АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД міста КИЄВА
У Х В А Л А

Іменем України

5 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду міста Києва в складі
:

головуючого - судді
Кулікової С.В.

суддів - Білич
І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі -
Клінчук О.М.,

за участю представника відповідача за
первісним позовом - ОСОБА_1,

представника позивача за первісним
позовом - ОСОБА_2,

представника відповідача за
зустрічним позовом ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1, в
інтересах ОСОБА_5 на рішення
Дарницького районного суду міста Києва
від 15 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Дарницького
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві про
виселення, зняття з реєстраційного
обліку за зустрічним позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6, ОСОБА_3 про встановлення факту
проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, визнання квартири
об'єктом спільної сумісної власності,
витребування квартири у спільну
сумісну власність,

перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів, -

№ апеляційного провадження:
22-ц/796/1361/2014Головуючий у суді першої
інстанції: Лужецька О.Р. Доповідач у
суді апеляційної інстанції: Кулікова
С.В.

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_6 звернувся з позовом, в якому
просив виселити ОСОБА_5 з квартири
АДРЕСА_1 та зняти з реєстраційного
обліку. Обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що на підставі договору дарування
квартири від 16.04.2013, посвідченого
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9 ,
ОСОБА_3 передала безкоштовно у
власність (подарувала), а ОСОБА_6
прийняв безкоштовно у власність
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1. Разом з тим, у вищезазначеній
квартирі зареєстрований та проживає
ОСОБА_5, чоловік ОСОБА_3 Позивач вказує
на те, що відповідач не є членом сім'ї
позивача. Зазначає, що з припиненням
для власника, тобто ОСОБА_3 права
власності на жиле приміщення члени її
сім'ї (колишні), тобто ОСОБА_5 втрачають
право користування цим приміщенням.
Проте, відповідач відмовляється
звільнити спірну квартиру, що істотно
порушує його права щодо володіння та
користування своєю власністю.

Рішенням Дарницького районного суду
міста Києва від 15 жовтня 2013 року позов
ОСОБА_6 до ОСОБА_5, Дарницького
районного відділу Головного
управління Державної міграційної
служби України в місті Києві про
виселення, зняття з реєстраційного
обліку задоволено, виселено ОСОБА_5 з
квартири АДРЕСА_1, в іншій частині
позову відмовлено, стягнуто з ОСОБА_5,
на користь ОСОБА_6 судовий збір у
розмірі 114 грн. 70 копійок, в зустрічному
позові ОСОБА_5 відмовлено повністю

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_1
в інтересах ОСОБА_5 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове,
яким відмовити ОСОБА_6 в позові
повністю.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
безпідставно відхилив клопотання
відповідача про залучення в якості
третьої особи органу опіки та
піклування, оскільки на день винесення
рішення ОСОБА_5 проживав удвох з
малолітньою донькою в спірній
квартирі. Крім того, суд не дослідив
джерела походження коштів на придбання
спірної квартири, та не допитав свідка
ОСОБА_5, який міг би повідомити, що саме
він давав у борг під розписку кошти, на
купівлю спірної квартири.

Також, як на підставу для скасування
оскаржуваного рішення, апелянт вказує
на те, що позивач ОСОБА_6 в позовній
заяві не навів жодних конкретних
прикладів щодо здійснення ОСОБА_5
будь-яких дій чи перешкод щодо
здійснення позивачем права
користування та розпорядження майном,
при цьому не надано жодного належного
письмового доказу, про те, що ОСОБА_5
було попереджено про усунення цих
перешкод.

В судовому засіданні представник
відповідача за первісним позовом
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити з підстав, викладених у
скарзі.

Представник позивача за первісним
позовом та відповідача за зустрічним
позовом заперечував проти апеляційної
скарги за необґрунтованістю її
доводів.

Інші учасники в судове засідання не
з'явились, про час та місце розгляду
справи повідомлені належним чином,
тому в силу ч.2 ст.305 ЦПК України, колегія
суддів вважає за можливе розглядати
справу у їх відсутність.

Заслухавши доповідь судді Кулікової
С.В., вислухавши пояснення сторін,
розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого судом рішення, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з встановлених в
судовому засіданні наступних обставин.

Так, 16.04.2013 року ОСОБА_3 від імені якої
діяла ОСОБА_4, передала безкоштовно у
власність (подарувала), а ОСОБА_6
прийняв безкоштовно у власність
квартиру, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, загальною площею 69,70 кв.м.
Вказаний договір посвідчений
приватним нотаріусом Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_9,
зареєстровано в реєстрі за № 86. Згідно
пункту 1.2 розділу 1 договору ця квартира
належить дарувальнику, ОСОБА_3 на
підставі свідоцтва про право власності
на квартиру, виданого Головним
управлінням житлового забезпечення
Київської міської державної
адміністрації 20.08.2001 на підставі наказу
Головного управління житлового
забезпечення від 15.08.2001 номер 896-С/КІ,
зареєстрованого в Комунальному
підприємстві Київське міське бюро
технічної інвентаризації 21.08.2001 року.

Згідно довідки форма № 3 від 03.04.2013 р. в
спірній квартирі з 11.12.2003 р.
зареєстрований ОСОБА_5 Заборгованість
по квартирній платі та комунальним
послугам на 01.04.2013 складає 1754,49 грн.

ОСОБА_5 був зареєстрований в спірному
будинку 11.12.2003 колишнім власником,
ОСОБА_3, і з того часу мешкає в ньому.
16.04.2013. ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_6 спірну
квартиру АДРЕСА_1.

З матеріалів справи вбачається, що на
день подачі позовної заяви ОСОБА_5 був
чоловіком ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб від 14.08.2004 р.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду м. Києва від 25.09.2013
року шлюб, зареєстрований 14.08.2004 року
Лівобережним відділом реєстрації
шлюбів м. Києва з державним Центром
розвитку сім'ї, актовий запис № 92, між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розірвано.

На підставі встановлених обставин, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_1, а
ОСОБА_5 вселився до цієї квартири та
проживає в ній як колишній член сім'ї
колишнього власника будинку, в
добровільному порядку відмовляється
звільнити спірну квартиру, чим чинить
перешкоди у користуванні своїм майном
позивачу, тому суд дійшов висновку про
задоволення позову шляхом виселення
відповідача з вказаної квартири.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком районного суду, так як він в
повній мірі відповідає встановленим
обставинам справи та вимогам Закону.

Правомірною та обґрунтованою є відмова
суду першої інстанції в задоволенні
первісного позову в частині
зобов'язання Дарницького районного
відділу Головного правління Державної
міграційної служби в м. Києві зняти з
реєстраційного обліку ОСОБА_5 та
відмова в задоволенні зустрічного
позову.

Відповідно ч.1 ст.317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений в його здійсненні.

Положеннями ст.391 ЦК України визначено
право власника майна вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Задоволення первісного позову в цій
частині є захистом прав і охоронюваних
законом інтересів позивача, яке
здійснено судом у формі припинення дій,
що порушують право позивача, а саме:
виселення ОСОБА_5з квартири АДРЕСА_1, що
спростовує доводи апелянта жодних
конкретних прикладів щодо здійснення
ОСОБА_5 будь-яких дій чи перешкод щодо
здійснення позивачем права
користування та розпорядження майном.

Крім того, даний позов пред'явлено
ОСОБА_6, який є власником спірної
квартири, з посиланням на протиправну
поведінку ОСОБА_5, яка перешкоджає йому
здійснювати права користування та
розпоряджання майном. Для подання
такого позову не обов'язково, щоб
перешкоди до здійснення права
користування та розпоряджання майном
були результатом винних дій
відповідача чи спричиняли позивачу
збитки, достатньо, щоб такі дії хоча і
не позбавляють власника володіння
майном, але об'єктивно порушують його
права.

Посилання апелянта на ту обставину, що
судом не залучено в якості третьої
особи органу опіки та піклування,
колегія суддів вважає безпідставним,
оскільки згідно довідки форми № 3 від
03.04.2013, дослідженої судом першої
інстанції, - в спірній квартирі з 11.12.2003
зареєстрований лише ОСОБА_5

Необґрунтованими також є доводи
апеляційної скарги щодо відсутності
письмових доказів про попередження
ОСОБА_5 про усунення цих перешкод з тих
підстав, що відповідно до вимог ст. 3 ЦПК
України кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів. Тобто право
безпосереднього звернення до суду за
захистом порушених прав передбачено
вимогами чинного законодавства.

Питання походження коштів на придбання
спірної квартири не стосується
предмету позову, свідоцтво про право
власності на спірну квартиру, видане
Головним управлінням житлового
забезпечення Київської міської
державної адміністрації 20.08.2001 на
підставі наказу Головного управління
житлового забезпечення від 15.08.2001 номер
896-С/КІ, зареєстрованого в Комунальному
підприємстві Київське міське бюро
технічної інвентаризації 21.08.2001 року, у
встановленому Законом порядку не
оскаржувалось, тому у суду першої
інстанції не було підстав
встановлювати джерела походження
коштів.

За змістом частини 3 статті 10
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень. Положення ст.60 ЦПК України
покладає обов'язок доказування на
сторін, суд не може збирати докази за
власною ініціативою, що є одним із
найважливіших наслідків принципу
змагальності.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції в повному обсязі дослідив,
проаналізував та дав належну оцінку,
поданим сторонами доказам, що мають
значення в конкретній справі, доводять
існування відповідних юридичних
обставин, застосував норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до даних правовідносин,
та дійшов обґрунтованого висновку про
задоволення позову ОСОБА_6 в частині
виселення відповідача.

Інші доводи апеляційної скарги
законності рішення суду першої
інстанції не спростовують, рішення
суду першої інстанції ухвалене без
порушення норм матеріального та
процесуального права, правові підстави
для скасування рішення, відсутні.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах
ОСОБА_5 на рішення Дарницького
районного суду міста Києва від 15 жовтня
2013 року відхилити.

Рішення Дарницького районного суду
міста Києва від 15 жовтня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом 20-ти днів до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: