Номер провадження: 22-ц/785/5801/14
Головуючий у першій інстанції Вінська
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі головуючого
Гончаренко В.М.

суддів Короткова В.Д., Калараш
А.А.,

з участю секретаря
Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Комінтернівського
районного суду Одеської області від 24
квітня 2014 року, -

встановила:

Позивач 29.10.2012 року звернулась до суду з
вищезазначеним позовом до відповідача
ОСОБА_3, уточнивши їх 09.10.2013 року,
посилається на те, що у період з 06.10.1995 р.
по 22 серпня 2008 р. з відповідачем
перебувала у шлюбі, від шлюбу
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_4.

За період шлюбу та до припинення
ведення спільного господарства за
спільні кошти придбано спільне майно,
згоди про поділ якого між ними не
досягнуто.

В даний час в провадженні іншого судді
Комінтернівського районного суду
Одеської області Барвенко В.К.
перебуває справа про поділ спільного
нерухомого майно.

Відповідач з 27.11.2004 року є фізичною
особою підприємцем та отримував доходи
від підприємницької діяльності,
просить у зв»язку з цим стягнути з
нього на її користь 327 667,71 грн.
Крім того, їй стало відомо, що за час
їхнього шлюбу, відповідачем придбаний
автомобіль, тому просить стягнути ?
частину його вартості у розмірі 12 500
грн., ? частину вартості кухні у розмірі
5 133, 50 грн., залишивши у її власності
пральну машину, а у власності ОСОБА_3
електричний обігрівач конверторного
типу.

Рішенням Комінтернівського районного
суду Одеської області від 24 квітня 2014
року позов задоволено частково,
визнано за ОСОБА_2 право власності на
пральну машину Electrolux EWS 1046, серійний
номер 24200094, в задоволенні інших вимог
відмовлено.

ОСОБА_2., вважаючи рішення суду таким, що
постановлене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
08.05.2014 року надала до суду апеляційну
скаргу про його скасування з
постановленням нового рішення про
задоволення позовних вимог у повному
обсязі.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на них,
перевіривши матеріали справи,
законність i обґрунтованість
рішення суду першої iнстанцiї та
доводiв апеляційної скарги, колегія
суддів вважає за необхідне її
задовольнити частково з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим, законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом, обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
сторони перебували у шлюбі в період з
06.10.1995 р. по 22 серпня 2008 р., від шлюбу у
них народилася донька ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1.

За період шлюбу та до припинення
ведення спільного господарства
сторонами за спільні кошти придбано
майно, згоди на поділ якого між ними не
досягнуто.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині стягнення з відповідача на
користь позивача ОСОБА_2 17/35 частин
доходу від підприємницької діяльності,
суд першої інстанції, на думку колегії
суддів, правомірно виходив з того, що в
цій частині позов не підлягає
задоволенню, оскільки слід
враховувати не обсяг виручки ОСОБА_3, а
його чистий прибуток, так як поняття
обсягу виручки приватного підприємця
та його середній заробіток (дохід) не є
аналогічними за змістом.

Але, відмовляючи в задоволенні позову в
частині стягнення на користь ОСОБА_2 1/2
частини вартості автомобіля, суд
першої інстанції, на думку колегії
суддів, помилково не прийняв до уваги
доводи позивача ОСОБА_2 про її
необізнанність щодо продажу машини і
що отримані від відчуження кошти не
були спрямовані на потреби сім'ї, при
цьому зазначивши, що на час продажу
автомобіля сторони були у
зареєстрованому шлюбі та доказів того,
що вони на той момент не вели спільне
господарство судовим розглядом справи
не встановлено.

Також суд першої інстанції виходив з
того, що на даний час автомобіль не
перебуває у власності відповідача.

Колегія суддів не може погодитись з
таким судженням суду першої інстанції
та вважає його помилковим, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 24 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» до складу
майна, що підлягає поділу включається
загальне майно подружжя, наявне у нього
на час розгляду справи, та те, що
знаходиться у третіх осіб. При поділі
майна враховуються також борги
подружжя та правовідносини за
зобов'язаннями, що виникли в інтересах
сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Відповідно до п. 22 зазначеної
Постанови, розірвання шлюбу, визнання
його недійсним та поділ спільного
майна подружжя», поділ спільного майна
подружжя здійснюється за правилами,
встановленими статтями 69-72 СК України
та ст. 372 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Стаття 71 СК України вказує, що майно, що
є об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, ділиться між ними в
натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з
подружжя, якщо інше не визначено
домовленістю між ними.

Згідно п. 23 зазначеної Постанови
Пленуму ВСУ № 11, вирішуючи спори між
подружжям про майно, необхідно
встановлювати обсяг спільно нажитого
майна, наявного на час припинення
спільного ведення господарства,
з'ясовувати джерело і час його
придбання.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу). Вважається, що кожна
річ, набута за час шлюбу, крім речей
індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Таким чином, колегією суддів
встановлено, що спірний автомобіль
сторони придбали 08.07.2003 року під час
шлюбних відносин спільними зусиллями
та за спільні кошти (а.с.99).

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, автомобіль TOYOTA CARINA, 1995 року
випуску, знято з обліку ОСОБА_3 для
реалізації 05.12.2012 року (а.с.135-136).

Тобто, спірний автомобіль придбано в
період шлюбу, але ОСОБА_3 продано його
після розірвання шлюбу.

На зазначене суд першої інстанції
уваги не звернув, що потягло за собою
невірне постановлення рішення в цій
частині.

Також, на думку колегії суддів,
підлягають задоволенню вимоги
позивача про виділення у користування
ОСОБА_3 кухонного гарнітура вартістю 10
267 грн.

Електричний обігрівач конверторного
типу вартістю 3 000 грн. слід залишити у
користуванні ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що у
користуванні ОСОБА_3 слід залишити
кухонний гарнітур вартістю 10 267 грн.

З урахуванням ? частини вартості
спірного автомобіля, що складає 7 250
грн. сума виділеного майна ОСОБА_3
складає 17 517 грн. /10 267 грн. + 7 250 грн .= 3
667 грн. - 1 833,50 грн./.

У користуванні ОСОБА_2 слід залишити
пральну машину Electrolux EWS 1046 вартістю 3 600
грн., обігрівач конверторного типу
вартістю 3 000 грн., що складає 6 600 грн.

Також, на думку колегії суддів, буде
правильним стягнути з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_2 грошову компенсацію
вартості автомобіля та різницю
вартості присудженого майна в розмірі 9
083, 50 грн. (7 250 грн. + 1 833,50 грн.).

Таким чином, у кожного зі сторін
вартість майна дорівнюватиме 15, 683, 50
грн. та їх частки майна будуть рівними
(ОСОБА_3 10 267 грн. + 7 250 грн. - 1 833,50 грн.=
15, 683, 50 грн.); (ОСОБА_2 3 600 грн. +3 000 грн. + 7
250 грн. +1 833,50 грн. = 15, 683, 50 грн.).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України
передбачено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмета
доказування.

З огляду на вищезазначене, на думку
колегії суддів, рішення суду першої
інстанції підлягає скасуванню з
постановленням нового рішення про
часткове задоволення позовних вимог
ОСОБА_2, виділивши їй на праві
власності пральну машину Electrolux EWS 1046,
серійний номер 2420 вартістю 3 600 грн. та
електричний обігрівач конверторного
типу вартістю 3 000 грн., всього на суму 6
600 грн., ОСОБА_3 на праві власності
кухонний гарнітур вартістю 10 267 грн. та
стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
компенсацію вартості різниці
спільного майна в розмірі 9 083,50 грн.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК
України, підлягають стягненню з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_2 156, 83 грн. судового
збору, пропорційно до розміру
задоволених позовних вимог.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.п.1, 3, 4 ст. 309, ч.2
ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Рішення Комінтернівського районного
суду Одеської області від 24 квітня 2014
року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
поділ спільного майна подружжя
задовольнити частково.

Розділити майно ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
виділивши ОСОБА_2 на праві власності
пральну машину Electrolux EWS 1046, серійний
номер 2420 вартістю 3 600 грн. та
електричний обігрівач конверторного
типу вартістю 3 000 грн., всього на суму 6
600 грн.

Виділити ОСОБА_3 на праві власності
кухонний гарнітур вартістю 10 267 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
компенсацію вартості різниці
спільного майна в розмірі 9 083,50 грн.

В решті частини позовних вимог
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 156,
83 грн. судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене
шляхом подачі касаційної скарги до
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили.

Головуючий

В.М.Гончаренко

Судді
В.Д.Коротков

А.А.Калараш