Краснопільський районний суд Сумської
вул.Вокзальна, 18 смт.Краснопілля
Краснопільський район Сумська область
Справа № 578/1238/13-ц
провадження № 2/578/32/14
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

05 березня 2014 року
смт.Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської
області у складі:

головуючого
Басової В.І.

з участю секретаря
Завгородньої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в смт. Краснопілля справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про
виселення без надання іншого житлового
приміщення, -

в с т а н о в и в :

У грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з цією позовною заявою, мотивуючи
тим, що він є власником 23/100 частин
житлового будинку в АДРЕСА_1. Власником
77/100 частин того ж житлового будинку є
ОСОБА_4, яка видала довіреність на
користування і розпорядження своєю
частиною на ім'я ОСОБА_5, який з 1991 року
надає в користування будинок третім
особам. У зв'язку з чим позивач
вимушений проживати у свого сина за
іншою адресою. На даний час в будинку
проживають відповідачі, які
перешкоджають йому користуватись
своєю власністю, здійснити
переобладнання, визначені рішенням
Народного суду Сумського району від 11
листопада 1991 року. Тому, з посиланням на
ст.ст.15, 386, 391 ЦК України, просив
виселити відповідачів без надання
іншого житлового приміщення.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав у повному обсязі та
наполягав на їх задоволенні. Пояснив,
що його частка власності у житловому
будинку в АДРЕСА_1 мала би бути значно
більшою і рішення Народного суду
Сумського району від 11 листопада 1991
року є несправедливим. Ніяких
переобладнань у виділеній йому частині
будинку відповідно до рішення
Сумського районного суду від 11.11.1991
року він не проводив Враховуючи, що
його частка менша, ОСОБА_4 мала би
викупити його частку, але цього не
робить. А відповідачі не пускають його
до подвір'я, тому він не може
користуватись своєю власністю.

Відповідачі заперечували проти
задоволення позовних вимог та
пояснили, що десь з січня 2012 року на
підставі усної домовленості з ОСОБА_5
проживають в будинку за адресою
АДРЕСА_1. Коли заселялись, ОСОБА_5
пояснив і показав якими приміщеннями
можна користуватись, а до яких доступ
заборонено: а саме вказав на дві
кімнати, які загороджені, погріб та
чотири сотки огороду, зазначивши, що
вони належать ОСОБА_1 і їх не можна
використовувати, а також вказав, що
якщо ОСОБА_1 забажає користуватись
своїм майном, то не чинити йому
перешкод, але на свою частину будинку
пускати не треба. Зазначили, що
твердження позивача, що вони його не
пускають до подвір'я не вдповідають
дійсності, бо останній раз позивач
приходив у 2012 році. До двору його
пустили і саме тоді ОСОБА_5 визначив
приміщення, якими можна користуватись.
Більше позивач не приходив і не
намагався користуватись своїми
приміщеннями та земельною ділянкою,
якщо він забажає це робити, то ніхто
йому не перешкоджатиме, а він лише
викликає їх в суди та оговорює.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому
засіданні розповіли про те, що дійсно
позивач проживає у свого сина, а роки
три-чотири назад хотіли допомогти
позивачу посадити картоплю на його
земельній ділянці на АДРЕСА_1, але їм в
цьому перешкодили особи, які винаймали
житло, але то були не ОСОБА_3, а ОСОБА_10.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
повідомив, що ОСОБА_4 уповноважила його
користуватись, розпоряджатись, здавати
в оренду на власний розсуд належними їй
частинами будинку, надвірних будівель
та земельної ділянки в АДРЕСА_1. Позивач
є власником двох кімнат в будинку,
погребу та чотирьох соток земельної
ділянки за вказаною адресою. Окремого
входу до своєї частини будинку позивач
не зробив. При заселенні у січні 2012 року
сім'ї ОСОБА_3, їм було роз'яснено порядок
користування приміщеннями та землею.
Договір оренди чи найму житла не
укладався, бо вони на підставі усної
домовленості сплачують лише
комунальні платежі.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
судом встановлено наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

На підставі рішення Народного суду
Сумського району від 11 листопада 1991
року позивач є власником 23/100 частин
житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.14-19, 8-11).
Власником 77/100 частин того ж житлового
будинку є ОСОБА_4 Вищевказаним
рішенням суду позивача зобов'язано до
01.05.1992 року в віконному отворі кімнати
№1-4 прорубати та вставити дверний
отвір, оборудувати окремий вихід до
погреба, прорубати і вставити дверний
отвір з кімнати №1-4 в кімнату №1-3,
переобладнати кімнату №1-4 в кухню,
встановивши в ній кухонну плиту, а
ОСОБА_4 зобов'язано закласти дверні
отвори з кімнати №1-3 в кімнату №1-2 і з
коридора №1-6 в кімнату №1-4,
переобладнати веранду №ІІІ в кухню,
встановивши в ній кухонну плиту (а.с.4-9).

Вказані вимоги суду ОСОБА_4 виконала,
тим самим реально відокремивши належну
їй на праві власності частину
домоволодіння. Позивач рішення суду не
виконав, не провів у будинку
переобладнань, вказаних у рішенні суду
та не підписав акт державного
виконавця та вважає, що відповідачі по
справі незаконно проживають у будинку.

ОСОБА_4 видала довіреність ОСОБА_5 на
право користування та розпорядження
належною їй часткою домоволодіння
(а.с.50). І з початку 2012 року в спірному
будинку проживають відповідачі на
підставі усної домовленості з ОСОБА_5,
при цьому займають та використовують
саме частину, належну ОСОБА_4 Частина ж
будинку, а саме дві кімнати, належні
позивачу - відповідачами не
використовується, як не
використовується відповідачами погріб
та чотири сотки землі, також належні
позивачу.

Твердження позивача, що відповідачі
перешкоджають йому користуватись
власністю жодним доказом не
підтверджені. Ним самим не наведено
навіть дати, коли він останній раз
намагався користуватись своїм майном,
чи здійснити перебудови, визначені
рішенням Народного суду Сумського
району від 11 листопада 1991 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства.

Згідно вимог статті 60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається в
обґрунтування своїх вимог чи
заперечень, крім випадків наявності
підстав для звільнення від
доказування, передбачених статтею 61
ЦПК України.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З посиланням на схожі обставини та
підстави позивач вже неодноразово
звертався до суду до інших
відповідачів та до відповідачів за
цими позовними вимогами.

Так рішенням Краснопільського
районного суду від 23 вересня 2003 року у
справі №2-378/2003, залишеним в силі
апеляційною та касаційною інстанціями
йому відмовлено в задоволенні позовних
вимог до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання
договору найма житла недійсним та
виселення (а.с. 51-54 ).

Рішенням Краснопільського районного
суду Сумської області від 11 листопада
2011 року у справі №2-263/11 йому відмовлено
у задоволенні позову про усунення
перешкод у користуванні власністю та
земельною ділянкою до ОСОБА_5, ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 (а.с. 55-56).

Рішенням Краснопільського районного
суду Сумської області від 16 квітня 2013
року, залишеними без змін апеляційною
інстанцією у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про захист права
власності шляхом виселення з житлового
будинку також відмовлено за
безпідставністю позовних вимог
(а.с.57-61).

Із досліджених в судовому засіданні
доказів вбачається, що посилання
позивача на ст. 386, 391 ЦК України є
безпідставними, оскільки він не надав
жодних доказів про те, що відповідачі
порушують його право на володіння,
користування та розпорядження
належною йому частиною домоволодіння.

Позивач не надав суду жодного доказу
щодо неправомірної поведінки
відповідачів щодо нього чи його майна,
тому в задоволенні позову належить
відмовити повністю.

Оскільки при зверненні до суду позивач
був звільнений від сплати судових
витрат, вони згідно ч.4 ст. 88 ЦПК України
відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.15, 386, 391 ЦК України, ст.ст.ст.10, 60, 88,
212, 215, 218 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про виселення без надання
іншого житлового приміщення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Сумської області
через Краснопільський районний суд
Сумської області протягом 10 днів з дня
його проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні в
судовому засіданні під час його
проголошення, - протягом 10 днів з дня
отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Якщо було подано
апеляційну скаргу і рішення за цією
скаргою не скасовано, воно набирає
законної сили після розгляду справи
апеляційним судом

Повний текст рішення виготовлений 7
березня 2014 року

Суддя
В. І . Басова