК
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Теремно
Хліб» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 15 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, і може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: