Справа № 128/5466/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

11 березня 2014 року Вінницький районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Бондаренко О.І.

при секретарі Городнюк К.В.

за участю позивача: ОСОБА_1

представників позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача: ОСОБА_4

представників відповідача: ОСОБА_5, ОСОБА_6

представника ІІІ-ї особи: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно та про його розподіл; зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та визнання права на завершення приватизації спадкового майна, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно та про його розподіл.

Ухвалою суду від 25.11.2013 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 залучено службу у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації.

Позовна заява мотивована тим, що 13.07.2012 року помер її чоловік, ОСОБА_8, після смерті якого відкрилася спадщина, в тому числі на 100% будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, який знаходиться в с. Вінницькі Хутори, ІІІ-й пров. Шевченко, 44 А, Вінницького району Вінницької області.

На підставі рішення сесії Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області спадкодавцю було надано право на виготовлення технічної документації на передачу у власність земельної ділянки площею 0,1277 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться в с. Вінницькі Хутори по ІІІ-му пров. Шевченка, 44 А, Вінницького району Вінницької області.

Технічна документація виготовлена, але померлий за життя не встиг отримати державний акт на право власності на земельну ділянку.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_8 являються його дружина та онука: позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4, на імя якої спадкодавець залишив заповіт, згідно якого все майно, де б воно не знаходилося, з чого б не складалося, в тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів своїй онуці.

Як позивач, так і відповідач своєчасно звернулися в нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини за законом та за заповітом та отримали свідоцтва про право на спадщину: кожен на належну йому частку у спадковій автомашині.

Незалежно від змісту заповіту, позивач, як непрацездатна вдова, має право на обовязкову частку в спадщині і розмір її становить половину тієї частки, яка належала б кожному із спадкоємців, у разі спадкування за законом. Таким чином, за законом позивачу належить 1/4 частки будинку, господарських будівель та споруд, а також 1/4 приватизованої земельної ділянки.

Крім того, спадкодавець був чоловіком позивача і спадковий будинок вони побудували під час подружнього життя, а тому він являється спільною сумісною власністю подружжя.

Позивач вважає, що її частка в спірному будинку, та відповідно земельній ділянці, має становити не 1/4, а 3/4 частки.

Разом із спадкодавцем позивач на свої кошти та фактично особистою працею побудували спірний будинок; з моменту закінчення будівельних робіт і до цього часу позивач проживає в будинку, здійснює за ним догляд та обробляє земельну ділянку, а тому просить суд визнати за нею право власності на 100% будинку та 100% земельної ділянки та в свою чергу згодна сплатити відповідачу грошову компенсацію за належну їй частку у спадковому майні.

ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно та визнання права на завершення приватизації спадкового майна, мотивуючи його тим, що 13.07.2012 року помер її дідусь, ОСОБА_8, який за життя, 18.02.2010 року вчинив заповіт, яким все своє майно заповів своїй онуці ОСОБА_4

Ухиляючись від оформлення свідоцтв на право на спадщину на частку у спадковому майні, яка не влаштовує відповідача, вона умисно не подала свідоцтво про право на власність на вказане спадкове майно, а саме: свідоцтво про власності на будинок на імя покійного власника ОСОБА_8, в зв'язку з чим сторони не можуть отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок.

Відповідно до заповіту все рухоме і не рухоме майно ОСОБА_8 належить позивачу за заповітом, тобто, 1/2 від цілого будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: с. Вінницькі Хутори, ІІІ-й пров. Шевченка, 44 А, Вінницького району Вінницької області. В свою чергу ОСОБА_1 заявила у своєму позові, що вона має право на 1/2 частки спадкового майна в порядку спадкування обов'язкової частини не надавши суду жодного доказу того, що вона мала таке право та зверталась до нотаріальної контори для реалізації даного права.

Крім того, фактично право обов'язкової частки на спадщину ОСОБА_1 визначено, як половина від частки яку б вона могла отримати якщо б спадкування відбувалося по закону, а не за заповітом. Але ОСОБА_4Д умисно упустила той момент, що при спадкуванні за законом вона б не була єдиним спадкоємцем за законом і відповідно невірно розрахувала свою частку у спадщині.

В п.5.3. Інформаційного листа ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 1605-2013 року чітко роз'яснено застосування положень ст.1266 ЦК України при спадкуванні за законом. Так, якщо б спадкування відбувалось за законом, то були б застосовані виключно положення ст. 1266 ЦК України, яка зазначає, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня спорідненості. Тобто, в такому випадку позивач претендувала б на спадщину, яка б належала її покійному батькові, який був рідним сином ОСОБА_8 та сином ОСОБА_1 Відповідно спадкування за законом відбулося б між сторонами в рівних частинах, по 1/2 частці від спадкового майна - по 1/4 цілого будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: с. Вінницькі Хутори, ІІІ-й пров. Шевченка, 44 А, Вінницького району Вінницької області, і саме від 1/4 частки і має відраховуватись половина (обов'язкова частка), яка б належала ОСОБА_1 Таким чином, за позивачем рахується 3/4 спадкового майна, а за відповідачем 1/4 спадкового майна (від половини будинку, що належав спадкодавцю).

До ОСОБА_1 перейшла половина будинку, як спільна сумісна власність, тому її права щодо місця проживання захищені повністю і вона не потребує додаткової площі. Крім того, до ОСОБА_1, як дружини покійного, перейшли абсолютно всі предмети звичайної домашньої обстановки та вжитку, меблі, техніка побутова, поліпшення, та інші цінності, які вона не заявила до спадкового майна, але які також є об'єктом спадкування і їх сумарна вартість є досить значною, зважаючи на ціни на подібні предмети вжитку на сьогоднішній день.

Позивач просить зменшити частку ОСОБА_1 у спадковому майні до 1/8, а за нею визнати право власності на 7/8 спадкового майна, що відповідно становить 7/16 та 9/16 від цілого будинку з належними до нього будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: с. Вінницькі Хутори, ІІІ-й пров. Шевченка, 44 А, Вінницького району Вінницької області.

Крім того, така частка дозволить повноцінно проживати в помешканні неповнолітній та забезпечить умови для вільного проживання і розвитку, забезпечить норми площі на громадянина, передбачені чинним житловим законодавством.

На думку позивача, вимога про визнання за відповідачем права на завершення приватизації на земельну ділянку є абсолютно необгрунтованою та юридично неправомірною, оскільки діючим законодавством врегульовано виключно перехід права власності на цілком реальні обєкти нерухомого майна, земельні ділянки та будинки, а не на права завершення приватизації; перехід права власності за договорами відчуження, а відносини спадкування дана норма абсолютно не регулює.

Посилання відповідача на те, що спірне майно являється спільною сумісною власністю подружжя позивач вважає недоречним, оскільки чинне законодавство регулює виключно майно, нажите спільно подружжям. Право ж на приватизацію є особистим правом громадянина, передбачене відповідними нормами чинного законодавства, який здійснює його особисто. Цим правом і скористався ОСОБА_8 вирішивши одноосібно приватизувати земельну ділянку. ОСОБА_1 даним правом не скористалась. Тобто, право на приватизацію не є обєктом спільної сумісної власності і тим більше спільно нажитим майном подружжя, як зазначає відповідач.

Визнання 100% власності на майно позивач також вважає абсолютно недоречним і незаконним, оскільки чинним законодавством врегульовано виключно положення виділу в натурі окремого рухомого майна в межах їх частки та лише за умови, що даний виділ в натурі не суперечить інтересам інших спадкоємців.

ОСОБА_1 визнає, що їй по спадкуванню за законом залишається 1/4 майбутньої земельної ділянки, тобто, права завершення приватизації на 1/4 земельної ділянки. Дану вимогу позивач вважає законною та можливою для задоволення, оскільки дійсно після смерті ОСОБА_8 весь спадок складається із права завершення приватизації на сто відсотків земельної ділянки, а відповідно ОСОБА_1 дійсно має право на 1/4 від вказаного права.

За наведених обставин позивач просить визнати за нею право на завершення приватизації 3/4 земельної ділянки площею 0, 1277 га та одержання свідоцтва про право власності на вказану частину земельної ділянки, яка надана ОСОБА_8 для будівництва та обслуговування жилого будинку та розташована за адресою: с. Вінницькі Хутори, ІІІ-й пров. Шевченка, 44 А, Вінницького району Вінницької області.

Ухвалою суду від 19.12.2013 року зустрічна позовна заява ОСОБА_4 обєднана в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1

В судовому засіданні позивач відповідач ОСОБА_1 та її представники ОСОБА_2, ОСОБА_3 первісний позов підтримали, мотивуючи обставинами, викладеними в позовній заяві, просили його задоволити; зустрічний позов ОСОБА_4 не визнали, посилаючись на його безпідставність, просили в його задоволенні відмовити.

Відповідач позивач ОСОБА_4 та її представники ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_9 предявлений первісний позов ОСОБА_1 визнали частково; зустрічний позов підтримали повністю, мотивуючи його обставинами, викладеними в позовній заяві, просили його задоволити.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача служби у справах дітей Вінницької районної державної адміністрації, ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечував проти часткового задоволення первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_4

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Як встановлено по справі, 13.07.2012 року помер ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ №243541 від 16.07.2012 року (а.с.44).

За життя, 18.02.2010 року померлий вчинив заповіт, який був посвідчений секретарем Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області та зареєстрований в реєстрі за №61, яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом, заповів ОСОБА_4 (а.с.7).

Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок №1762 від 23.01.1996 року, цілий житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Вінницькі Хутори, ІІІ-й провул. Шевченка, 44 А, Вінницького району Вінницької області належить ОСОБА_8 (а.с.9, 78).

Рішенням 05 сесії 06 скликання від 28.03.2011 року Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, ОСОБА_8 надано дозвіл на виготовлення технічної документації по передачі у власність земельної ділянки площею 0,1277 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: с. Вінницькі Хутори, ІІІ-й провул. Шевченка, 44 А, Вінницький район Вінницька область (а.с. 158).

Рішенням 06 сесії 06 скликання від 25.05.2011 року Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_8; внесено часткову зміну в рішення 05 сесії 06 скликання від 28.03.2011 року Вінницько Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області в частині площі земельної ділянки, що розташована за адресою: с. Вінницькі Хутори, ІІІ-й провул. Шевченка, 44 А, Вінницький район Вінницька область, в тому числі земельну ділянку загальною площею 0,1310 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 161).

Відповідно до витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки від 23.08.2013 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки площею 1310 кв.м., цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в с. Вінницькі Хутори, ІІІ-й провул. Шевченка, 44 А, Вінницького району Вінницької області та належить ОСОБА_8, становить 54439 грн. 68 коп. (а.с. 10).

Як вбачається з копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8, в Вінницьку районну державну нотаріальну контору з заявами про прийняття спадщини звернулися дружина померлого ОСОБА_1 та онука ОСОБА_4. ОСОБА_1 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку автомобіля «ВАЗ 21114», 2008 року випуску /д.н. НОМЕР_1/ та на 1/2 частку причепу «ММЗ 81024», 1991 року випуску /д.н. НОМЕР_2/; ОСОБА_4 отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку автомобіля «ВАЗ 21114», 2008 року випуску /д.н. НОМЕР_1/ та на 1/2 частку причепу «ММЗ 81024», 1991 року випуску /д.н. НОМЕР_2/ (а.с.35 - 71).

Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 461 від 28.02.2013 року, неповнолітній ОСОБА_4, яка діє за згодою матері ОСОБА_5, дозволено переоформити на імя ОСОБА_1 1/4 частину причепу «ММЗ 81024», 1991 року випуску /д.н. НОМЕР_2/, а також наступний продаж даної частки причепу; зобовязано ОСОБА_5 покласти гроші, отримані від продажу 1/4 частини вищезазначеного причепу на особовий рахунок неповнолітньої дочки, а також надати органу опіки та піклування документи, що підтверджують даний факт, до 01.07.2013 року (а.с.15).

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ст. 1225 ЦК України, спадкування права на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах; суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тобто, позивач відповідач ОСОБА_1 має право на спадкування 5/8 частин спадкового будинку та земельної ділянки.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, відповідач позивач ОСОБА_4 має право на спадкування 3/8 частин спадкового будинку та земельної ділянки.

Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 статті 1278 ЦК України передбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.

Відповідно до ст. 1279 ЦК України, спадкоємці, які протягом не менш як одного року до часу відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем однією сім'єю, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку в розмірі частки у спадщині, яка їм належить; спадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.

Статтею 130 ЗК України передбачено, що покупцями земельних ділянок сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва можуть бути: а) громадяни України, які мають сільськогосподарську освіту або досвід роботи у сільському господарстві чи займаються веденням товарного сільськогосподарського виробництва, б) юридичні особи України, установчими документами яких передбачено ведення сільськогосподарського виробництва; переважне право купівлі земельних ділянок сільськогосподарського призначення мають громадяни України, які постійно проживають на території відповідної місцевої ради, де здійснюється продаж земельної ділянки, а також відповідні органи місцевого самоврядування.

Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених позивачем вимог суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Визначаючись щодо стягнення судових витрат, суд встановив, що відповідно до ст.79 ЦПК України до судових витрат відносяться: судовий збір та витрати, повязані з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати, повязані з явкою до суду, витрати, повязані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз, а також витрати, повязані з проведенням огляду доказів та вчиненням інших дій.

Як встановлено по справі, позивачем відповідачем ОСОБА_1 та відповідачем позивачем ОСОБА_4 було понесено судові витрати, зокрема, у зв`язку із зверненням до суду сплачено судовий збір, в сумі 1186 грн. 63 коп. та 660 грн., 61 коп., відповідно, що підтверджується письмовими доказами (а.с. 1-2, 20, 109).

За ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам.

Беручи до уваги часткове задоволення вимог сторін, суд вважає за необхідне стягнути ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 735 грн. 00 коп.; з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 слід стягнути судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 288 грн. 00 коп., що відповідає вимогам ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1216, 1218, 1220, 1223, 1225, 1226, 1233, 1234, 1235, 1258, 1261, 1268, 1270, 1278, 1279 ЦК України, ст. 130 ЗК України, ст.ст. 10, 11, 15, 59, 60, 88, 209, 212 215 ЦПК України , суд ,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд №44 А по ІІІ-му провулку Шевченка в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_1 право на завершення приватизації 5/8 частин земельної ділянки площею 0,1277 га, яка була надана ОСОБА_8, померлому 13.07.2012 року, для будівництва та обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, ІІІ-й провулок Шевченка, 44 А.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Позов ОСОБА_4 задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/8 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд №44 А по ІІІ-му провулку Шевченка в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_4 право на завершення приватизації 3/8 частини земельної ділянки площею 0,1277 га, яка була надана ОСОБА_8, померлому 13.07.2012 року, для будівництва та обслуговування житлового будинку та розташована за адресою: Вінницька область Вінницький район, с. Вінницькі Хутори, ІІІ-й провулок Шевченка, 44 А.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 735 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 288 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з моменту проголошення.

Суддя :