У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, про визнання права власності на самочинне будівництво за касаційною скаргою ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 8 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на самочинно збудовану житлову прибудову площею 51,6 кв.м і тамбур площею 3,3 кв.м до квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги обґрунтував тим, що вказане самочинне будівництво знаходиться на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності, воно не порушує права інших осіб та не має порушень вимог будівельних норм України.

Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 8 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2014 року, позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на самочинно збудовану житлову прибудову площею 51,6 кв.м і тамбур площею 3,3 кв.м до квартири АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати рішення Бродівського районного суду Львівської області від 8 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2014 року, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального права і додержання норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 713033 від 13 липня 2012 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0352 кв.м, цільовим призначенням якої є ведення особистого селянського господарства.

На вказаній земельній ділянці ОСОБА_3 самочинно збудував житлову прибудову площею 51,6 кв.м і тамбур площею 3,3 кв.м до квартири АДРЕСА_1.

Рішенням ХVІІ сесії УІ Демократичного скликання Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області № 180 від 26 листопада 2012 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення детального плану території для зміни цільового призначення земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських споруд і будівель площею 0,0352 га в смт. Підкамінь Бродівського району Львівської області.

Відповідно до висновку про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта, виготовленого 17 квітня 2013 року за результатами проведення технічного обстеження квартири АДРЕСА_1, технічний стан об'єкта добрий і відповідає чинним будівельним нормам і правилам та відповідає протипожежним, санітарно-епідеміологічним нормам; придатний для подальшої експлуатації.

Із звіту за результатами проведення технічного обстеження будівельних конструкцій від 19 лютого 2014 року, проведеного кваліфікаційно сертифікованим спеціалістом, судами встановлено, що будівельні роботи виконані відповідно до всіх чинних норм та правил. Примикання нової покрівлі до будинку виконано відповідно до існуючих норм і правил, будинок знаходиться в доброму стані, конструктивні елементи в цілому придатні до експлуатації. Порушень державних будівельних норм, нормативних актів з пожежної безпеки не виявлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що самочинне будівництво, здійснене позивачем на відведеній йому земельній ділянці, не порушує права інших осіб, тому відповідно до вимог ст. 376 ЦК України за позивачем може бути визнано право власності на зазначене нерухоме майно.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалені по справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Згідно з п. п. 2, 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил (ст. 376 ЦК України).

За загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Проте в силу ч. 3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Частина п'ята ст. 376 ЦК України надає суду право на вимогу власника (користувача) земельної ділянки визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Вирішуючи справу, суди не врахували, що цільовим призначенням земельної ділянки, на якій збудована прибудова, є ведення особистого селянського господарства, і рішенням селищної ради лише надано дозвіл на розроблення плану території для зміни цільового призначення цієї земельної ділянки; відомості про зміну цільового призначення матеріали справи не містять.

Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом вирішення компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Проте суди у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 315 ЦПК України, на зазначене уваги не звернули та не встановили, чи звертався позивач до відповідних органів з питання оформлення його права власності на спірні самочинні прибудови після доопрацювання декларації про готовність об'єкта до експлуатації, тому дійшли передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Крім того, звертаючись з апеляційною скаргою, ОСОБА_4 як власник квартири АДРЕСА_3, зазначала, що спірні прибудови порушують її права власника, призводять до руйнації квартири; будівництво здійснено з грубим порушенням будівельних норм.

Обґрунтовуючи незаконність рішення суду першої інстанції, ОСОБА_4 надала апеляційному суду акт, складений комісією Підкамінської селищної ради Бродівського району Львівської області щодо розміщення кута прибудови, здійсненої позивачем, на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_6

Суд апеляційної інстанції, у порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України, цих доводів апеляційної скарги ОСОБА_4 належним чином не перевірив, в ухвалі не зазначив конкретні обставини й факти, що спростовують такі доводи, не врахував, що на підставі ст. 376 ЦК України право власності на самочинне не будівництво може бути визнане судом за власником земельної ділянки, якщо це не порушує права третіх осіб, і передчасно залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки судами допущені порушення норм матеріального права і такі порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 338, 342, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 і ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 8 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 24 лютого 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П.Касьян
Судді: В.П.Гончар Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко В.О.Савченко