УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О.,
Євграфової Є.П., Завгородньої І.М.,
Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7 про повернення безпідставно
отриманого майна, за касаційною
скаргою ОСОБА_7 на рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 26
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 30
липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом до відповідача та
зазначав, що придбав для ОСОБА_7 у
кредит мобільний телефон «Nokia Asha 305» та
чохол до нього, що підтверджується
актом прийому-передачі від 10 вересня 2012
року № 2858-001470 та графіком погашення
кредиту, а відповідач ОСОБА_7 згодом
повинна була повернути йому вартість
телефону в розмірі 1 037 грн. Через деякий
час за свої кошти придбав та встановив
в належній відповідачу квартирі, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
металопластикові вікна та двері на
загальну суму 3 526 грн, які ОСОБА_7 також
повинна повернути. Також тимчасово
перевіз до квартири відповідача свій
власний телевізор «3D LED Samsung UE-40ES6307UXUA»,
який придбав у кредит.

На початку квітня 2013 року відповідач
ОСОБА_7 припинила спілкуватися з
позивачем та на вимогу останнього
повернути речі та відшкодувати
вартість металопластикових вікон та
дверей відповідач відмовилася.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 26 лютого 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Кіровоградської
області від 30 липня 2014 року, позов
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_7
повернути в натурі ОСОБА_6 безпідставно
отримане майно, а саме телевізор «3D LED
Samsung UE-40ES6307UXUA» з кронштейном на
загальну суму 11 340 грн, телефон «Nokia Asha
305» та чохол до нього в сумі 1 037 грн.
Стягнуто із ОСОБА_7 на користь позивача
кошти у сумі 3 526 грн у рахунок вартості
безпідставно набутого майна у вигляді
металопластикових вікон та дверей.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просила
скасувати рішення Ленінського
районного суду м. Кіровограда від 26
лютого 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Кіровоградської області від 30
липня 2014 року, ухвалити нове рішення,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального права та неправильне
застосування норм матеріального права.

Перевіривши доводи, викладені у
касаційній скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню на
таких підставах.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Так, судами встановлено, що 10 вересня 2012
року ОСОБА_6 придбав в кредит для ОСОБА_7
телефон «Nokia Asha 305» та чохол до нього на
загальну суму 1 037 грн, що
підтверджується актом
прийому-передачі від 10 вересня 2012 року
№ 2858-001470 та графіком погашення кредиту.

12 листопада 2012 року згідно з договором
від 12 листопада 2012 року № 1805 та
розрахунковою квитанцією серії ВААВ №
534860 ОСОБА_6 придбав металопластикові
вікна та двері на загальну суму 3 526 грн,
які встановлено у квартирі ОСОБА_7 за
адресою: АДРЕСА_1.

Згідно з видатковою накладною від 19
грудня 2012 року № П56-005646 та графіком
погашення кредиту позивач придбав у
кредит телевізор «3D LED Samsung UE-40ES6307UXUA» з
кронштейном на загальну суму 11 340 грн,
який також був встановлений у квартирі
відповідача за адресою: АДРЕСА_1.

У квітні 2013 року позивач звернувся до
відповідача з вимогою повернення
належного йому майна, але відповідач
майно не повернув. Тому у квітні 2013 року
позивач звернувся до Ленінського ВМ
Кіровоградського МВ УМВС України в
Кіровоградській області з приводу
неправомірних дій ОСОБА_7 щодо
неповернення належного йому майна, і за
його зверненням 4 квітня 2013 року було
розпочато досудове розслідування у
кримінальному провадженні, внесеному
до Єдиного реєстру досудових
розслідувань за № 001219 за фактом
вчинення кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190
КК України, а саме: заволодіння чужим
майном шляхом введення в оману.

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову, суди попередніх інстанцій
виходили з доведеності всіх умов, за
наявності яких виникають зобов'язання
з безпідставного набуття (придбання)
майна, у тому числі факту набуття майна
відповідачем за рахунок позивача, та
застосували до спірних правовідносин
статтю 1212 ЦК України, оскільки ОСОБА_7
добровільно не бажає повернути
позивачу його майно, яке зберігає у
себе без достатньої правової підстави
(безпідставно набуте майно). Стороною
відповідача не наведені докази, а
відтак не доведено обґрунтоване
набуття спірного майна внаслідок
цивільно-правових угод, підстави
володіння цим майном нею не визначені.

Однак з таким висновком погодитися не
можна.

Підстави для виникнення зобов'язання у
зв'язку з набуттям, збереженням майна
без достатньої правової підстави
визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки
набуття майна або його збереження без
достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту
безпідставного отримання чи
збереження майна є відносини, які
виникають у зв'язку з безпідставним
отриманням чи збереженням майна i які
не врегульовані спеціальними
інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття,
збереження майна виникають за
наявності трьох умов: а) набуття або
збереження майна; б) набуття або
збереження за рахунок iншої особи; в)
вiдсутнiсть правової підстави для
набуття або збереження майна
(відсутність положень закону,
адмiнiстративного акта, правочину або
інших підстав, передбачених статтею 11
ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення
зобов'язань iз набуття, збереження
майна без достатньої правової підстави
є: 1) набуття або збереження майна однiєю
особою (набувачем) за рахунок iншої
(потерпілого); 2) шкода у вигляді
зменшення або незбiльшення майна у
iншої особи (потерпілого); 3)
обумовленість збільшення або
збереження майна на стороні набувача
шляхом зменшення або вiдсутностi
збільшення на стороні потерпілого; 4)
вiдсутнiсть правової підстави для
вказаної зміни майнового стану цих
осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК
України безпідставно набутим майном є
майно, набуте особою або збережене нею
у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1
частини другої статті 11, частин першої
та другої статті 509 ЦК України цивiльнi
права та обов'язки виникають із дій
осіб, що передбачені актами цивільного
законодавства, а також із дій осіб, що
не передбачені цими актами, але за
аналогiєю породжують цивiльнi права та
обов'язки. До підстав виникнення
цивільних прав та обов'язків, зокрема,
належать договори та iншi правочини.
Зобов'язанням є правовiдношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися вiд
певної дiї, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися
належним чином вiдповiдно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
aктiв цивільного законодавства, а за
вiдсутноcтi таких умов та вимог цього
Кодексу, інших aктiв цивільного
законодавства - вiдповiдно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 177 ЦК
України об'єктами цивільних прав є,
зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави
мається на увазі такий перехід майна
від однієї особи до іншої, який або не
ґрунтується на прямій вказiвцi закону,
або суперечить меті правовiдношення i
його юридичному змісту. Тобто
вiдсутнiсть правової підстави означає,
що набувач збагатився за рахунок
потерпілого поза підставою,
передбаченою законом, іншими правовими
актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України
встановлено, що правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою
статті 205 ЦК України правочин може
вичинятися усно або в письмовій формі.
Сторони мають право обирати форму
правочину, якщо інше не встановлено
законом.

Правочин, для якого законом не
встановлена обов'язкова письмова
форма, вважається вчиненим, якщо
поведінка сторін засвідчує їхню волю
до настання відповідних правових
наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК
України передбачено, що правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони.

Результат системного аналізу положень
частини першої, пункту 1 частини другої
статті 11; частини першої статті 177,
частини першої статті 202, частин першої
та другої статті 205, частини першої
статті 207, частини першої статті 1212 ЦК
України дає можливість дійти висновку
про те, що чинний договір чи інший
правочин є достатньою та належною
правовою підставою набуття майна
(отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи
збереженим без достатніх правових
підстав, якщо це відбулося в не
заборонений цивільним законодавством
спосіб з метою забезпечення породження
учасниками вiдповiдних правовідносин у
майбутньому певних цивільних прав та
обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи
інших юридичних фактів, правомірних
дій, які прямо передбачені частиною
другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті
1212 ЦК України звужує застосування
інституту безпідставного збагачення у
зобов'язальних (договірних) відносинах,
або отримане однією зi сторін у
зобов'язанні підлягає поверненню iншiй
стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України
тільки за наявності ознаки
безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з
підстав, передбачених статтями 11, 600, 601,
604-607, 609 ЦК України, до моменту його
виконання, таке виконання має правові
підстави (підстави, за яких виникло це
зобов'язання). Набуття однією зі сторін
зобов'язання майна за рахунок іншої
сторони в порядку виконання
договірного зобов'язання не є
безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача,
потерпілого, інших осіб або подія
утворюють правову підставу для набуття
(збереження) майна, стаття 1212 ЦК України
може бути застосована тільки після
того, як така правова підстава в
установленому порядку скасована,
визнана недійсною, змінена, припинена
або була відсутня взагалі.

На вищезазначене суди уваги не
звернули, належним чином не встановили,
чи набув відповідач спірне майно, у
який спосіб та чи існували для цього
достатні правові підстави, а також чи
може бути застосована ст. 1212 ЦК України
у спірних правовідносинах.

Таким чином, судом першої інстанції
допущено порушення норм
процесуального права, що відповідно до
ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для
скасування рішень і передачі справи на
новий розгляд.

Оскільки зазначені порушення були
допущені судом першої інстанції та не
усунені судом апеляційної інстанції,
справу необхідно передати на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 26 лютого 2014 року та
ухвалу апеляційного суду
Кіровоградської області від 30 липня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді: Є.П.
Євграфова В.І. Журавель І.М.
Завгородня Ю.Г. Іваненко