Справа № 739/1774/14-ц
Провадження № 2/739/413/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" листопада 2014 р.

м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивачки - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів на утримання дітей,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивача) звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_2 (далі -
відповідач) про стягнення на її користь
аліментів на утримання їхніх дітей -
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частки
від усіх видів заробітку (доходу)
відповідача, але не менше, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму на
дітей відповідного віку, щомісячно і до
досягнення дітьми повноліття. Свої
позовні вимоги мотивує тим, що
відповідач є батьком її дітей, однак
від їх утримання ухиляється,
матеріальної допомоги добровільно не
надає, діти перебувають на її повному
утриманні.

У судовому засіданні позивачка позов
підтримала у повному обсязі та просила
його задовольнити пояснивши, що на
даний час вони з відповідачем
проживають в одному будинку разом зі
своїми дітьми і відповідач виконує
свої обов'язки щодо утримання дітей та
надає матеріальну допомогу, однак
позов на її думку необхідно
задовольнити для забезпечення
виконання ним цих обов'язків в
майбутньому.

Відповідач у судовому засіданні
заперечив невиконання ним своїх
батьківських обов'язків щодо утримання
спільних з позивачкою дітей і фактично
позовних вимог не визнав, пояснивши, що
певний час вони з позивачкою проживали
окремо, однак на даний час живуть разом
і він бере участь в утриманні дітей
спільно з позивачкою, при цьому згоден
у разі присудження аліментів
сплачувати їх.

Заслухавши пояснення позивачки та
відповідача, дослідивши матеріали
справи та наявні у них докази, суд
приходить до наступних висновків.

Як встановлено, позивачка та
відповідач з 03 листопада 2001 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який було розірвано рішенням
Новгород-Сіверського районного суду
Чернігівської області від 03 листопада
2014 року (а.с.3).

Під час перебування у шлюбі у позивачки
та відповідача народилося двоє дітей, а
саме: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4-5).

Відповідно до статті 180 Сімейного
кодексу України (далі - СК України)
батьки зобов'язані утримувати дитину
до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 181 СК
України за домовленістю між батьками
дитини той із них, хто проживає окремо
від дитини, може брати участь в її
утриманні у грошовій і (або)
натуральній формі. Частиною третьою
статті 181 СК України передбачено
можливість стягнення за рішенням суду
коштів на утримання дитини (аліментів).

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у пункті 17 постанови Пленуму
Верховного Суду України №3 від 15 травня
2006 року «Про застосування судами
окремих норм Сімейного кодексу України
при розгляді справ щодо батьківська,
материнства та стягнення аліментів» за
відсутності домовленості між батьками
про сплату аліментів на дитину той із
них, з ким вона проживає, вправі
звернутися до суду з відповідним
позовом.

З аналізу вказаних законодавчих
положень та роз'яснення, що міститься в
постанові Пленуму Верховного Суду
України вбачається, що стягнення
аліментів здійснюється у випадку
відсутності згоди між батьками щодо їх
участі в утриманні спільної дитини за
позовом того з батьків, з ким проживає
дитина, або ж у разі якщо дитина
проживає разом з обома батьками,
аліменти стягуються з того, хто
ухиляється від її утримання на користь
того з батьків, хто фактично утримує
дитину.

Як з'ясовано судом після розірвання
шлюбу сторонами питання щодо місця
проживання спільних дітей не
вирішувалося і їхні діти на даний час
проживають разом з ними за адресою:
АДРЕСА_1. При цьому як позивачка так і
відповідач беруть участь в утриманні
своїх дітей, що визнано ними в судовому
засіданні.

Вказана обставин, враховуючи її
визнання сторонами, відповідно до
частини першої статті 61 Цивільного
процесуального кодексу України, не
підлягає доказуванню.

Викладене вище свідчить, що відповідач,
проживаючи разом зі своїми дітьми та
позивачкою, належно виконує покладений
на нього обов'язки утримувати своїх
дітей.

За таких обставин суд приходить до
висновку щодо позовні вимоги позивачки
про стягнення з відповідача на її
користь аліментів на утримання їхніх
дітей є необґрунтованими, а тому в
задоволенні позову необхідно
відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 180, 181 Сімейного кодексу
України, статтями 2, 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212-215,
294 Цивільного процесуального кодексу
України, суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про стягнення аліментів на
утримання дітей - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Чернігівської
області через Новгород-Сіверський
районний суд Чернігівської області
шляхом подачі апеляційної скарги в
десятиденний строк з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
В.В. Чепурко

Повне рішення складено 01 грудня 2014
року.