Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №285/1211/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати з розгляду цивільних справ
апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді - Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І.,
Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання
Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю
третіх осіб: Новоград-Волинської
міської ради Житомирської області та
Новоград-Волинського міського
земельно-кадастрового бюро
Новоград-Волинської міської ради
Житомирської області, про відновлення
межі земельної ділянки та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Новоград-Волинської міської ради
Житомирської області, за участю
третьої особи - Новоград-Волинського
міського земельно-кадастрового бюро
Новоград-Волинської міської ради
Житомирської області, про відновлення
межі земельної ділянки, за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Новоград-Волинського міськрайонного
суду Житомирської області від 22
вересня 2014 року, -

в с т а н о в
и л а :

У березні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з даним позовом.

Зазначала, що їй на підставі рішення
виконкому Новоград-Волинської міської
ради від 15 квітня 1999 року № 198,
відповідно до державного акта на право
власності на землю належить на праві
приватної власності 0,0870 га землі, яка
розташована по АДРЕСА_1 у місті
Новоград-Волинському. Після проведення
приватизації земельної ділянки
суміжним землекористувачем - ОСОБА_2,
яка знаходиться по АДРЕСА_2 у місті
Новоград-Волинському, останнім було
знищено межові знаки і порушено межу,
встановлену під час приватизації її
земельної ділянки. В добровільному
порядку відповідач межові знаки
відновлювати відмовляється, а також не
допускає працівників
земельно-кадастрового бюро для
встановлення знищених знаків.

За наведених обставин ОСОБА_1 просила
відновити межу, яка поділяє земельні
ділянки АДРЕСА_3 у місті
Новоград-Волинському у відповідності
до земельно-кадастрової документації
та стягнути судовий збір за рахунок
відповідача.

ОСОБА_2 подав зустрічний позов до
ОСОБА_1 та Новоград-Волинської міської
ради. Просив зобов'язати
Новоград-Волинську міську раду
відновити межу між земельними
ділянками за адресами: Житомирська
область, м. Новоград-Волинський,
АДРЕСА_4 у відповідності до
земельно-кадастрової документації
належної йому земельної ділянки шляхом
відбиття межі від цієї земельної
ділянки; витрати, пов'язані з
відновленням межі та судові витрати
покласти на ОСОБА_1

Позов обґрунтовував тим, що йому на
праві власності належить земельна
ділянка загальною площею 0,0735 га, що
розташована за адресою Житомирська
область, м. Новоград-Волинський,
АДРЕСА_5, яка межує з земельною ділянкою
ОСОБА_1 Вказував, що він встановив
бетонний паркан між спірними
земельними ділянками по лінії, яку
вказав представник
земельно-кадастрового бюро, але ОСОБА_4
знищила встановлену межу шляхом
пошкодження паркану. А ОСОБА_1
самовільно захопила частину його
земельної ділянки шляхом перенесення
своєї металевої огорожі, вважаючи, що
спірна територія належить їй.

Рішенням Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 22 вересня 2014 року у
задоволенні первісного та зустрічного
позовів відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_1 та представник
ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подали апеляційні
скарги.

ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду про відмову
їй у позові скасувати та ухвалити нове
рішення по суті позовних вимог, а в
іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Зокрема вказує, що суд не застосував до
спірних правовідносин правові норми,
які повинні бути застосовані, що
призвело до ухвалення незаконного
рішення.

У поданій апеляційній скарзі
представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову та
прийняти нове рішення, яким
задовольнити їх зустрічний позов у
повному обсязі. Зокрема зазначає, що
суд дійшов помилкового висновку про те,
що їх позов є передчасним, оскільки
ОСОБА_2 по питанню встановлення межі
між земельними ділянками неодноразово
звертався до органів місцевого
самоврядування, однак спір не вирішено.
Тому за захистом своїх порушених прав
він звернувся до суду.

Перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК
України колегія суддів вважає, що
апеляційні скарги не підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановив суд та підтверджено
матеріалами справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є
власниками суміжних земельних ділянок,
які розташовані по АДРЕСА_6 відповідно
у м. Новограді-Волинському (а.с.5, 60).

Звертаючись до суду з даними позовами
про відновлення межі між їх земельними
ділянками ОСОБА_1 і ОСОБА_2
обґрунтовують свої вимоги тим, що в
добровільному порядку вирішити це
питання вони не можуть, оскільки кожна
із сторін постійно створює іншій
стороні різноманітні перешкоди в його
реалізації.

Порядок встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками визначений Інструкцією,
затвердженою наказом Державного
комітету України із земельних ресурсів
від 18.05.2010 року №376, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 16.06.2010
року за №391/17686.

Згідно до ч. 3, ч. 5 ст. 158 Земельного
Кодексу України органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування, органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів спір вирішується судом.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 16 квітня 2004 року № 7
«Про практику застосування судами
земельного законодавства при розгляді
цивільних справ» роз'яснено, що згідно
зі статтею 158 ЗК України суди
розглядають справи за спорами про межі
земельних ділянок, що перебувають у
власності чи користування
громадян-заявників, які не
погоджуються з рішенням органу
місцевого самоврядування чи органу
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів.

З аналізу наведеного слідує, що
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості), що перебувають у власності
і користуванні громадян, та їх
закріплення межовими знаками
знаходиться у компетенції органу
місцевого самоврядування і лише у разі
незгоди власників землі або
землекористувачів з рішенням органів
місцевого самоврядування спір
вирішується судом.

Матеріалами справи доведено, що
позивач за первісним позовом ОСОБА_1 за
вирішенням питання про відновлення меж
земельних ділянок зверталася до
органу місцевого самоврядування -
Новоград-Волинської міської ради.
Проте всупереч вимог ч.3, 5 ст. 158
Земельного Кодексу України органом
місцевого самоврядування будь-яких
рішень з цього приводу не прийнято.

Оскільки по заяві ОСОБА_1 про
відновлення меж земельних ділянок
органом місцевого самоврядування
рішення не прийнято (фактично її заява
залишена не розглянутою), а позивачем
за зустрічним позовом ОСОБА_2 не було
надано суду доказів на підтвердження
тієї обставини, що він попередньо
звертався до органу місцевого
самоврядування в порядку ч. 3 ст. 158 ЗК
України для вирішення спірного
земельного питання, то суд першої
інстанції обґрунтовано визнав, що
позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є передчасними
і задоволенню не підлягають.

Також суд першої інстанції правильно
вважав, що обрані позивачами способи
захисту цивільних прав та інтересів не
передбачені діючими нормами
матеріального права, а саме ч. 3 ст. 152
Земельного Кодексу України та ч. 2 ст. 16
ЦК України.

Відтак, відмова суду у задоволенні
первісного позову ОСОБА_1 та
зустрічного позову ОСОБА_2 ґрунтується
на нормах закону.

Доводи апеляційних скарг висновків
суду першої інстанції не спростовують,
є необґрунтованими та такими, що не
дають підстав для висновку про
неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права, які передбачені
нормами ЦПК України як підстави для
скасування рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і підстави
для його зміни або скасування та
задоволення апеляційних скарг
відсутні.

Керуючись ст. ст.209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну
скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Новоград-Волинського
міськрайонного суду Житомирської
області від 22 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: