АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/7868/2014
Головуючий в 1 інстанції - Мальцев Д.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на заочне рішення
Шевченківського районного суду міста
Києва від 24 березня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за борговою розпискою,-

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у листопаді 2013 року.

Зазначав, що 01.01.2010 року між сторонами
укладено договір позики, відповідно до
якого відповідач отримав від позивача
грошові кошти в розмір 7000,00 грн. зі
строком повернення до 01.03.2010 року. Проте
відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором позики не виконав та не
повернув вказану суму у визначений
строк. В договорі позики сторони
погодили, що у разі неповернення боргу
вчасно, відповідач зобов'язується
щомісячно сплачувати позивачу 10% від
позиченої суми. На підставі
викладеного позивач просив суд
стягнути з відповідача на його користь
7 000,00 грн. основного боргу та 32 200,00 грн.
пені.

Заочним рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 24
березня 2014 року позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь позивача
заборгованість за борговою розпискою
від 01.01.2010 року в розмірі 7 000,00 грн.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та
ухвалення нового про задоволення
позову в повному обсязі.

Рішення суду в частині задоволення
позовних вимог про стягнення
заборгованості в розмірі 7 000,00 грн. не
оскаржується, тому, відповідно до ч. 1
ст. 303 ЦПК України, апеляційним судом не
переглядається.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню у зв'язку з
наступним.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 01 січня 2010 року між
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір
про надання позики.

Відповідно до умов вказаного договору
позикодавець надав позичальнику
грошові кошти в сумі 7000,00 грн., а
позичальник зобов'язався повернути
позикодавцю в повному розмірі всю суму
позики до 01 березня 2010 року.

Підтвердженням передачі коштів є
розписка про отримання коштів від
позичальника.

В укладеному договорі сторони
погодили, що у випадку несвоєчасного
повернення коштів позичальник сплачує
позикодавцю борг, а також пеню в
розмірі десяти відсотків щомісячно від
суми взятої у борг.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині стягнення пені в
розмірі 32 200,00 грн., суд першої інстанції
зазначив, що позивач неправомірно
посилався на ст. 1048 ЦК України щодо
стягнення з позичальника процентів від
суми позики, оскільки розпискою
встановлено саме нарахування пені як
виду забезпечення виконання
зобов'язання, а тому з огляду на
ст.ст.56,60 ЦПК України позовні вимоги в
цій частині задоволенню не підлягають.

Проте, колегія суддів не може
погодитись з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України,
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з»ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до Постанови Пленуму
Верховного суду України від 18.12.2009 року
№14 рішення суду як найважливіший акт
правосуддя покликане забезпечити
захист гарантованих Конституцією
України прав і свобод людини та
здійснення проголошеного Основним
Законом України принципу верховенства
права. У зв'язку з цим суди повинні
неухильно додержувати вимог про
законність і обґрунтованість рішення у
цивільній справі

Статтею 626 ЦК України встановлено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України закріплено,
що відповідно до статті 6 цього Кодексу
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст
договору становлять умови (пункти),
визначені на розсуд сторін і погоджені
ними, та умови, які є обов'язковими
відповідно до актів цивільного
законодавства.

Як вбачається зі змісту розписки від
01.01.2010 року сторони погодили, що
відповідач зобов'язується до 01.03.2010
року повернути вищевказаний борг в
повному обсязі. В разі несвоєчасного
повернення боргу він зобов'язується
виплатити пеню в розмірі десяти
відсотків щомісячно від суми боргу.
Пеню нараховувати з 01.01.2010 року.

За змістом ст. 629 ЦК України, договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до вимог ст. 10 ЦПК
України суд сприяє всебічному і
повному з'ясуванню обставин справи:
роз'яснює особам, які беруть участь у
справі, їх права та обов'язки,
попереджує про наслідки вчинення або
невчинення процесуальних дій і сприяє
здійсненню їхніх прав у випадках,
встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, висновок суду
першої інстанції щодо відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення відсотків в сумі 32 000,00 грн. на
підставі неправомірного посилання
позивача на положення ст. 1048 ЦК України,
колегія судді вважає таким, що не
ґрунтується на вимогах чинного
законодавства.

А тому, заочне рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 24
березня 2014 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з відповідача на користь
позивача процентів в сумі 32 000,00 грн.
підлягає скасуванню з ухваленням в цій
частині нового рішення з огляду на
таке.

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник
вважається таким що прострочив, якщо
він не приступив до виконання
зобов'язання або не виконав його у
строк, встановлений договором або
законом.

Судом першої інстанції встановлено, що
станом на 14.11.2013 року відповідач взяті
на себе зобов'язання за договором
позики не виконав, грошові кошти в
розмірі 7 000,00 грн. не повернув.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у
разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки встановлені
договором або законом.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання. Штрафом є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
невиконаного або неналежно виконаного
зобов'язання. Пенею є неустойка, що
обчислюється у відсотках від суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання за кожен день
прострочення виконання.

Отже, між сторонами існувала
домовленість щодо виплати, у разі
порушення зобов'язання відповідачем,
пені в розмірі десяти відсотків
щомісячно від суми боргу.

Як вбачається з наведеного в позовній
заяві розрахунку, позивач просив
стягнути з відповідача на його користь
пеню за період з 01.01.2010 року по час
звернення до суду з позовом в розмірі 32
200,00 грн.

Згідно ст. 551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
зменшення розміру визначеної
позивачем неустойки, що підлягає
стягненню враховуючи при цьому,
зокрема, занадто високий її розмір
порівняно зі збитками позивача, яких
останній зазнав від прострочення
виконання зобов'язання та визначає її в
розмірі 7 000,00 грн.

Враховуючи зазначене позовні вимоги
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 в частині
стягнення пені підлягають частковому
задоволенню в розмірі .7 000,00 грн.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна
скарга ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
підлягає частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог скасуванню з ухваленням у справі
нового рішення.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського
районного суду міста Києва від 24
березня 2014 року в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
пені в розмірі 32 200,00 грн. - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення
пені за борговою розпискою -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серія НОМЕР_3, виданий Шевченківським
РУГУ МВС України в м. Києві, ІПН НОМЕР_1)
на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт
НОМЕР_4, виданий Із'яславським РВ УМВС
України в Хмельницькій області, ІПН
НОМЕР_2) пеню в розмірі 7 000,00 грн.

В решті зазначене рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: