Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Дербенцевої Т.П.,

Карпенко С.О.,
Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
визнання квартири спадковим майном,
встановлення факту прийняття спадщини,
визнання належності спірної квартири
спадкодавцю, визнання права власності
в порядку спадкування за законом та за
зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про визнання права власності на
спадкове майно, та за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_3 про вселення у квартиру та
зобов'язання не чинити перешкоди в
користуванні майном, за касаційною
скаргою ОСОБА_5, який діє від імені
ОСОБА_4, на рішення
Станично-Луганського районного суду
Луганської області від 12 червня 2013 року
та ухвалу апеляційного суду Луганської
області від 12 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулась до
суду з указаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що з 23
серпня 1996 року вона перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та
проживала в квартирі АДРЕСА_1. Вказана
квартира належала на праві власності
матері ОСОБА_6 - ОСОБА_7 За життя ОСОБА_7
склала заповіт, яким заповідала спірну
квартиру ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7
померла. ОСОБА_6 із заявою про прийняття
спадщини після померлої ОСОБА_7 до
нотаріальної контори не звертався,
однак, оскільки продовжував проживати
в зазначеній квартирі, фактично
прийняв спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6
помер. 22 червня 2011 року ОСОБА_3 отримала
свідоцтво про право на спадщину на
вищевказану квартиру. Рішенням
апеляційного суду Луганської області
від 27 грудня 2011 року визнано недійсним
свідоцтво про право на спадщину, видане
на ім'я ОСОБА_3, та визнано ОСОБА_4
спадкоємцем першої черги після смерті
матері - ОСОБА_7

Посилаючись на те, що вона постійно
проживала із спадкодавцем та вчасно
звернулася до нотаріальної контори з
заявою про прийняття спадщини після
смерті ОСОБА_6, позивач просила
встановити факт прийняття ОСОБА_6
спадщини після померлої ОСОБА_7, а саме:
квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_6
право власності на спірну квартиру на
час його смерті; встановити факт
прийняття нею спадщини на підставі ст.
1269 ЦК України після померлого ОСОБА_6

У травні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до
суду з зустрічним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що її
мати - ОСОБА_7 була власником квартири
АДРЕСА_1. З 2001 року ОСОБА_7 проживала з
ОСОБА_4 у будинку АДРЕСА_2. ОСОБА_7 склала
заповіт, яким заповіла все належне їй
майно ОСОБА_6, проте останній із заявою
про прийняття спадщини до нотаріальної
контори не звертався, тому спадщину не
прийняв. Крім того, рішенням
апеляційного суду Луганської області
від 27 грудня 2011 року її визнано
спадкоємцем першої черги за законом
після померлої ОСОБА_7 Посилаючись на
те, що спірна квартира не увійшла до
складу спадкового майна, ОСОБА_4
просила суд визнати за нею право
власності на зазначену квартиру.

У липні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом про вселення в квартиру
та зобов'язання не чинити перешкоди в
користуванні майном, в обґрунтування
посилаючись на те, що ОСОБА_3 проживає в
спірній квартирі та перешкоджає їй
користуватися нею, тому просила
вселити її в квартиру АДРЕСА_1,
зобов'язати ОСОБА_3 надати їй комплект
ключів від спірної квартири та не
чинити перешкоди в користуванні нею.

Ухвалою Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
01 листопада 2012 року вказані позови
об'єднано в одне провадження.

Рішенням Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
12 червня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Луганської
області від 12 листопада 2013 року, позов
ОСОБА_3 задоволено частково.
Встановлено факт прийняття ОСОБА_6
спадщини за заповітом - квартири
АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1
матері - ОСОБА_7 Визнано, що квартира
АДРЕСА_1 є спадковим майном після
померлого ОСОБА_6 Встановлено факт
прийняття ОСОБА_3 спадщини за законом
після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловіка -
ОСОБА_6, а саме: квартири АДРЕСА_1.
Визнано за ОСОБА_3 право власності в
порядку спадкування за законом після
померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 на
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 56,1
кв. м, жилою площею 32,9 кв. м, яка
складається з: коридору - «1», площею 3,4
кв. м, службової кімнати - літ. «П»,
площею 6,8 кв. м, кладової - літ. «Ш»,
площею 3,3 кв. м, тамбуру - літ. «а», кухні -
«1-1», жилих кімнат: «1-2» та «1-3», «1-4»,
площею 10,9 кв. м та 10 кв. м, 12 кв. м,
відповідно, ванної кімнати площею 2,7 кв.
м; надвірних будівель та споруд: сараю -
літ. «Б», погребу - літ. «Г», вбиральні -
літ. «У», зливної ями - літ. «К», огорожі -
№ № 5, 6. У решті позову відмовлено. В
позовах ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє
від імені ОСОБА_4, просить скасувати
вказані судові рішення, посилаючись на
невідповідність висновків судів
обставинам справи, неправильне
застосування судами норм
матеріального права, порушення норм
процесуального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3 та
відмовляючи в позовах ОСОБА_4, суд
першої інстанції, з яким погодився й
апеляційний суд, виходив із того, що
ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті
матері - ОСОБА_7, оскільки фактично
вступив в управляння та володіння
спадковим майном. Крім того, заповіт,
складений ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 не
визнано недійсним, тому спадкування
квартири АДРЕСА_1, зазначеної у
заповіті, можливе лише на його
підставі. ОСОБА_3 у визначений законом
строк звернулась до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини після померлого ОСОБА_6, тому
дійшов висновку про визнання за
позивачем права власності на спірну
квартиру в порядку спадкування за
законом.

Судами встановлено, що ОСОБА_7 на
підставі договору купівлі-продажу від
06 квітня 1993 року належала квартира
АДРЕСА_1.

З 23 серпня 1996 року ОСОБА_3 перебувала в
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 та
проживала разом з останнім у квартирі
АДРЕСА_1.

08 травня 1997 року ОСОБА_7 склала заповіт,
яким заповідала все належне їй майно
сину - ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 померла.

ОСОБА_6 із заявою про прийняття
спадщини після смерті матері - ОСОБА_7
до нотаріальної контори не звертався,
однак продовжував проживати в спірній
квартирі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 помер.

22 червня 2011 року ОСОБА_3 отримала
свідоцтво про право на спадщину на
законом, а саме: на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 56,1 кв. м, жилою площею
32,9 кв. м, яка складається з: коридору -
«1», площею 3,4 кв. м, службової кімнати -
літ. «П», площею 6,8 кв. м, кладової - літ.
«Ш», площею 3,3 кв. м, тамбуру - літ. «а»,
кухні - «1-1», жилих кімнат: «1-2» та «1-3»,
«1-4», площею 10,9 кв. м та 10 кв. м, 12 кв. м,
відповідно, ванної кімнати площею 2,7 кв.
м; надвірних будівель та споруд: сараю -
літ. «Б», погребу - літ. «Г», вбиральні -
літ. «У», зливної ями - літ. «К», огорожі -
№ № 5, 6.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК Української
РСР спадкоємство здійснюється за
законом і за заповітом. Спадкоємство за
законом має місце, коли і оскільки воно
не змінено заповітом.

Встановлено, що 08 травня 1997 року ОСОБА_7
склала заповіт, відповідно до якого
заповіла все своє майно сину - ОСОБА_6

Статтею 548 ЦК УРСР (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що для придбання спадщини
необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.
Прийнята спадщина визнається належною
спадкоємцеві з моменту відкриття
спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР
визнається, що спадкоємець прийняв
спадщину: якщо він фактично вступив в
управляння або володіння спадковим
майном; якщо він подав державній
нотаріальній конторі за місцем
відкриття спадщини заяву про прийняття
спадщини.

Суди дійшли обґрунтованого висновку
про те, що після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 спадщину у вигляді
квартири АДРЕСА_1 фактично на підставі
заповіту прийняв ОСОБА_6, оскільки
постійно проживаючи в спадковому
домоволодінні, відповідно до положень
ст. 549 ЦК Української РСР фактично
вступив в управління та володіння
спадковим майном.

Частиною 2 ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що
особи, до яких право спадкоємства
виникає лише у випадку неприйняття
спадщини іншими особами, можуть
заявити про свою згоду прийняття
спадщини протягом строку, що залишився
для прийняття спадщини.

Таким чином суди дійшли вірного
висновку про те, що право на
спадкування ОСОБА_4 як спадкоємця
першої черги за законом після померлої
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7, могло виникнути
лише у випадку неприйняття спадщини
спадкоємцем за заповітом, або за
наявності права на обов'язкову частку у
спадщині.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до
складу спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України
передбачено, що спадкоємець, який
постійно проживав разом із
спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого статтею 1270 цього
Кодексу, він не заявив про відмову від
неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти
спадщину, але на час відкриття спадщини
не проживав постійно із спадкодавцем,
має подати до нотаріальної контори
заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269
ЦК України).

ОСОБА_7 проживала та продовжує
проживати в спірній квартирі після
смерті ОСОБА_6, та в шестимісячний строк
звернулась до нотаріальної контори із
заявою про прийняття спадщини після
померлого ОСОБА_6 та отримала свідоцтво
про право на спадщину.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 27 грудня 2011 року визнано
недійсним свідоцтво про право на
спадщину, видане на ім'я ОСОБА_3, та
визнано ОСОБА_4 спадкоємцем першої
черги після смерті матері - ОСОБА_7

За таких обставин суди дійшли
обґрунтованого висновку про те, що
оскільки ОСОБА_6 фактично прийняв
спадщину після померлої ОСОБА_7, а
саме: квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_7 як
спадкоємець першої черги за законом
має право на спадкування після
померлого ОСОБА_6 У визначений законом
строк звернулась до нотаріальної
контори з заявою про прийняття
спадщини та свідоцтво про право
власності на вказану квартиру було
скасовано рішенням суду, тому за ОСОБА_7
підлягає визнанню право власності на
спірну квартиру в порядку спадкування
за законом після померлого чоловіка -
ОСОБА_6

Доводи касаційної скарги про
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права є безпідставними,
не спростовують висновків судів та не
дають підстав для скасування
оскаржуваних судових рішень.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відхилення
касаційної скарги та залишення рішення
суду першої інстанції та ухвалу
апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, який діє від
імені ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Станично-Луганського
районного суду Луганської області від
12 червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Луганської області від 12
листопада 2013 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П.
Касьян

Судді:

В.П. Гончар

Т.П. Дербенцевої

С.О. Карпенко

В.О. Савченко