10 листопада 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
в складі: головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Дніпропетровську справу
за позовом ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради та
Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційне підприємство
№23» Дніпропетровської міської ради
про визнання права користування
житловим приміщенням, зобов'язання
укласти договір найму та видати ордер, -
Позивач звернувся до суду
позовом до відповідача про визнання за
ним права користування квартирою,
зобов'язання видати йому ордер на житло
та зобов'язання укласти з ним договору
найму на житлове приміщення.
В обґрунтуванні позовних вимог
посилався на те, що його батько ОСОБА_4,
працюючи на Дніпропетровському
електротехнічному заводі «Светлофор»,
перебував на обліку громадян, які
потребували поліпшення житлових умов.
У зв'язку з цим у 1998 році адміністрацією
підприємства було прийнято рішення про
надання ОСОБА_4 у постійне користування
житлового приміщення - квартири
АДРЕСА_1. Відповідно до договору найму
житлового приміщення, вказана квартира
була надана в користування ОСОБА_4 та
членам його родини: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_1. Ордер на вселення в дану
квартиру не видавався.
Таким чином, ОСОБА_4 разом із
членами своєї родини, до якої входив і
його син - позивач ОСОБА_1, набув право
на користування вказаним житловим
приміщенням з моменту прийняття
рішення адміністрацією підприємства
незалежно від надання йому ордеру та
отримав разом із своєю сім'єю право
вимоги надання ордеру.

При передачі 01.07.2000 року вказаного
приміщення до комунальної власності
основним квартиронаймачем був ОСОБА_4.

У подальшому ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 вибули із квартири, а члени сім'ї
позивача: дружина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1,
та діти: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3, вселились до даного
житлового приміщення.

На даний час балансоутримувачем
житлового будинку, в якому знаходиться
дане житлове приміщення, є Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційне
підприємство №23» Дніпропетровської
міської ради.

Позивач зазначає, що за правилом
ч.2 ст. 107 Житлового кодексу Української
РСР, у разі вибуття наймача та членів
його сім'ї на постійне проживання до
іншого населеного пункту або в інше
жиле приміщення в тому ж населеному
пункті, договір найму жилого
приміщення вважається розірваним з дня
вибуття. Якщо з жилого приміщення
вибуває не вся сім'я, то договір найму
жилого приміщення не розривається, а
член сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття. Таким чином, його батько
ОСОБА_4 вважається таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що в даній
квартирі залишився проживати тільки
позивач, як колишній член
квартиронаймача, то у 2013 році його
батько ОСОБА_4 звернувся до
Амур-Нижньодніпровської районної у
м.Дніпропетровську ради із заявою про
укладання договору найму на
вищевказану квартиру з його сином -
ОСОБА_1, однак рішенням АНД райради №83/2
від 03.04.2013 року його заяву було
відхилено та запропоновано дане
питання вирішити в судовому порядку.

Посилаючись на дані обставини,
позивач просив суд визнати за ним та
членами його родини: дружиною ОСОБА_7,
дітьми ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_9,
ІНФОРМАЦІЯ_3, право користування
квартирою АДРЕСА_1; зобов'язати
Дніпропетровську міську раду видати
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, та членам його
сім'ї ордер на вищевказане житлове
приміщення; зобов'язати
Комунальне підприємство
«Житлово-експлуатаційне підприємство
№23» Дніпропетровської міської ради
внести зміни до договору найму
житлового приміщення шляхом
переукладення його з ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_4, із зазначенням членів
його родини.

У судовому засіданні позивач
ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити у повному
обсязі додатково зазначивши, що дана
квартира є його єдиним житлом, в якому
він постійно проживає та значиться
зареєстрованим з 2001 року. Він особисто
оплачує всі комунальні послуги та несе
усі обов'язки наймача житлового
приміщення.

Представник позивача ОСОБА_10
просив позов задовольнити, оскільки
незважаючи на відсутність ордеру,
підставою для заселення сім'ї ОСОБА_4
було рішення профкому підприємства, що
можливо прирівняти до ордеру.

Представник відповідача
Дніпропетровської міської ради в
судове засідання не з'явився, причин
неявки суду не повідомив, про день та
час слухання справи повідомлявся
належним чином під розписку, яка
знаходиться в матеріалах справи (а.с.82).

Представник відповідача
Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційне підприємство
№23» Дніпропетровської міської ради в
судове засідання також не з'явився,
причин неявки суду не повідомив, про
день та час слухання справи
повідомлявся в установленому законом
порядку. В матеріалах справи
знаходяться заперечення на позовну
заяву, де відповідач просив відмовити
у позові в повному обсязі через
відсутність у позивача та попереднього
наймача ордера на вказане житлове
приміщення, яке відповідно до ст.58 ЖК
України є єдиною підставою для
вселення в надане житлове приміщення.

За даних обставин суд вважає
постановити заочне рішення на підставі
наявних в матеріалах справи документів
та доказів, що відповідає вимогам ст.224
ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача та
його представника, свідків, суд вважає
позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволення з наступних
підстав.

У судовому засіданні встановлено,
що ОСОБА_4 у 1989 році була надана
службова квартира за адресою: АДРЕСА_1,
як тимчасове житло, оскільки він
працював на Дніпропетровському
електротехнічному заводі «Светлофор»
та перебував на обліку громадян, які
потребували поліпшення житлових умов.

У 1998 році адміністрацією
Дніпропетровського електротехнічного
заводу «Светлофор» було прийнято
рішення про надання ОСОБА_4 у постійне
користування житлового приміщення -
квартири АДРЕСА_1. Ордер на вселення в
дану квартиру не видавався. Дані
обставини підтверджуються довідкою №
17 від 26.06.2014 року Публічного
акціонерного товариства «Светофор»,
яке є правонаступником
Дніпропетровського електротехнічного
заводу «Светофор» (а.с.74). Порядок
надання працівникам заводу
«Світлофор» житла шляхом прийняття у
зв'язку з цим рішення профкому у
судовому засіданні також підтвердила
свідок ОСОБА_11, яка на той час працювала
на вказаному підприємства на посаді
бухгалтера.

У зв'язку з чим між заводом
«Світлофор» та працівником ОСОБА_4 був
укладений договір найму житлового
приміщення, згідно з яким вказана
квартира була надана ОСОБА_4 на склад
сім'ї: дружина - ОСОБА_5, син - ОСОБА_6 та
син - ОСОБА_1 (а.с.6, 7).

Таким чином, на думку суду, ОСОБА_4
разом із членами своєї сім'ї, до якої
входив і його син - позивач ОСОБА_1,
набув право на користування вказаним
житловим приміщенням з моменту
прийняття рішення адміністрацією
підприємства.

При передачі 01.07.2000 року вказаного
приміщення до комунальної власності
основним квартиронаймачем був ОСОБА_4.

У подальшому 29.06.2011 року ОСОБА_4,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вибули із квартири та
були зняті з реєстрації за даною
адресою. Позивач ОСОБА_1 залишився там
проживати та з 06.08.2001 року був
зареєстрований в даній квартирі, разом
з ним в квартирі з 09.07.2009 року
зареєстрований такою його малолітній
син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що
свідчить довідка КП «ЖЕП №23» від 31.07.2014
року (а.с. 79).

Згідно з положенням ч.І ст. 65
Житлового кодексу Української РСР,
наймач вправі в установленому порядку
за письмовою згодою всіх членів сім'ї,
які проживають разом з ним, вселити в
займане ним жиле приміщення свою
дружину, дітей, батьків, а також інших
осіб. На вселення до батьків їх
неповнолітніх дітей зазначеної згоди
не потрібно.

На даний час балансоутримувачем
житлового будинку АДРЕСА_1 є Комунальне
підприємство «Житлово-експлуатаційне
підприємство №23» Дніпропетровської
міської ради.

Стаття 814 ЦК України зазначає, що
у разі зміни власника житла, переданого
у найм, до нового власника переходять
права та обов'язки наймодавця. Як
передбачено ч.2 ст. 824 ЦК України у разі
вибуття наймача з житла наймачами
можуть стати усі інші повнолітні особи,
які постійно проживали з колишнім
наймачем, або, за погодженням з
наймодавцем, одна або кілька із цих
осіб. У цьому разі договір найму житла
залишається чинним на попередніх
умовах.

Відповідно до ч.2 ст. 107 Житлового
кодексу Української РСР, у разі вибуття
наймача та членів його сім'ї на
постійне проживання до іншого
населеного пункту або в інше жиле
приміщення в тому ж населеному пункті
договір найму жилого приміщення
вважається розірваним з дня вибуття.
Якщо з жилого приміщення вибуває не вся
сім'я, то договір найму жилого
приміщення не розривається, а член
сім'ї, який вибув, втрачає право
користування цим жилим приміщенням з
дня вибуття. Таким чином, батько
позивача ОСОБА_4 вважається таким, що
втратив право користування житловим
приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Враховуючи вищевикладене, суд
вважає, що ОСОБА_4 та члени його сім'ї
набули право користування спірною
квартирою з моменту прийняття у 1998 році
адміністрацію Дніпропетровського
електротехнічного заводу «Светлофор»
рішення про надання даної квартири у
користування. Їх право на користування
житловим приміщенням ніхто ніколи не
оспорював, будь-які вимоги стосовно
його звільнення ніколи ніким не
пред'являлись.

29.06.2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 знялися з реєстрації та
втратили право на користування
вказаним житловим приміщенням у
зв'язку із вибуттям до іншого місця
проживання, а за позивачем таке право
залишилось. Оскільки на теперішній час
відповідачами не визнається його право
на проживання, тому суд вважає визнати
за Визнати за ОСОБА_1 право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

Стосовно позовних вимог про
зобов'язання Дніпропетровську міську
раду видати позивачу ордер на
вищевказане житлове приміщення, то в
даній частині позову суд вважає
відмовити, оскільки правові підстави
для видачі ордера, передбачені ст.58 ЖК
України, відсутні. Окрім цього, позивач
не відноситься до кола осіб, визначених
ст.31 ЖК України, які мають право на
отримання житлового приміщення.

В частині позовних вимог про
зобов'язання Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційне
підприємство №23» Дніпропетровської
міської ради внести змін до договору
найму суд також вважає відмовити,
оскільки договір найму між
відповідачем КП «ЖЕП №23» та колишнім
наймачем ОСОБА_4 не укладався, тому
зміни до нього даною юридичною особою
вноситися не можуть, оскільки вона не є
наймодавцем спірного житлового
приміщення.

Витрати по справі суд вважає
віднести на рахунок сторони, яка їх
понесла.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 210-212, 169, 224 ЦПК
України, ст.ст. 6, 816, 824 ЦК України, ст.ст.
31, 52, 53, 58, 64, 65, 107, 122 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до
Дніпропетровської міської ради та
Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційне підприємство
№23» Дніпропетровської міської ради
про визнання права користування
житловим приміщенням, зобов'язання
укласти договір найму та видати ордер, -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право
користування житловим приміщенням -
квартирою АДРЕСА_1.

В іншій частині позову, -
відмовити.

Заочне рішення може бути
переглянуте судом, що його ухвалив, за
письмовою заявою відповідача, поданою
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя