У Х В А ЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Лесько А.О., Червинської
М.Є.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
виділення майнової частки в натурі за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Воловецького районного суду
Закарпатської області від 11 червня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 06 листопада
2013 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що їй на праві приватної власності
належить 5/8 частини житлового будинку
АДРЕСА_1, а відповідачу - ОСОБА_4
належить 3/8 частини вказаного будинку.

Оскільки спільне користування
зазначеним будинком виявилося
неможливим, позивачка просила виділити
у натурі її частку у житловому будинку
АДРЕСА_1; визначити її частку у житловій
кімнаті 1-4 площею 15,00 кв.м, прихожій 1-1
площею 8,80 кв.м та кладовій 1-2, площею 9,80
кв.м; виділити у натурі частку ОСОБА_4 у
житловому будинку АДРЕСА_1 та визначити
його частку у житловій кімнаті 1-3
площею 16,30 кв.м, згідно поверхового
плану.

Рішенням Воловецького районного суду
Закарпатської області від 11 червня 2013
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 06 листопада 2013 року, у
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позивачка не надала
суду доказів отримання нею
передбаченого законом дозволу на
здійснення переобладнання будинку, так
і того, що відповідач чинить їй
перешкоди у користуванні житловим
будинком.

З такими висновками судів погодитись
не можна, оскільки ці висновки
суперечать вимогам закону та не
ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення не відповідають.

Судом установлено, що житловий будинок
АДРЕСА_1 належить сторонам на праві
спільної часткової власності (ОСОБА_3 -
5/8 частин, а ОСОБА_4 - 3/8 частин). Загальна
площа будинку складає 49,90 кв.м (а. с. 7,
85-89).

Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено,
що власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до ст. ст. 364, 367 ЦК України
кожен із співвласників має право на
виділ його частки майна, що є у спільній
частковій власності в натурі або його
поділ з дотриманням вимог ст. 183 ЦК
України.

За відсутності згоди співвласників про
поділ спільного майна це питання
вирішується судом.

Виходячи з положень ст. ст. 183, 367 ЦК
України та роз'яснень, викладених у п. п.
6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства, що регулює право
приватної власності на житловий
будинок» від 4 жовтня 1991 року № 7. виділ
частки в натурі (поділ будинку) може
мати місце за наявності технічної
можливості виділення кожній із сторін
відокремленої частини будинку із
самостійним виходом (квартири), яка
відповідає розміру їх часток у
приватній власності або наявності
технічної можливості переобладнання
будинку в ізольовані квартири.

Суди, відмовляючи у задоволенні позову,
виходили з того, що позивачка не надала
доказів про можливість поділу будинку
з урахуванням запропонованих нею
переобладнань.

У матеріалах справи є Акт обстеження
житлового будинку АДРЕСА_1, виконаний
відділом регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Воловецької РДА від 26 жовтня 2012 року, за
результатами якого зроблено висновок
про наявність технічної можливості
поділу спірного будинку в натурі та
запропоновано варіант такого поділу (а.
с. 11).

Як передбачено ст. 152 ЖК України,
переобладнання і перепланування
жилого будинку (квартири), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, провадиться з дозволу
виконавчого комітету місцевої ради
народних депутатів.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права та
обов'язки, попереджує про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених цим Кодексом.

Всупереч вимог зазначеної норми
закону суд першої інстанції не сприяв у
одержанні позивачкою висновку про
можливість або відсутність можливості
відповідного переобладнання спірного
будинку міжвідомчої комісії при органі
місцевої влади, спеціалістів з
будівництва, протипожежної, санітарної
та інших служб.

Суд також не роз'яснив позивачці
наслідки відмови від проведення
судової будівельно-технічної
експертизи за наявності підстав для її
призначення.

Крім того, як вбачається з
матеріалів справи, ОСОБА_5, який діяв в
інтересах ОСОБА_3, подав до суду
апеляційної інстанції клопотання,
згідно якого просив у випадку
неможливості виділення частки майна у
натурі стягнути з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_3 компенсацію вартості її частки
майна у сумі 30 062 грн. 50 коп. (а. с. 100).

Крім того, додав висновок про
вартість майна від 31 серпня 2013 року
(а. с. 103).

Апеляційний суд на подане клопотання
уваги не звернув, не розглянув питання
про можливість одержання від іншого
співвласника грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки, що є одним із способів
поділу майна в натурі.

Оскільки суди на вищевикладені
обставини уваги не звернули, у
порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України
не врахували норми матеріального та
процесуального права, які регулюють
спірні правовідносини, не встановили
обставин, які мають значення для
правильного вирішення справи, та
дійшли передчасного висновку про
відмову у задоволенні позову,
відповідно до ст. 338 ЦПК
України ухвалені у справі судові
рішення підлягають скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Воловецького районного суду
Закарпатської області від
11 червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від
06 листопада 2013 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.Д. Луспеник

Судді:
Б.І. Гулько

А.О. Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська