Ухвала

іменем україни

27 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Карпенко С.О., Остапчука
Д.О., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом приватного
підприємства «Таврія» до ОСОБА_4,
фермерського господарства «Скорук
М.А.», управління Держземаганства в
Нікопольському районі
Дніпропетровської області, третя особа
- товариство з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровська
обласна земельна агенція», про
визнання недійсним договору оренди
землі, скасування його державної
реєстрації та визнання договору оренди
земельної ділянки поновленим, за
касаційною скаргою фермерського
господарства «Скорук М.А.» на
заочне рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

Приватне підприємство «Таврія» (далі -
ПП «Таврія») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_4, фермерського
господарства «Скорук М.А.» (далі -
ФГ «Скорук М.А.»), управління
Держземаганства в Нікопольському
районі Дніпропетровської області про
визнання недійсним договору оренди
землі, скасування його державної
реєстрації та визнання договору оренди
земельної ділянки поновленим, й
просило визнати недійсним договір
оренди земельної ділянки площею 19,7991
га, укладений між ФГ «Скорук М.А.» та
ОСОБА_4, скасувати його державну
реєстрацію та визнати договір оренди
вказаної земельної ділянки, укладений
09 лютого 2007 року між підприємством та
ОСОБА_4 пролонгованим й визнати
підприємство орендарем спірної
земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивувало тим, що
згідно укладеного з відповідачем 09
лютого 2007 року договору оренди ПП
«Таврія» має переважне право на
поновлення договору оренди землі на
новий термін, про намір скористатися
яким було повідомлено відповідача
завчасно. Проте відповідачі, не
повідомивши підприємство уклали новий
договір оренди спірної ділянки, чим
порушили права останнього.

Посилаючись на викладене й на те, що
земля передавалася в оренду у складі
загального масиву (полем) без
встановлення меж для кожної окремої
ділянки, що унеможливлює її окрему
оренду, ПП «Таврія» просило позов
задовольнити у повному обсязі.

Заочним рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 серпня 2014 року, позов
задоволено частково.

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки, площею 19,7991 га
укладений 26 березня 2012 року між ФГ
«Скорук М.А.» та ОСОБА_4

Визнано договір оренди вказаної
земельної ділянки, укладений 09
лютого 2007 року між ПП «Таврія» та
ОСОБА_4 поновленим.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ФГ «Скорук М.А.»
просить ухвалені у справі судові
рішення скасувати і ухвалити нове
рішення про відмову в задоволені
позову, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Ухвалюючи рішення та частково
задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що при укладенні
оскаржуваного договору оренди
земельної ділянки було порушено
переважне право позивача на поновлення
договору оренди, при цьому суд
зазначив, що ПП «Таврія» орендує
суміжні земельні ділянки, які є єдиним
масивом, на момент укладення
оспорюваного правочину межі спірної
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) визначені не були, що також
дає підстави для визнання такого
договору недійсним, з поновленням дії
договору оренди від 09 лютого 2007 року.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства, правильно визначено
характер спірних правовідносин та
застосовано положення норм
матеріального права, зокрема ст. ст. 2, 15,
33 Закону України «Про оренду землі», ст.
ст. 203, 215, 777, 792 ЦК України.

Доводи касаційної скарги ФГ «Скорук
М.А.» на увагу не заслуговують й
висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу фермерського
господарства «Скорук М.А.» відхилити.

Заочне рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 13 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 18 серпня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.О.
Савченко

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук