Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Умнової О.В., Фаловської
І.М.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
приватного підприємства
«Політранстур», третя особа - ОСОБА_5,
про визнання особи такою, що вибула зі
складу засновників приватного
підприємства та зобов'язання провести
державну реєстрацію змін до установчих
документів, за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 квітня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 9 вересня 2014 року,

встановила:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що вона та ОСОБА_5 є
співзасновниками, зареєстрованого 17
грудня 2008 року, приватного
підприємства «Політранстур» (далі - ПП
«Політранстур»), з рівними частками в
статутному капіталі підприємства. 30
грудня 2008 року позивачку призначено на
посаду директора даного підприємства,
а 22 липня

2013 року вона подала заяву та ініціювала
скликання загальних зборів
засновників на 22 серпня 2013 року по
питанню її виходу зі складу
засновників ПП «Політранстур» та
звільнення її з посади директора
підприємства за власним бажанням.
Зазначала, що другому засновнику
підприємства вручила нотаріально
посвідчену заяву про вихід зі складу
засновників ПП «Політранстур» від 19
липня 2013 року та заяву про звільнення з
роботи. Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 2 жовтня 2013 року вказаний трудовий
договір розірвано з 22 серпня 2013 року,
однак питання її виходу зі складу
засновників ПП «Політранстур» не
вирішено.

Вважала, що про скликання загальних
зборів на та про її вихід зі складу
засновників були повідомлена належним
чином (за три місяці до виходу) третя
особа, як співзасновник підприємства, і
саме підприємство, але неявка ОСОБА_5
на збори позбавила можливості вирішити
питання щодо виходу позивачки зі
складу засновників даної юридичної
особи.

Рішенням Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 9 вересня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
позов задовольнити, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, прийшов до
правильного висновку, що право на вихід
є безумовним правом засновника
приватного підприємства, він має право
у будь-який час вийти з підприємства
незалежно від згоди інших засновків чи
приватного підприємства.

Судом установлено, що 22 липня 2013 року
ОСОБА_4 подала приватному підприємству
заяву про вихід із підприємства, тому
вважається такою, що вийшла із складу
приватного підприємства.

Заявивши позов про встановлення
зазначеного факту в судовому порядку,
позивач обрала неналежний спосіб
захисту порушеного права на вихід з
підприємства, оскільки виключення
віднесено до компетенції загальних
зборів, а не до суду.

Рішення відповідає вимогам ст. 116, ч. 1
ст. 148 ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 29 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців».

Висновок суду відповідає вимогам
закону та матеріалам справи.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Білоцерківського
міськрайонного суду Київської області
від 16 квітня

2014 року та ухвалу апеляційного суду
Київської області від 9 вересня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

О.В. Умнова

І.М. Фаловська