Справа № 713/2933/13-ц
Провадження №2/713/43/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2014
м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької
області в складі: головуючого судді
Кириляк А.Ю., при секретарі Матейчук
Л.Ю., за участю сторін та їх
представників розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Вижниця цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа:
Орган опіки та піклування Вижницької
РДА, Іспаська сільська рада про
визнання нечинним правочину ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та
піклування Вижницької РДА, Іспаська
сільська рада про визнання нечинним
правочину.

В позові вказує, що ОСОБА_3, який діяв в
інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 при
оформленні договору дарування
житлового будинку від 09.08.2000 р.,
являється усиновленою особою її
рідного брата ОСОБА_4, тобто між нею та
ОСОБА_3 є родинні стосунки. ОСОБА_3, який
помер у ІНФОРМАЦІЯ_1, був її нерідним
племінником, і він підписував договір
дарування житлового будинку від
09.08.2000р.

Зазначала, що ОСОБА_3 повіз її до
нотаріуса для оформлення документів на
ОСОБА_2. Посилалася на те, що не вникала
в суть змісту підписаного ними 09.08.2000 р.
договору у нотаріуса, вважаючи, що то
був договір довічного утримання, як про
це говорив їй ще до підписання
документу самий ОСОБА_3, який підписав
договір - дарування в інтересах
обдарованого ОСОБА_2.

В квітні 2013 р., після того, як ОСОБА_2
вчинив з нею скандал, виражаючись
нецензурними словами, з цього приводу
звернулася до Іспаської сільської
ради, де з'ясувалось, що той договір,
який вважала - про довічне утримання,
ні що інше як договір про дарування.

Вказувала, що 09.08.2000р. під час
підписання договору ОСОБА_3 не дав їй
навіть прочитати договір, і в неї не
виникали потреби в цьому аж до квітня
2013р.

Отримавши у Вижницькому ДКП «Вижницьке
РБТІ» в травні 2013р. копію документів, в
т.ч. договору дарування, від... 09.08.2000р., в
якому(п.6 вказано, що він складений у 2-х
примірниках, один з яких знаходиться у
нотаріуса, а другий у
обдарованого(відповідача), впевнилась
у тому, що фактично її обманув ОСОБА_3, а
тому вирішила звернутись за захистом
своїх законних прав та інтересів до
суду.

Таким чином, дізнавшись про порушення
її прав у травні 2013р., а тому вважає, що
строк позовної давності пропущений нею
з поважних причин, адже вона хворіла і
неодноразово зверталась за наданням
медичної допомоги до Іспаської
лікарської амбулаторії. Просила
поновити їй процесуальний строк
звернення до суду, визнавши пропущеним
його з поважних причин; визнати
нікчемним та скасувати договір
дарування житлового будинку від 9
серпня 2013 р. серії НОМЕР_1.

В судовому засіданні позивач та її
представник позов підтримали та
просили його задовольнити в повному
обсязі.

Відповідач та його представник в
судовому засіданні позов не визнали,
вважали його безпідставним та таким, що
не підлягає до задоволення.

Представник органу опіки та піклування
Вижницької РДА в судовому засіданні
позов ОСОБА_1 не визнав, вважав , що в
його задоволені необхідно відмовити

Представник Іспаської сільської ради в
судове засідання не з»явився, хоча
належним чином був повідомлений про
час та місце розгляду справи, причину
своєї неявки суду не повідомили.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засідання
дала наступні показання. Що поки жив
батько ОСОБА_3, відносини з ОСОБА_1 були
нормальні , вони проводили капітальний
ремонт в будинку , проводили
будівництво підсобних приміщень.

Суд, вислухавши пояснення позивача
ОСОБА_1, її представника, відповідача
ОСОБА_2, її представника свідка,
представника Органу опіки та
піклування Вижницької РДА Николайчука
О.Б., вивчивши матеріали цивільної
справи, приходить до висновку, що
позовна заява є не обґрунтованою, не
доведеною та не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, який діяв в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_2, 09 серпня 2000
року укладено договір дарування
житлового будинку з належними до нього
надвірними будівлями , що знаходиться в
АДРЕСА_1, посвідчений приватним
нотаріусом Вижницького районного
нотаріального округу ОСОБА_7,
зареєстрований в реєстрі за № 1122,
згідно якого ОСОБА_1 подарувала, а
ОСОБА_2 прийняв в дар житлового будинку
з належними до нього надвірними
будівлями , що знаходиться в АДРЕСА_1 у
встановленому законом порядку право
власності відповідача було
зареєстровано .

Згідно Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», «відповідність чи
невідповідність правочину вимогам
законодавства має оцінюватися судом
відповідно до законодавства, яке діяло
на момент вчинення правочину».

В п.19 вказано, що «правочин, вчинений
під впливом помилки, обману,
насильства, зловмисної домовленості
представника однієї сторони з другою
стороною або внаслідок впливу тяжкої
обставини є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину, (стаття 229 ЦК) мають
існувати саме на момент вчинення
правочину. Особа на підтвердження
своїх вимог про визнання правочину
недійсним повинна довести, що така
помилка мала місце, а також що вона має
істотне значення… Не має правового
значення помилка щодо розрахунку
одержання користі від вчиненого
правочину.»

З 01.01.2004 року набув чинності ЦК України
в редакції 2003 року. До цього часу діяв
ЦК України в редакції 1963 року.

Відповідно до п.4 Прикінцевих і
перехідних положень ЦК України в
редакції 2003 року, Цивільний кодекс
України застосовується до цивільних
відносин, що виникли після набрання ним
чинності.

Як вбачається із матеріалів цивільної
справи, правовідносини за договором
дарування житлового будинку від 09.08.2000
р. відбулися до набрання чинності ЦК
України в редакції 2003 року. Таким чином,
позовні вимоги слід розглядати за
правилами ЦК України в редакції 1963
року.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд вважає, що позивачкою не доведені
позовні вимоги про визнання договору
дарування недійсним на підставі ст.215
ч.2 ЦК України, як нікчемний правочин,
або на підставі ст.228 ЦК України, як
правочин, який порушує публічний
порядок. Взагалі вказані статті не
можуть бути застосовані до заявленого
позову, так як він повинен розглядатися
за Цивільним Кодексом України 1963 року.

Відповідно до п.7 Пленуму ВС України №9
від 06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правочин може
бути визнаний недійсним лише з підстав,
визначених законом, та із
застосуванням наслідків недійсності,
передбачених законом. Ті обставини, що
родинні стосунки між сторонами
погіршилися після укладення договору
дарування, що позивачка розраховувала
на одержання користі від вчиненого
правочину, не мають правового значення
для вирішення спору.

Відповідно до вимог закону, який діяв
на час укладання угоди, ст.57 ЦК України
в редакції 1963 р., під обманом
розуміється навмисне введення в оману
однією стороною правочину іншої
сторони з метою вчинення правочину.
При вчиненні правочину під впливом
обману, формування волі потерпілого
відбувається під впливом
недобросовісних дій інших осіб, які
наполягають у навмисному створенні у
потерпілого помилкового уявлення про
обставини,які мають істотне значення.
Обман може проявитися в повідомленні
неправдивих даних, або в приховуванні
цих даних.

Доводи позивача, що вона була введена в
оману, не були доведені під час
розгляду справи.

Відповідно до ст.71 ЦК України 1963 р.
загальний строк для захисту права за
позовом особи, право якої порушено
(позовна давність), встановлюється в
три роки.

Згідно зі ст.80 ЦК України закінчення
строку позовної давності до
пред'явлення позову є підставою для
відмови у позові.

З огляду на зміст статей 71,80 ЦК України
1963 р., їх положення про правові наслідки
спливу строку позовної давності можуть
застосовуватися лише у тих випадках,
коли буде доведено існування самого
суб'єктивного цивільного права і факт
його порушення або оспорювання. Якщо ж
при розгляді справи буде встановлено,
що у позивача немає суб'єктивного
права, про захист якого він просить, або
ж воно не порушувалось чи не
оспорювалось, суд повинен відмовити в
позові не через порушення строку
позовної давності, а за
безпідставністю матеріально - правової
вимоги.

З урахуванням викладеного, суд вважає
позов ОСОБА_1 безпідставним і
необґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, ст.ст.
71, 80, 57 ЦК України (в ред.. 1963 року), суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа:
Орган опіки та піклування Вижницької
РДА, Іспаська сільська рада про
визнання нечинним правочину ,-
відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернівецької
області через Вижницький районний суд
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя:
А. Ю. Кириляк