Справа №
№
провадження: 2/230/92/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року Єнакіївський
міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Мелещенко
Л.В.

при секретарі - Здебській Т.М.

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в місті
Єнакієве цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

25 жовтня 2013 року позивач ОСОБА_1
звернулася до суду з позовною заявою до
відповідача ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди. 20.01.2014
року позивач збільшила позовні вимоги
в частині стягнення матеріальної
шкоди. В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначила, що 23 травня 2013 року
відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем
«Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1,
скоїв зіткнення з автомобілем «Maple
C15SMA7151ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_2,
під управлінням ОСОБА_3 В результаті
дорожньо-транспортної пригоди позивач,
будучи пасажиром автомобіля «Maple
C15SMA7151ЗНГ», отримала тілесні
ушкодження, чим їй заподіяна
матеріальна та моральна шкода.
Постановою Красноліманського міського
відділу ГУ УМВС України в Донецькій
області від 27.08.2013 року кримінальне
провадження, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0001006 від 25.03.2013 року, закрито у
зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального
кодексу України з передачею матеріалу
до Торезьського УМВС України в
Донецькій області для притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності. Внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди позивач
проходила та витратила 3 006,06 грн. на
придбання ліків. Крім того, позивач
стверджує, що зазнала моральну шкоду в
зв'язку з фізичним болем, тривалим
перебуванням на лікуванні, порушенням
звичного ритму життя, погіршенням
стану психічного здоров'я, тривалими
психологічними переживаннями, яку
оцінює у 15 000,00 грн. За таких обставин
позивач просить стягнути з відповідача
у рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 3 006,06 грн., моральну шкоду у сумі 15
000,00 грн.

Позивач у судовому засіданні просила
задовольнити заявлені позовні вимоги у
повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не
з'явився, про час та місто слухання
справи був повідомлений належним
чином, про причини неявки суд не
повідомив. Клопотань про відкладення
розгляду справи до суду не надходило.

Позивач надала згоду на ухвалення
заочного рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 224 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло повідомлення про
причини неявки або якщо зазначені ним
причини визнані неповажними, суд може
ухвалити заочне рішення на підставі
наявних у справі доказів, якщо позивач
не заперечує проти такого вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 77, 169, 224 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
вважає можливим розглянути справу на
підставі наявних у ній даних і доказів,
так як у суду є достатньо доказів про
права та взаємовідносини сторін, а
позивач не заперечує проти такого
розгляду.

Суд, заслухавши пояснення осіб, що
приймають участь у справі, всебічно і
повно з'ясувавши фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення на них, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, застосувавши до спірних
правовідносин відповідні норми
матеріального та процесуального права,
встановив наступні фактичні обставини
та відповідні їм правовідносини.

23 травня 2013 року сталася
дорожньо-транспортна пригода за участю
відповідача ОСОБА_2, який керував
автомобілем «Skoda Octavia», реєстраційний
номер НОМЕР_1, та автомобіля «Maple
C15SMA7151ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_2,
під керуванням ОСОБА_3

В результаті вказаної
дорожньо-транспортної пригоди позивач
ОСОБА_1, будучи пасажиром автомобіля
«Maple C15SMA7151ЗНГ», отримала тілесні
ушкодження легкого ступеня тяжкості.

Постановою Красноліманського міського
відділу ГУ УМВС України в Донецькій
області від 27.08.2013 року кримінальне
провадження, внесене до Єдиного
реєстру досудових розслідувань за №
0001006 від 25.03.2013 року, закрито у
зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_2
складу кримінального правопорушення,
передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального
кодексу України з передачею матеріалу
до Торезьського УМВС України в
Донецькій області для притягнення
ОСОБА_2 до адміністративної
відповідальності (а.с. 3-5).

Позивач ОСОБА_1 перебувала на лікуванні
з 23.05.2013 року по 04.06.2013 року, з 09.09.2013 року
по 19.09.2013 року, що підтверджується
епікризом з історії хвороби, внаслідок
чого витрачені кошти на придбання
ліків на загальну суму 3 006,06 грн. (а.с. 6-14,
30-32).

Згідно ст. 3 Цивільного процесуального
кодексу України, кожна особа має право
в порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до суду за захистом своїх
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі. Особа,
яка бере участь у справі,
розпоряджається своїми правами щодо
предмета спору на власний розсуд.

Ст. 10 Цивільного процесуального
кодексу України передбачає, що сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 Цивільного
процесуального кодексу України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 Цивільного процесуального
кодексу України, належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування. Сторони мають право
обґрунтовувати належність
конкретного доказу для підтвердження
їхніх вимог або заперечень. Суд не бере
до розгляду докази, які не стосуються
предмета доказування.

У відповідності до ст. 60 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу.

Згідно ч. 1-2 ст. 1166 Цивільного кодексу
України, майнова шкода, завдана
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю особистим немайновим
правам фізичної або юридичної особи, а
також шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється
від її відшкодування, якщо вона доведе,
що шкоди завдано не з її вини.

Ст. 1167 Цивільного кодексу України
передбачає, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті. Моральна шкода
відшкодовується незалежно від вини
органу державної влади, органу влади
Автономної Республіки Крим, органу
місцевого самоврядування, фізичної або
юридичної особи, яка її завдала, якщо
шкоди завдано каліцтвом, іншим
ушкодженням здоров'я або смертю
фізичної особи внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2- 5 ст. 1187 Цивільного
кодексу України, шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку. Особа, яка
неправомірно заволоділа транспортним
засобом, механізмом, іншим об'єктом,
завдала шкоди діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, зобов'язана відшкодувати її
на загальних підставах. Якщо
неправомірному заволодінню іншою
особою транспортним засобом,
механізмом, іншим об'єктом сприяла
недбалість її власника (володільця),
шкода, завдана діяльністю щодо його
використання, зберігання або
утримання, відшкодовується ними
спільно, у частці, яка визначається за
рішенням суду з урахуванням обставин,
що мають істотне значення. Особа, яка
здійснює діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, відповідає за
завдану шкоду, якщо вона не доведе, що
шкоди було завдано внаслідок
непереборної сили або умислу
потерпілого.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» визначено, що під володільцем
джерела підвищеної небезпеки
розуміється юридична особа або
громадянин, що здійснюють експлуатацію
джерела підвищеної небезпеки в силу
права власності, повного
господарського відання, оперативного
управління або з інших підстав
(договору оренди, довіреності тощо).

Судом достовірно встановлено, що
винним у дорожньо-транспортній
пригоді, що сталася 23 травня 2013 року, є
відповідач ОСОБА_2, який керував
автомобілем «Skoda Octavia», реєстраційний
номер НОМЕР_1, тому саме відповідачем
завдана шкода позивачу.

В результаті дорожньо-транспортної
пригоди, яка сталася 23.05.2013 року,
позивач перебувала на стаціонарному
лікуванні з 23.05.2013 року по 04.06.2013 року, з
09.09.2013 року по 19.09.2013 року, позивачем
були понесені витрати на придбання
ліків, що призначені лікарем, на
загальну суму 3 006,06 грн., тому дана сума
підлягає стягненню з відповідача на
користь позивача у повному обсязі.

Відповідно ч. 2 ст. 23 Цивільного
кодексу України, моральна шкода
полягає: 1) у фізичному болю та
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України
передбачає, що моральна шкода
відшкодовується грішми, іншим майном
або в інший спосіб. Розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого
або позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, якщо вина є
підставою для відшкодування, а також з
урахуванням інших обставин, які мають
істотне значення. При визначенні
розміру відшкодування враховуються
вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму
Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995
року "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", під моральною шкодою слід
розуміти втрати немайнового
характеру внаслідок моральних чи
фізичних страждань, або інших
негативних явищ, заподіяних фізичній
чи юридичній особі незаконними діями
або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, гідності,
престижу або ділової репутації,
моральних переживаннях у зв'язку з
ушкодженням здоров'я, у порушенні права
власності (в тому числі
інтелектуальної), прав, наданих
споживачам, інших цивільних прав, у
зв'язку з незаконним перебуванням під
слідством і судом, у порушенні
нормальних життєвих зв'язків через
неможливість продовження активного
громадського життя, порушенні
стосунків з оточуючими людьми, при
настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 9
вказаної постанови, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин. Зокрема,
враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Суд вважає, що фізичний біль та
страждання, яких позивач ОСОБА_1
зазнала у зв'язку з ушкодженням її
здоров'я внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди від 23
травня 2013 року, призвели до порушення
звичного устрою життя позивача, вона
тривалий час знаходилася на лікуванні,
чим ставила себе і своїх близьких у
скрутне матеріальне положення, після
дорожньо-транспортної пригоди позивач
втратила нормальні життєві зв'язки,
відчувала нервову напругу та
переживання щодо свого здоров'я, що
вимагало від неї додаткових зусиль для
організації свого життя. При
визначенні розміру заподіяної
позивачу моральної шкоди, суд
керується засадами розумності,
виваженості та справедливості, як того
вимагає ст. 41 Конвенції про захист прав
і основних свобод людини, враховує
характер та обсяг душевних страждань,
які зазнав позивач, важкість вимушених
змін в житті позивача, характер
додаткових зусиль для організації його
життя, тому вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди
підлягають частковому задоволенню у
сумі, яка за переконанням суду,
становить 500,00 грн.

Виходячи із вищевикладеного, суд,
оцінивши докази, надані сторонами у
справі, їх належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, приходить до висновку, що
позовні вимоги позивача ОСОБА_1 до
відповідача ОСОБА_2 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, слід
задовольнити частково та стягнути з
відповідача на користь позивача в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 3 006,06 грн., в рахунок
відшкодування моральної шкоди 500,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу
України, ст.ст. 3, 4, 6, 10, 11, 15, 56-60, 77, 84, 88, 197,
209, 212-215, 218, 222-233, 292, 294 Цивільного
процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної в
результаті дорожньо-транспортної
пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування матеріальної
шкоди 3 006,06 грн. (три тисячі шість грн. 06
коп.), в рахунок відшкодування
моральної шкоди 500,00 грн. (п'ятсот грн. 00
коп.).

В іншій частині позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто
Єнакіївським міським судом Донецької
області за письмовою заявою
відповідача протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду Донецької області
через Єнакіївський міський суд
Донецької області у десятиденний строк
з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку.

Вступна та резолютивна частини рішення
складені, підписані у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 05
березня 2014 року.

Повний текст рішення суду
виготовлений 07 березня 2014 року.

Суддя Єнакіївського міського суду

Донецької області
Л.В.
Мелещенко