Справа № 303/1665/14-ц
УХВАЛА

Іменем
України

13 березня 2014 року
м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд
Закарпатської області

в складі: головуючого - судді
Пак М.М.

при секретарі
Тромпак В.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Мукачево
подання старшого державного виконавця
Обрезкова Т.П. погодженого начальником
відділу ДВС Гагарінського районного
управління юстиції у м.Севастополі
Бойко Н.Б. про тимчасового обмеження
особи /боржника/ у праві виїзду за межі
України - ОСОБА_2 ,-

встановив :

Старший державний виконавець
відділу ДВС Гагарінського районного
управління юстиції у м.Севастополі за
погодженням із начальником ВДВС
Гагарінського районного управління
юстиції Бойко Н.Б. звернувся до суду з
поданням про встановлення тимчасового
обмеження боржника ОСОБА_2 у праві
виїзду за кордон.

Подання мотивоване тим, що у
відділі державної виконавчої служби
Гагарінського РУЮ в м.Севастополі на
примусовому виконанні знаходиться
виконавче провадження відкрите на
підставі виконавчого листа №2-2265,
віданого 08.08.2002 року Мукачівським
районним судом про стягнення з ОСОБА_2
на користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі ?
частини від усіх видів заробітку
щомісячно, на утримання дитини,
ІНФОРМАЦІЯ_1 до його повноліття.

06 лютого 2013 року ВДВС ГРУЮ у
м.Севастополі відкрито виконавче
провадження на підставі вищевказаного
виконавчого листа щодо примусового
стягнення аліментів стосовно боржника
ОСОБА_2, який за викликом державного
виконавця не з'являється, а
заборгованість станом на 01 грудня 2013
року становить 26 131, 00 грн.. Відомості
про місце праці боржника відсутні.
Майна зареєстрованого за ним не
виявлено, а у рамках виконання рішення
суду на підставі заяви стягувача
державним виконавцем направлено
подання про притягнення боржника до
кримінальної відповідальності на
підставі ст. 164 КК України і станом на 20
грудня 2013 року відомості про розгляд
такого подання до ВДВС ГРУЮ у
м.Севастополі не надходили.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного висновку.

У відповідності до частини 1
статті 377-1 ЦПК України, питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК
України суд негайно розглядає подання
без виклику чи повідомлення сторін та
інших заінтересованих осіб за участю
державного виконавця.

Згідно п.18 ч.3 ст.11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець у процесі здійснення
виконавчого провадження має право у
разі ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатись до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника за межі України -
до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. 5 ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України"
громадянин України може бути тимчасово
обмежений у праві виїзду за кордон у
випадку, якщо він ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, - до виконання
зобов'язань. У свою чергу згідно вимог
ст.5 Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець
зобов'язаний вживати заходів
примусового виконання рішень
встановлених цим законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії.

-2-

Відповідно до ст. 33 Конституції
України кожному, хто на законних
підставах перебуває на території
України, гарантується свобода
пересування, вільний вибір місця
проживання, право вільно залишити
територію України, за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 2 ст. 2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод, ратифікованої
Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997
року, кожен є вільним залишати будь-яку
країну, включно зі своєю власною.
Відповідно до п. 3 ст. 2 Протоколу № 4 на
здійснення цих прав не можуть бути
встановлені жодні обмеження, крім тих,
що передбачені законом і є необхідними
в демократичному суспільстві в
інтересах національної чи громадської
безпеки, для підтримання публічного
порядку, запобігання злочину, для
захисту здоров'я чи моралі або з метою
захисту прав і свобод інших осіб.

Судом встановлено, що будь-які
докази, які підтверджують надіслання
боржнику ОСОБА_2 копії постанови про
відкриття виконавчого провадження, в
якій містяться вимоги про добровільне
виконання зобов'язань, докази
одержання ним усіх документів, що
виносились у процесі виконання
виконавчого провадження, як це
передбачено вимогами ч. 5 ст. 25, ч. 1 ст. 31
Закону України "Про виконавче
провадження", та не надано
підтвердження про вручення боржником
таких документів. Також державним
виконавцем не доведено, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, відомо про його обов'язок
сплатити заборгованість. Саме по собі
посилання на заборгованість за
виконуваним судовим рішенням за
відсутності відповідних доказів не
свідчить про цілеспрямоване ухилення
боржника ОСОБА_2 від виконання
зобов'язання та наявність у нього
паспорту і реальної можливості для
виїзду за кордон з цією метою.

З урахування наведеного вище
слідує, що саме по собі самостійне
невиконання боржником зобов'язань, не
може свідчити про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків. При цьому, під
поняттям "ухилення від виконання
зобов'язань, покладених на боржника
рішенням" слід розуміти будь-які
свідомі діяння (дії або бездіяльність)
боржника спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об'єктивні
обставини.

Таким чином, аналізуючи надані
докази та даючи їм правову оцінку,
враховуючи встановлені і наведені вище
обставини, оцінивши їх належність,
допустимість а також достатність і
взаємний зв'язок у їх сукупності, суд
приходить до висновку, що вимоги про
встановлення тимчасового обмеження
боржнику у праві виїзду за кордон є
необґрунтованими і такими, що не
підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.208-210, 217, 293, 294, 377-1
ЦПК України,ст.ст.5,11 Закону України "Про
виконавче провадження", ст.6 Закону
України "Про порядок виїзду з України
та в'їзду в Україну громадян України",
суд, -

ухвалив :

У задоволенні подання
старшого державного виконавця
Обрезкова Т.П. погодженого начальником
відділу ДВС Гагарінського районного
управління юстиції у м.Севастополі
Бойко Н.Б. про тимчасового обмеження
особи /боржника/ у праві виїзду за межі
України - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, мешканця
АДРЕСА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Головуючий
М.М.Пак