Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів:
Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої
І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» до ОСОБА_3, ОСОБА_4
про стягнення заборгованості за
кредитним договором, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного
суду Дніпропетровської області від 18
серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг
Україна») звернулося до суду з позовом
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 11 грудня 2013 року в
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 серпня
2014 року зазначене судове рішення
скасовано. Ухвалено нове рішення, яким
позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на
користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
заборгованість за кредитним договором
від 28 лютого 2008 року № CM-SME302/088/2008 в
розмірі 612 937 грн 23 коп., яка складається
із залишку заборгованості за кредитом -
62 410,61 дол. США, що еквівалентно 498 848 грн;
відсотків за користування кредитом - 8
018,17 дол. США, що еквівалентно 64 089 грн 23
коп.; заборгованості за пенею - 50 тис.
грн.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3
просить рішення апеляційного суду
скасувати, посилаючись на порушення
судом норм матеріального і
процесуального права, та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 28 лютого 2008 року
між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником
якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_3
укладений кредитний договір №
СМ-SМЕ302/088/2008, відповідно до умов якого
відповідачу наданий кредит в сумі 65
тис. дол. США із встановленням для
сплати плаваючої процентної ставки 10,99
% річних + FIDR.

Відповідно до п. 2 ч. 1 кредитного
договору дата остаточного повернення
кредиту - 26 лютого 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором між банком та
ОСОБА_4 28 лютого 2008 року укладено
договір поруки № SR-SМЕ302/088/2008,
відповідно до умов якого поручитель
зобов'язується перед банком
відповідати за виконання ОСОБА_3 усіх
зобов'язань перед банком. Пунктом 4.1
договору встановлено, що договір діє до
повного виконання боргових зобов'язань
за кредитним договором.

12 листопада 2010 року між ПАТ «ОТП Банк»
та ТОВ «ОТП Факторинг Україна»
укладено договір купівлі-продажу
кредитного портфеля, за умовами якого
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло
право вимоги за кредитним договором за
всіма платежами, в тому числі за
основним боргом, процентами та пенею.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ
«ОТП Факторинг Україна», суд першої
інстанції виходив із того, що позивач
пропустив трирічний строк позовної
давності, оскільки останній платіж
ОСОБА_3 здійснив 27 листопада 2008 року.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції з огляду на помилковість
висновків про пропуск позовної
давності та частково задовольняючи
позов, апеляційний суд виходив із
доведеності того, що у зв'язку з
неналежним виконанням відповідачем
зобов'язань утворилася заборгованість,
яка станом на 01 серпня 2013 року складає:
заборгованість за кредитом - 62 410,61 дол.
США, що за курсом НБУ станом на 02 серпня
2013 року становить 498 848 грн 01 коп.;
заборгованість за відсотками за
вказаний період - 8 018,17 дол. США, що за
курсом НБУ станом на 02 серпня 2013 року
становить 64 089 грн 23 коп.;
заборгованість за пенею - 257 065,03 дол.
США, що за курсом НБУ станом на 02 серпня
2013 року становить 2 054 720 грн 78 коп.

Апеляційний суд вважав, що розмір
нарахованої позивачем пені - 2 054 720 грн 78
коп. - значно перевищує розмір
заборгованості за тілом кредиту та
процентами, яка підлягає стягненню з
відповідачів та становить 562 937 грн 23
коп., тому, зважаючи на те, що таке
стягнення поставить відповідачів у
скрутне становище, апеляційний суд на
підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив
розмір пені до 50 тис. грн.

Проте з висновком апеляційного суду
погодитися не можна з таких підстав.

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи (ст.
261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у заінтересованої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Так, в матеріалах справи на а. с. 249, т. 1
міститься графік повернення кредиту за
платежами за тілом кредиту та
відсотками, зокрема, з 26 березня 2008 року
до 26 липня 2010 року включно.

Відповідно до п. 1.5 ч. 2 кредитного
договору погашення відповідної
частини кредиту здійснюється
позичальником щомісяця у розмірі та
строки, зазначені у графіку повернення
кредиту та сплати процентів.

Строк виконання кожного щомісячного
зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК
України спливає у відповідне число
останнього місяця строку.

Оскільки за умовами договору погашення
кредиту та процентів повинно
здійснюватись позичальником кожного 26
або 28 числа місяця, початок позовної
давності для стягнення цих платежів
необхідно обчислювати з моменту
(місяця, дня) невиконання позичальником
кожного із цих зобов'язань.

Згідно з умовами кредитного договору
позичальник зобов'язаний здійснювати
повернення кредиту частинами
(щомісячними платежами) в розмірі та в
строки, визначені графіком повернення
кредиту, та щомісячно сплачувати
проценти за користування кредитом, а
також встановлено відповідальність за
порушення графіку повернення кредиту
та процентів за користування ним.

Оскільки графіком погашення кредиту
встановлюються окремі самостійні
зобов'язання, які деталізують обов'язок
боржника повернути весь борг частинами
та встановлюють самостійну
відповідальність за невиконання цього
обов'язку, то право кредитора
вважається порушеним з моменту
недотримання боржником строку
погашення кожного чергового траншу, а
відтак і початок перебігу позовної
давності за кожний черговий платіж
починається з моменту порушення
строку його погашення.

Оскільки за умовами договору погашення
кредиту та відсотків повинно
здійснюватись позичальником
частинами, початок позовної давності
для стягнення цих платежів необхідно
обчислювати з моменту (місяця, дня)
невиконання позичальником кожного із
цих зобов'язань.

Таким чином, у випадку неналежного
виконання позичальником зобов'язань за
кредитним договором позовна давність
за вимогами кредитора про повернення
кредитних коштів та процентів за
користування кредитом, повернення яких
відповідно до умов договору визначено
періодичними щомісячними платежами,
повинна обчислюватися з моменту
настання строку погашення чергового
платежу.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд ухилився і
від належної оцінки наявної на а. с. 231,
т. 1 досудової вимоги про погашення
заборгованості за кредитним договором.

Так, за текстом зазначеної вимоги, що
датована 13 січня 2009 року, у зв'язку із
порушенням відповідачем умом
кредитного договору банк на підставі п.
1.9 кредитного договору вимагав
дострокового виконання зобов'язання за
кредитним договором в повному обсязі, а
саме: протягом 30 календарних днів з
дати одержання вимоги сплатити на
рахунок банку суму кредиту в розмірі 62
410,61 дол. США, суму відсотків за
користування кредитом в розмірі 1 038,68
дол. США та пеню в розмірі 1 342 грн 73 коп.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1054 та ч. 2 ст.
1050 ЦК України у разі, якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами, то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Між тим, пред'явивши вимогу про повне
дострокове погашення заборгованості
за кредитом, процентів за користування
кредитом та пені 13 січня 2009 року,
кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК
України змінив строк виконання
основного зобов'язання, що відповідно
змінює і позовну давність у спірних
правовідносинах.

Після зміни строку виконання основного
зобов'язання банк до суду із позовом
звернувся лише у 02 серпня 2013 року, тобто
зі спливом більше ніж трьох з половиною
років від дня настання строку
виконання основного зобов'язання.

На порушення вимог ст. ст. 214, 215, 316 ЦПК
України наведене вище, а також правову
позицію, викладену в постановах
Верховного Суду України № 6-169цс14, №
6-125цс14, апеляційний суд не врахував,
доводів відповідача про пропуск
позовної давності належним чином не
перевірив та помилково взявши до уваги
як кінцевий строк виконання
зобов'язань 26 лютого 2018 року, висновків
про обґрунтованість позовних вимог,
заявлених 02 серпня 2013 року, дійшов
передчасно.

Оскільки допущені апеляційним судом
порушення норм матеріального та
процесуального права призвели до
неправильного вирішення справи,
рішення апеляційного суду підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 серпня
2014 року скасувати, справу передати на
новий розгляд до апеляційного суду
Дніпропетровської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Є.П.
Євграфова

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня

Ю.Г.
Іваненко