АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8835/14 Справа №
Головуючий у 1 й інстанції -
Болдирєва У. М. Доповідач - Повєткін
В.В. Категорія 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року Апеляційний суд
Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Рудь В.В.,
Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Чергенець С.О.

Розглянув у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 серпня 2014 року

за позовом Публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, третя особа: Орган
опіки та піклування Павлоградської
міської ради Дніпропетровської
області, -

В с т а н о в и в :

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про звернення
стягнення на предмет іпотеки
посилаючись на те, що згідно договору
від 27.12.2007 року відповідач ОСОБА_2
отримав кредит у розмірі 21.000,00 доларів
США зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 11,04 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення 27.12.2027 року. У зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
умов кредитного договору станом на
15.10.2013 року утворилась заборгованість в
сумі 62.848,44 доларів США, яка складається
з наступного: заборгованість за
кредитом в сумі 21.434,13 доларів США;
заборгованість по процентам за
користування кредитом в сумі 13.009,78
доларів США; заборгованість по комісії
за користування кредитом в сумі 2.352,00
доларів США; пеня в сумі 23.029,95 доларів
США; штраф (фіксована частина) в сумі 31,21
доларів США; штраф (процентна складова)
в сумі 2.991,29 доларів США. В забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором 27.12.2007 року між ПАТ КБ
«ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2
був укладений договір іпотеки, згідно
якого відповідач ОСОБА_2 надав в
іпотеку квартиру по АДРЕСА_1.
Обумовлена сторонами договору іпотеки
ціна предмету іпотеки дорівнює 151.500,00
грн. Позивач просив суд стягнути на
його користь рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 27.12.2007 року в розмірі 62.848,44 доларів
США, що дорівнює 502.159,05 грн. шляхом
звернення стягнення на зазначену
квартиру шляхом її продажу позивачем з
укладанням від імені відповідача
договору купівлі-продажу будь-яким
способом з іншою особою - покупцем з
отриманням витягу з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, з
реєстрацією правочину купівлі-продажу
предмету іпотеки у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно, з
отриманням дублікатів
правовстановлюючих документів на
нерухомість у відповідних установах,
підприємствах або організаціях
незалежно від форм власності та
підпорядкування, з можливістю
здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх
передбачених нормативно-правовими
актами держави дій, необхідних для
продажу предмету іпотеки; виселити з
квартири, що є предметом іпотеки,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та малолітню
дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5-9).

Рішенням Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 серпня 2014 року в
задоволенні позовних вимог -
відмовлено (а.с.226-228).

В апеляційній скарзі (а.с.239-242) ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить рішення суду
скасувати, як необґрунтоване і
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалите нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- положення Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» не може
бути підставою для відмови в
задоволенні позовних вимог в силу того,
що положення цього нормативно
правового акту не зупиняють дію Закону
України «Про іпотеку», ЖК України, а
стосуються лише стадії виконання
судових рішень;

- для застосування положень Закону
України «Про мораторій на стягнення
майна громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» суд має встановити факт
використання житлового майна, що
знаходиться в іпотеці, як місце
постійного проживання позичальника,
відсутність у нього іншого житла та
загальну площу нерухомого майна, але
цього судом зроблено не було.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції сторонами не оскаржене.

Перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції у межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
скарга є необґрунтованою і не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції встановив,
що між банком та відповідачем ОСОБА_2
укладено кредитний договір,
забезпечений договором іпотеки,
укладеним між тими же сторонами;
внаслідок не виконання відповідачем
умов кредитного договору виникла
заборгованість, яка не підлягає
погашенню шляхом звернення стягнення
на іпотеку у зв'язку з мораторієм,
встановленим Законом України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті».

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції
відповідає вимогам закону та
матеріалам справи.

Відповідно до п.1 ч.1 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» протягом
дії цього Закону не може бути примусово
стягнуте (відчужене без згоди власника)
нерухоме житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із ст.4 Закону
України "Про заставу" та/або предметом
іпотеки згідно із ст.5 Закону України
"Про іпотеку", якщо таке майно виступає
як забезпечення зобов'язань
громадянина України (позичальника або
майнового поручителя) за споживчими
кредитами, наданими йому кредитними
установами - резидентами України в
іноземній валюті, та за умови, що: таке
нерухоме житлове майно
використовується як місце постійного
проживання позичальника /майнового
поручителя або є об'єктом
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна, яке перебуває в
іпотеці, за умови, що у позичальника або
майнового поручителя у власності не
знаходиться інше нерухоме житлове
майно; загальна площа такого
нерухомого житлового майна (об'єкта
незавершеного будівництва нерухомого
житлового майна) не перевищує 140 кв.
метрів для квартири та 250 кв. метрів для
житлового будинку.

З матеріалів справи вбачається, що
позичальник за кредитним договором
ОСОБА_2 є іпотекодавцем за договором
іпотеки, предметом іпотеки є квартира
по АДРЕСА_1, загальна площа якої складає
74,10 кв.м. (а.с.).

Згідно з паспортом, оглянутим в
судовому засіданні в суді апеялційної
інсатнції, відповідач ОСОБА_2
зареєстрований в квартирі, що є
предметом іпотеки.

Відповідно до Витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
станом на 06.11.2014 року (а.с.276-281) та
Довідки КП «Павлоградске міжміське
бюро технічної інвентарізації» від
20.11.2014 року (а.с.288) за відповідачем
ОСОБА_2, який є позичальником та
іпотекодавцем, зареєстроване право
власності на квартиру, яка є предметом
іпотеки.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказів, які спростовують доводи
відповідача ОСОБА_2 про те, що спірна
квартира, яка є предметом іпотеки,
використовується ним як місце
постійного проживання, банк суду не
надав.

Не спростовні такі висновки суду
першої інстанції банком і при поданні
апеляційної скарги.

Тому доводи апеляційної скарги про те,
що судом першої інстанції не
встановлено факт використання
житлового майна, що знаходиться в
іпотеці, як місця постійного
проживання позичальника, та
відсутність у нього іншого житла, не
можуть бути враховані.

Відповідно до ч.4 Закону України «Про
мораторій на стягнення майна громадян
України, наданого як забезпечення
кредитів в іноземній валюті» протягом
дії цього Закону інші закони України з
питань майнового забезпечення
кредитів діють з урахуванням його норм.

Тому доводи апеляційної скарги про те,
що мораторій не може бути підставою для
відмови в задоволенні позовних вимог в
силу того, що положення цього закону не
зупиняють дію Закону України «Про
іпотеку» та ЖК України, а стосуються
лише стадії виконання судових рішень,
не можуть бути прийняті до уваги.

З огляду на це колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги про
необґрунтованість рішення суду першої
інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно
дослідив обставини справи, надав
належну оцінку доказам, які надані суду
сторонами, і по становив законне і
обґрунтоване рішення про відмову у
задоволенні позову.

Порушень матеріального і
процесуального права при ухваленні
судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни
рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись
ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесу
ального кодексу України, апеляційний
суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Павлоградського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 серпня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала Апеляційного суду
Дніпропетровської області набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: