АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3172/2014
Головуючий у 1 інстанції: Морозов М.О.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 20 листопада 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Комерційний банк «Даніель», ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3, про визнання
правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

27 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ТОВ «КБ «Даніель», у
якому просила визнати недійсними
кредитний договір №1180-04-КЗН-Т від 27.11.2007
року, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ
«Комерційний банк «Даніель» та договір
поруки №1108-04 від 27.11.2007 р., укладений між
ОСОБА_2 та ТОВ «Комерційний банк
«Даніель».

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 04
серпня 1973 року перебуває у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 У
лютому місяці 2009 року вона дізналася,
що ТОВ «Комерційний банк «Даніель»
звернувся з позовними вимогами до
ОСОБА_2 на підставі договору поруки
№1108-04 від 27.11.2007 року про стягнення
боргу за кредитним договором
№1180-04-КЗН-Т від 27.11.2007 року. Згідно
згаданого кредитного договору банк
надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 5 565 000 грн.
строком до 02.11.2002 р. зі сплатою за
користування кредитом 17, 5 % річних та
щомісячною сплатою комісії у розмірі 0,
2 % на залишок суми кредиту. ОСОБА_2
прийняв на себе зобов'язання по
поверненню кредиту, що значно
перевищує його дохід, оскільки він є
пенсіонером, а тому його доходи не
могли виступати фінансовою порукою для
банку на таку суму. Під час укладення
договору поруки №1108-04 від 27.11.2007р. не
була виконана вимога ч.3 ст. 65 СК
України, так як відсутня її нотаріально
завірена письмова згода як дружини
ОСОБА_2 на вчинення дій її чоловіком.
Крім того, будь-якої її згоди на
укладення договору поруки ОСОБА_2
взагалі не надавалось. Кредитний
договір № 1180-04-КЗН-Т від 27.11.2007 року
укладено під впливом обману, оскільки
ОСОБА_3 отримав кредит за підробленими
документами, за що потім вироком
Печерського районного суду м. Києва від
17.08.2009 року визнаний винним у вчиненні
злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст.
358 КК України та отримав покарання у
вигляді 5 років позбавлення волі.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 20 листопада 2013 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 було
відмовлено.

04 грудня 2013 року ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин у справі,
просила його скасувати та ухвалити
нове рішення про задоволення її позову.
В обґрунтування заявлених вимог
апелянт вказала, що суд першої
інстанції дійшов до суперечливих
висновків, оскільки встановив, що
ОСОБА_1 надала згоду на укладення
ОСОБА_2 договору поруки, та вважав, що їй
не було відомо про мотиви і деталі
укладення кредитного договору. Також
апелянт вказала на помилковість
висновків суду першої інстанції про
відповідність видачі кредиту вимогам
закону, оскільки згідно Постанови
Національного банку України № 279 від 06
липня 2000 року сума кредиту на споживчі
цілі не може перевищувати 20 000 грн.
Апелянт звертає увагу колегії суддів
на те, що підставами її позову є
недійсність основного зобов'язання, а
не введення ОСОБА_2 в оману при
підписанні договору поруки. На думку
апелянта, вона має право вимагати
визнання кредитного договору і
договору поруки недійсними, оскільки
на сьогодні на майно, що за документами
належить ОСОБА_2, але є спільним майном
подружжя, накладено арешт та заборону
відчуження.

Особи, які беруть участь у справі, у
судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., вивчивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів прийшла до
наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 27 листопада 2007 року між
ПАТ КБ «Даніель» та ОСОБА_3
(позичальник) був укладений кредитний
договір № 1180-04-КЗН-Т, згідно якого
останній отримав від банку кредит у
розмірі 5 565 000 грн. з кінцевим терміном
повернення 26.11.2022 року зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 17, 5 % річних та комісії за
управління кредитом у розмірі 0,2 % від
заборгованості за кредитом станом на
дату нарахування комісії, а також
неустойки (пеню, штраф) у розмірах та у
випадках, передбачених договором.

Того ж дня з метою забезпечення
виконання зобов'язань за вказаним
кредитним договором між ПАТ КБ
«Даніель» (кредитор) та ОСОБА_2
(поручитель) був укладений договір
поруки №1108-04, згідно якого поручитель
зобов'язався солідарно та повно
відповідати перед банком по
зобов'язанням ОСОБА_3, включаючи
повернення кредиту, сплату процентів
за користування кредитом, неустойки,
відшкодування збитків та інших
платежів, передбачених кредитним
договором (т.1 а.с.6-10, 64-90, 102-125).

Вироком Печерського райсуду м. Києва
від 17.08.2009 р. встановлено, що ОСОБА_3
шляхом шахрайських дій навмисно ввів в
оману працівників ТОВ «КБ «Даніель»
для отримання кредиту надавши
підроблені документи та заволодів
кредитними коштами банку (т.1 а.с.11-16).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
01.02.2012 р. стягнено з ОСОБА_2 на користь
ПАТ КБ «Даніель» заборгованість в сумі
4 067 307 грн. 84 коп., судові витрати по
справі (т.1 а.с.61-63, 170-172).

На виконання рішення суду відкрито
виконавче провадження Відділом
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві (т.1.а.с.158).

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 перебувають у
зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 1973
року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції керувався ч. 3 ст. 65 СК
України та правильно виходив з того, що
чинним законодавством не передбачено
отримання нотаріально посвідченої
згоди одного з подружжя на укладення
другим з подружжя договору поруки.
Також суд першої інстанції вірно
зауважив, що ОСОБА_1 надавала свою
письмову згоду на надання поруки її
чоловіком ОСОБА_2, про що свідчить її
заява на ім'я голови правління ТОВ
«Комерційний банк «Даніель» Баковій
Т.В. від 27.11.2007 р., копія якої міститься в
матеріалах справи (т.1 а.с.167).

Посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції дійшов до суперечливих
висновків, оскільки встановив, що
ОСОБА_1 надала згоду на укладення
ОСОБА_2 договору поруки, та одночасно
вважав, що їй не було відомо про мотив і
деталі укладення кредитного договору,
колегія суддів до уваги не приймає, так
як про деталі і мотиви укладення
кредитного договору не було відомо
свідку ОСОБА_5, у зв'язку з чим суд
першої інстанції не взяв до уваги його
пояснення.

Також судом першої інстанції було
вірно відмовлено у задоволенні позову
в частині визнання недійсним
кредитного договору згідно ч. 1 ст. 230
ЦПК України з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо
одна із сторін правочину навмисно
ввела другу сторону в оману щодо
обставин, які мають істотне значення
(частина перша статті 229 цього Кодексу),
такий правочин визнається судом
недійсним. Обман має місце, якщо
сторона заперечує наявність обставин,
які можуть перешкодити вчиненню
правочину, або якщо вона замовчує їх
існування.

За приписами ч. 1 ст. 229 ЦК України
істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
цільовим призначенням. Помилка щодо
мотивів правочину не має істотного
значення, крім випадків, встановлених
законом.

Згідно з п. 20 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» особами, котрі
беруть участь у справі про визнання
правочину недійсним, є насамперед
сторони даного правочину. Правочин
визнається вчиненим під впливом обману
у випадку навмисного введення іншої
сторони в оману щодо обставин, які
впливають на вчинення правочину. На
відміну від помилки, ознакою обману є
умисел у діях однієї зі сторін
правочину. Наявність умислу в діях
відповідача, істотність значення
обставин, щодо яких особу введено в
оману, і сам факт обману повинна
довести особа, яка діяла під впливом
обману, в даному випадку позивач.

Порука є способом забезпечення
виконання зобов'язання (стаття 553 ЦК
України), договір поруки не створює
обов'язків для будь-яких інших осіб,
крім сторін за договором.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
КБ «Даніель» до суду з позовом про
визнання кредитного договору
недійсним не звертався, рішення суду
про визнання вказаного договору
недійсним не ухвалювалося. З огляду на
викладене, посилання апелянта на те, що
договір поруки є недійсним у зв'язку з
недійсністю основного зобов'язання є
необґрунтованими.

Також колегія суддів не приймає до
уваги посилання апелянта на те, що вона
має право вимагати визнання кредитного
договору і договору поруки недійсними,
оскільки вона не є стороною ні
кредитного договору, ні договору
поруки. До того ж останній був
укладений з її чоловіком, а тому не
створює для неї будь-яких обов'язків.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, на
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції не впливають.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 20 листопада 2013 року є таким, що
ухвалене з додержанням вимог закону, а
тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 20 листопада 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді