Справа № 459/5594/13
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/1606/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мацей
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого:
Мацея М.М.,

суддів:
Монастирецького Д.І., Струс Л.Б.,

секретаря:
Олексіва О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Львові цивільну
справу за апеляційними скаргами
Державного підприємства "Львіввугілля"
в особі відокремленого підрозділу
Шахта "Степова" та ОСОБА_2 на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 11 грудня 2013 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства "Львіввугілля"
про стягнення моральної шкоди,
спричиненої ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків
внаслідок професійного захворювання, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 11 грудня 2013
року позов задоволено частково.
Стягнуто з ДП "Львіввугілля" на користь
ОСОБА_2 11 000 грн. відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров'я при виконанні
трудових обов'язків, внаслідок
професійного захворювання. В решті
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання судових витрат.

Рішення суду оскаржили позивач та
відповідач.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
посилаючись на незаконність та
необгрунтованість, порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду першої інстанції
змінити в частині стягнення моральної
шкоди.

Зазначає, що розмір моральної шкоди
визначений судом без врахування
роз'яснень п.9 постанови Пленуму ВСУ від
31.03.1995р. зі змінами "Про судову практику
в справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", зокрема ступеня
фізичних та моральних страждань, їх
тривалість та тяжкість, істотність
вимушених змін у його життєвих і
виробничих стосунках, а також
конкретних обставин по справі, і
наслідків, що наступили. Вважає, що
розмір моральної шкоди в розмірі 30 000
грн. повністю обгрунтований та є
справедливим.

В апеляційній скарзі ДП "Львіввугілля"
посилаючись на незаконність, порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким в задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що позивач не довів факт
заподіяння моральних страждань або
втрат немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, з чого позивач виходив
при заподіяної шкоди. Крім того, судом
першої інстанції не взято до уваги, що
відшкодування моральної шкоди в даному
випадку пов'язане з трудовим спором та
не враховано вимоги п. 3.1 Методичних
рекомендацій, відповідно до яких
можливість захисту прав у примусовому
порядку обмежується позовною давністю.

Сторони належним чином повідомлені про
час та місце розгляду справи, що
стверджується наявними у справі
рекомендованими повідомленнями про
вручення поштового відправлення (а.с. 62,
63), що відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК
України, не перешкоджає розглядові
справи.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційних скарг та вимог, заявлених у
суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги
задоволенню не підлягають з таких
підстав.

Відповідно з положеннями ст.ст. 10, 11, 60,
212 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень. Суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів.

Відповідно з ст. 173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Судом встановлено, що згідно трудової
книжки ОСОБА_2 та акту розслідування
професійного захворювання від 19.02.2009
року, стаж роботи позивачки в шкідливих
умовах праці становить 29 років 07
місяців.

Висновком обласної МСЕК від 03.03.2009 року
позивачці вперше встановлено 55 %
ступеня втрати працездатності та
встановлено третю групу інвалідності у
зв'язку з професійним захворюванням.

Згідно з останнім висновком МСЕК від
04.03.2010 року позивачці встановлено
безтерміново втрату професійної
працездатності 55% та третю групу
інвалідності у зв'язку з професійним
захворюванням.

Частиною 1 ст.237-1 КЗпП України
встановлено, що відшкодування
власником або уповноваженим органом
моральної шкоди працівникові
проводиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Судом встановлено, що саме тяжкі та
шкідливі умови праці призвели до
виникнення у позивача професійного
захворювання.

Згідно роз'яснень, що містяться в
рішенні Конституційного суду України
від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 у справі №
1-9/2004 за наявності у потерпілого
стійкої втрати професійної
працездатності, висновок МСЕК про
встановлення факту спричинення йому
моральної шкоди не вимагається. Такий
висновок необхідний лише у разі
відсутності втрати потерпілим
професійної працездатності.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Таким чином, позивачка поданими нею
доказами довела факт заподіяння їй
моральної шкоди.

Задовольняючи позов частково, районний
суд визначив розмір відшкодування
моральної шкоди з урахуванням тяжкості
завданої позивачці моральної шкоди,
глибини, тривалості та характеру її
моральних та фізичних страждань, стану
здоров'я, тяжкості професійного
захворювання, настання у зв'язку з цим
негативних змін у її житті,
необхідності лікування, втрати у
зв'язку з цим життєвих зв'язків,
істотність вимушених змін у її
життєвих стосунках, що вимагає від неї
додаткових зусиль для організації
свого життя, та виходячи з засад
розумності та виваженості.
Вищенаведене відповідає п.9 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 31
березня 1995 року № 4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди».

Посилання апелянта ДП «Львіввугілля»
на пропуск позивачем строку позовної
давності є безпідставними, оскільки
відповідно до п.3 ч.1 ст.268 ЦК України на
вимогу про відшкодування шкоди,
завданої каліцтвом, іншим ушкодженням
здоров'я або смертю (тобто і на вимогу
про відшкодування моральної шкоди)
позовна давність не поширюється.
Аналогічні роз'яснення надано у п.16
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 4 «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди».

Висновки суду достатньо мотивовані і
підтверджені доказами, наявними в
матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам
процесуального та матеріального права,
обставинам справи, доводи скарг
висновків суду не спростовують,
колегія суддів підстав для скасування
рішення суду не вбачає, а тому,
відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційні скарги слід відхилити, а
рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314
ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Державного
підприємства "Львіввугілля" в особі
відокремленого підрозділу Шахта
"Степова" та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 11 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою
апеляційного суду.

Головуючий:
Мацей М.М.

Судді:
Монастирецький Д.І.

Струс Л.Б.