Провадження №2/485/154/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області в
складі: головуючого судді - Лисенко
М.Є.,

при секретарі -
Бондаренко С.В.,

з участю позивача -
ОСОБА_1,

за участю представника позивача -
ОСОБА_2,

з участю відповідача -
ОСОБА_3,

за участю представника відповідача -
ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду № 1 цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про
стягнення аліментів та за зустрічним
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

20 січня 2014 року ОСОБА_1,
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3,
з даним позовом. В заяві вказала, що з
відповідачем перебуває в
зареєстрованому шлюбі. Від спільного
проживання мають доньку ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею.
Відповідач працездатний, працює, інших
утриманців не має, але добровільно не
бажає надавати допомогу дитині.
Просить постановити рішення про
стягнення аліментів у розмірі 1/4
частини, щомісячно і до повноліття
дитини.

30 січня 2014 року ОСОБА_3, звернувся
до суду із зустрічним зазначеним вище
позовом до ОСОБА_1 Посилаючись на те, що
остання залишила їх малолітню дитину
матері, а сама виїхала за межі України
на заробітки. Вважає, що після
розірвання шлюбу, дитина повинна
проживати з ним, оскільки мати дитини
має намір знову виїхати на заробітки, а
дитину знову залишить своїй матері. Він
має всі необхідні умови для розвитку та
проживання доньки.

У судовому засіданні кожний з
позивачів підтримали свій позов,
зустрічний позов відповідач не визнав,
проти його задоволення заперечував.

Представник органу опіки та
піклування щодо встановлення місця
проживання дитини послався на розсуд
суду.

Прокурор вважає, що зустрічний
позов батька дитини не підлягає
задоволенню, оскільки донька сторін
бажає проживати разом з матір'ю і це
відповідає інтересам дитини.

Заслухавши показання сторін,
свідків, перевіривши матеріали справи
та дослідивши надані сторонами докази,
Суд, прийшов до наступного.

Судом встановленні такі факти і
відповідні їм правовідносини.

Судом установлено,
підтверджується наявними у справі
доказами і не заперечується
позивачами, що сторони зареєстрували
шлюб 04 червня 2004 року у відділі
реєстрації актів цивільного стану
Снігурівського районного управління
юстиції, Миколаївської області,
актовий запис № 20. (а.с.2).Від шлюбу мають
доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. (а.с.4-5). В
зв'язку з втратою один до одного
почуття любові та поваги в сім'ї
постійно виникали не порозуміння. З
жовтня 2013 року сторони припинили
подружні стосунки, не проживають
однією сім'єю та живуть окремо один від
одного в різних місцях, дитина проживає
з матір'ю. Рішенням Снігурівського
районного суду Миколаївської області
від 30 січня 2014 року шлюб між сторонами
розірваний.(а.с.62). Питання про участь у
вихованні малолітньої доньки,
вирішувався сторонами деякий час
добровільно. Після від'їзду матері на
заробітки за межі України, дитина
проживала з бабцею матері. Відразу
після цього батько забрав дитину до
себе і донька почала проживати з ним.
Однак, після повернення матері, дитина
почала проживати разом з нею в квартирі
АДРЕСА_1.

На підтвердження своїх позовних
вимог сторони надали суду
правовстановлючі документи на право
власності на нерухоме майно,
характеристики за місцем проживання,
акти обстеження побутових умов.

Відповідно до ст.141 Сімейного
Кодексу України мати, батько мають
рівні права та обов'язки щодо дитини,
незалежно від того, чи перебували вони
у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між
батькам, проживання їх окремо від
дитини не впливає на обсяг їхніх прав і
не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно зі ст.160 СК України якщо
мати та батько, які проживають окремо,
не дійшли згоди щодо того, з ким із них
буде проживати малолітня дитини, спір
між ними може вирішуватися органом
опіки та піклування або судом.

Статтею 161 СК України передбачено,
що при вирішенні спору щодо місця
проживання дитини суд бере до уваги
ставлення батьків до виконання своїх
обов'язків, особисту прихильність
дитини до кожного з них, вік дитини,
стан її здоров'я та інші обставини що
мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст.161 СК України
суд не може передати дитину для
проживання з тим з батьків, хто не має
самостійного доходу, зловживає
спиртними напоями або наркотичними
засобами, може своєю аморальною
поведінкою зашкодити розвиткові
дитини.

Як вбачається з матеріалів справи
та установлено судом, що як мати дитини,
так і її батько, люблять свою доньку,
обоє бажають, щоб донька проживала саме
з ними, умови для проживання дитини є в
обох, сторони позитивно
характеризуються. Доказів того, що
хтось з них зловживає спиртними
напоями або наркотичними засобами та
може своєю аморальною поведінкою
зашкодити розвиткові дитини, ніхто з
них суду не надав.

Однак за місцем проживання матері
існують найкращі умови для організації
життя та навчання дитини, вона більше
цікавиться духовним розвитком та
життям дочки. Між матір'ю і донькою
склалися доброзичливі відносини та
взаєморозуміння, де дитині комфортніше
і спокійніше, де вона отримує любов і
підтримку матері. Крім того дитина
потребує жіночого догляду в
регулярному та своєчасному харчуванні,
дотримання правил гігієни, постійний
нагляд. А навчальний заклад в який
ходить дитина знаходиться не подалі
від будинку в якому проживає дитина.
Тоді як батько на утримані має ще
неповнолітню доньку від другого шлюбу
та дружину, які на теперішній час
проживають разом з ним. Хоча він і має
роботу, але офіційно не
працевлаштований. Тоді як мати дитини
має постійну роботу та стабільний
заробіток. Зазначені обставини
підтвердили в судді допитані в якості
свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та
ОСОБА_8

Суд не бере до уваги висновок
органу опіки та піклування про
визначення місця проживання
малолітньої дитини з батьком, оскільки
в ньому не від ображено думку самої
дитини. Яка пояснила в судовому
засіданні, що бажає проживати разом з
матір'ю, але буде відвідувати та
спілкуватися з батьком.

Таким чином суд, вважає, що у
справі не встановлено таких виняткових
обставин, відповідно до яких малолітня
дитина може бути розлучена зі своєю
матір'ю.

У зв'язку з наведеним вище суд
приходить до висновку що позовні
вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання
місця проживання дитини не підлягають
задоволенні за необґрунтованістю
позовних вимог.

Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу
України батьки зобов'язанні утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.2 ст. 182 СК України мінімальний
розмір аліментів на одну дитину не може
бути меншим, ніж 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 183 Сімейного
Кодексу України частка заробітку
(доходу) матері, батька, яка буде
стягуватися як аліменти на одну дитину,
визначається судом.

У зв'язку з наведеним вище, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення
аліментів є обґрунтованими та
підлягають задоволенню. Оскільки
дитина сторін проживає з матір'ю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд
стягує з відповідача ОСОБА_3, на
користь держави судовий збір у розмірі
243,60 гривень за розгляд справи в судді.
Та не стягує на його користь понесені
судові витрати, оскільки йому в позові
відмовлено.

Керуючись ст.
ст.3,4,5,15,57,60,208,209,213-215,218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 -
задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2,
(іден.номер НОМЕР_1) уродженця село
Бобровий Кут, Великоолександрівського
району Херсонської області, мешканця
АДРЕСА_2, який працює водієм таксистом в
місті Снігурівка на користь ОСОБА_1,
яка мешкає в АДРЕСА_1, аліменти на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4
частини всіх видів заробітку (доходів)
але не менше 30% прожиткового мінімуму
на дитину відповідного віку починаючи
з 20 січня 2014 року і до повноліття
дитини.

Рішення у межах суми платежу за
один місяць підлягає до негайного
виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави
судовий збір у розмірі 243,60 гривень.

Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову
до ОСОБА_1 про визнання місця
проживання дитини.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до
Миколаївського апеляційного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі протягом 10-ти днів з дня його
проголошення апеляційної скарги. Особи
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

СУДДЯ: