Ухвала

іменем україни

05 лютого 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Олійник А.С.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,
Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом публічного
акціонерного товариства «Ерсте Банк»
до ОСОБА_1, товариства з обмеженою
відповідальністю «Вінамекс» про
стягнення заборгованості, звернення
стягнення на предмет іпотеки, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства «ФІДОБАНК» в
особі представника Машкіної Людмили
Олегівни на рішення Фрунзенського
районного суду м. Харкова від 08 липня 2013
року та ухвалу апеляційного суду
Харківської області від 22 жовтня 2013
року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року публічне акціонерне
товариство «Ерсте Банк» (далі -
ПАТ «Ерсте Банк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_1, товариства з
обмеженою відповідальністю «Вінамекс»
(далі - ТОВ «Вінамекс») про стягнення
заборгованості, звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Зазначало, що з відповідачем ОСОБА_1 19
березня 2008 року було укладено
кредитний договір та додаткові угоди
до нього №1 від 10 квітня 2009 року, №2 від
12 березня 2010 року та №3 від 01 квітня 2010
року, згідно якого відповідач отримав
кредит в розмірі 95 тис. доларів США
строком до 18 березня 2028 року зі сплатою
12% річних.

У забезпечення виконання зобов'язань
за вказаним договором між банком та
ОСОБА_1 19 березня 2008 року було укладено
договір іпотеки, предметом якого є
квартира АДРЕСА_1.

Крім того, у забезпечення зобов'язань
за кредитним договором того ж дня з ТОВ
«Вінамекс» було укладено договір
поруки та 01 квітня 2010 року додаткову
угоду №1, згідно умов яких товариство
несе солідарну відповідальність за
кредитними зобов'язаннями ОСОБА_1 у
повному обсязі.

Посилаючись на неналежне виконання
позичальником взятих на себе
зобов'язань, внаслідок чого утворилася
кредитна заборгованість у розмірі 104
506, 64 доларів США, ПАТ «Ерсте Банк»
просило позов задовольнити та стягнути
вказану заборгованість з боржника
шляхом звернення стягнення на іпотечне
майно, а також стягнути заборгованість
із поручителя ТОВ «Вінамекс».

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 08 липня 2013 року, позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1
на користь ПАТ «Ерсте Банк»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 104 506, 64 доларів США, що в
гривневому еквіваленті становить
835 008 грн. 04 коп., шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки - квартиру
АДРЕСА_1 із застосуванням способу
реалізації на прилюдних торгах у межах
процедури виконавчого провадження за
початковою ціною, що має бути
встановлена на рівні, не нижче за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки суб'єкту оціночної
діяльності на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій
відповідно до Закону України «Про
виконавче провадження».

У задоволенні позовних вимог про
стягнення заборгованості з ТОВ
«Вінамекс» на користь ПАТ «Ерсте Банк»
відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Харківської
області від 22 жовтня 2013 року,
зазначене рішення районного суду
залишено без змін.

ПАТ «Ерсте Банк» у подальшому змінило
своє найменування на ПАТ
«Фідокомбанк» та на підставі договору
про приєднання від 30 жовтня 2013 року, всі
права та обов'язки ПАТ «Фідокомбанк»
перейшли до ПАТ «ФІДОБАНК».

У касаційній скарзі ПАТ «ФІДОБАНК» в
особі представника Машкіної Л.О.
просить ухвалені у справі судові
рішення змінити і задовольнити вимоги
банку до ТОВ «Вінамекс», посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права. В іншій частині
судові рішення не оскаржуються, а тому
у касаційному порядку не
переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові
рішення в частині відмови у стягненні
заборгованості з ТОВ «Вінамекс» на
користь позивача не відповідають.

Так, залишаючи рішення суду першої
інстанції без змін, суд апеляційної
інстанції погодився з тим, що стягнення
заборгованості за кредитним договором
з поручителя є фактично подвійним
стягненням вказаної заборгованості.

Проте погодитися з таким висновком
судів не можна з огляду на таке.

Судом встановлено, що 19 березня 2008 року
між ПАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 було
укладено кредитний договір, за умовами
якого відповідач отримав кредит у
розмірі 95 тис. доларів зі сплатою 12%
річних й кінцевим терміном повернення
коштів 18 березня 2028 року.

У забезпечення виконання умов
указаного договору, 19 березня 2008
року між позивачем та відповідачем
ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки,
згідно якого відповідач передав в
іпотеку належну йому на праві
власності квартиру АДРЕСА_1. Того ж дня
між банком та ТОВ «Вінамекс» було
укладено договір поруки, за умовами
якого поручитель зобов'язався у
повному розмірі відповідати за
зобов'язання позичальника.

Внаслідок неналежного виконання
ОСОБА_1 зобов'язань за договором від 19
березня 2008 року, виникла кредитна
заборгованість у розмірі 104 506, 64
доларів США.

Установивши такі обставини, суди
дійшли висновку про задоволення
позовних вимог банку у частині
звернення стягнення на предмет
іпотеки, вважаючи що стягнення
заборгованості за кредитним договором
з поручителя та одночасне звернення
стягнення на предмет іпотеки є
подвійним стягненням указаної
заборгованості.

Разом з тим, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та залишаючи його без змін,
апеляційний суд не врахував таке.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

За правилами ст. 527 ЦК України боржник
зобов'язаний виконати свій обов'язок, а
кредитор прийняти виконання особисто,
якщо інше не встановлено договором або
законом, не випливає із суті
зобов'язання чи звичаїв ділового
обороту.

Згідно із п. 1.2 договору поруки,
укладеного між позивачем ТОВ
«Вінамекс», поручитель зобов'язався
перед кредитором у повному обсязі
солідарно відповідати за виконання
боржником ОСОБА_1 зобов'язань, що
випливають з кредитного договору.

Частиною 1 статті 553 ЦПК України
передбачено, що за договором поруки
поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку, а також відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст.543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не
врахував наведені вище положення
закону, по суті не вирішив вимоги у
частині стягнення заборгованості з
поручителя, не обґрунтував на підставі
якої норми матеріального права дійшов
висновку про подвійне стягнення боргу
з іпотекодавця та поручителя, не
вмотивував відмови у задоволенні
позовних вимог до ТОВ «Вінамекс».

Поза увагою судів залишено п. 9
постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
яким роз*яснено що задоволення позову
кредитора про звернення стягнення на
предмет іпотеки/застави не є
перешкодою для пред'явлення позову про
стягнення заборгованості з поручителя
за тим самим договором кредиту у разі,
якщо на час розгляду справи
заборгованість за кредитом не
погашена.

У порушення вимог ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК
України зазначені порушення
залишилися поза увагою суду
апеляційної інстанції, який доводів
апеляційної скарги ПАТ «ФІДОБАНК»
належним чином не перевірив, в судовій
ухвалі не зазначив конкретні обставини
і факти, що спростовують доводи
позивача та залишив рішення суду
першої інстанції без змін.

Зазначене вище свідчить про порушення
судом апеляційної інстанції норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, та передчасного
залишення рішення суду першої
інстанції без змін.

За таких обставин, ухвалене судом
апеляційної інстанції рішення в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог публічного акціонерного
товариства «Ерсте Банк» до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Вінамекс» про стягнення
заборгованості, не може вважатися
законним і обґрунтованим, у зв'язку із
чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України,
його слід скасувати з передачею справи
до суду апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства «ФІДОБАНК» в
особі представника Машкіної Людмили
Олегівни задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 22 жовтня 2013 року в частині
відмови у задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства
«Ерсте Банк» до товариства з обмеженою
відповідальністю «Вінамекс» про
стягнення заборгованості скасувати.

Справу в цій частині передати на новий
апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Олійник А.С.

Судді:
В.І. Амелін

В.П.
Гончар

С.О. Карпенко

В.О. Савченко