Провадження № 2/522/1974/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2014 року Приморський районний суд м.
Одеси у складі:

Головуючого - судді Нікітіної С.Й.,

При секретарі - Віноградовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за
участі третьої особи ОСОБА_4 про
визнання договору купівлі-продажу
квартири недійсним, поділ спільного
майна, визнання квартири спільною
власністю, визнання права власності та
права користування квартирою та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні
майном шляхом виселення та вселенні,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом у якому після уточнення вимог
просить: визнати недійсним договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
30.12.2010 року, укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, посвідчений приватним
нотаріусом ОМНО ОСОБА_5 за реєстровим
№11862; поділити спільне сумісне майно
ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати 1/2 частки
квартири АДРЕСА_1 спільною частковою
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних
частках; визнати права власності за
ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1; визнати за
ОСОБА_1 права користування квартирою
АДРЕСА_1.

При цьому позивач мотивує свої
вимоги тим, що з 1993 по 1997 рік ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

По формальним причинам 29.10.1997 року
сторони оформили розірвання шлюбу, але
продовжили мешкати однією сім'єю.

08.05.1998 року на Одеській
універсальній біржі «Витязь» по
договору купівлі-продажу ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 було придбано 3-кімнатну
квартиру АДРЕСА_1, яка була оформлена на
ім'я ОСОБА_7 та її батька ОСОБА_8 в рівних
частках.

Позивач зазначає, що їх сім'я
постійно мешкала у вказаній квартирі, а
кошти на придбання квартири була
надані ним та його матір'ю, яка продала
для цього свій дім у Молдові.

У 2001 році у ОСОБА_1 та ОСОБА_2
народився син ОСОБА_9.

Враховуючи те, що зазначена
квартира була придбана під час
проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією
сім'єю, позивач вважає, що спірний
договір купівлі-продажу, що вчинений
без його згоди є недійсним, а належна
ОСОБА_2 1/2 частина квартири має бути
визнана їх спільною сумісною власністю
та за ним має бути визнано право
власності на 1/4 частину даної квартири
та визнано право користування цією
квартирою.

ОСОБА_2 з позовними вимогами
ОСОБА_1 не згодилась та звернулась до
суду з зустрічним позовом, в якому
просить усунути їй перешкоди у
користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом
виселення звідти ОСОБА_1 без надання
йому іншого жилого приміщення та
вселити ОСОБА_2 в спірну квартиру.

При цьому вона посилається на те,
що їй на праві приватної власності на
підставі договору дарування від 23.01.2012
року, укладеному між ОСОБА_3 та ОСОБА_2,
посвідченому приватним нотаріусом
ОМНО ОСОБА_5, реєстр. №361, належить
спірна квартира.

У вказаній квартирі, крім ОСОБА_2,
зареєстровані її сини - ОСОБА_4 1995 року
народження, ОСОБА_10, 2001 року народження,
ОСОБА_11, 2013 року народження.

У вересні 2013 року в спірну квартиру
потрапив ОСОБА_1, який змінивши замки на
вхідних дверях, перешкоджає їй в
користуванні спірною квартирою, з
приводу чого вона зверталась до
міліції та прокуратури.

Оскільки вказані звернення не принесли
бажаного результату, ОСОБА_2 змушена
звернутися до суду з даною зустрічною
позовною заявою.

У судовому засіданні ОСОБА_1, його
представник по довіреності ОСОБА_12
позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали та
просили їх задовольнити, відмовивши у
задоволенні зустрічних позовних вимог.

У судовому засіданні відповідач
ОСОБА_2, її представник ОСОБА_13, позов
ОСОБА_1 не визнали, просили відмовити у
його задоволенні, при цьому зустрічний
позов підтримали, просили його
задовольнити.

ОСОБА_14 у судовому засіданні позов
ОСОБА_1 не визнав, просив відмовити у
його задоволенні.

Третя особа - ОСОБА_4, та його
представник ОСОБА_12, підтримали позов
ОСОБА_1, не заперечували проти його
задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, третьої
особи, їх представників, заслухавши
свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_4, вважає
позовні вимоги ОСОБА_1
необґрунтованими, недоказаними, а тому
відмовляє у їх задоволенні. Зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_2, суд вважає
частково доведеними, а тому приймає
рішення про їх часткове задоволення.

При цьому суд виходить з
наступного.

З 1993 року по 1997 рік ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому
шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

29.10.1997 року подружжя розірвало
шлюб.

08.05.1998 року на Одеській
універсальній біржі «Витязь» по
договору купівлі-продажу ОСОБА_2
придбала 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1,
яка буда оформлена на неї та її батька
ОСОБА_8 в рівних частках.

У 2001 році народився ОСОБА_10,
батьком якого записаний ОСОБА_1

Відповідно до договору дарування
від 03.10.2010 року, укладеному між ОСОБА_8
та ОСОБА_2, посвідченому приватним
нотаріусом ОМНО ОСОБА_17, реєстр. № 4933 та
відповідно до заочного рішення
Приморського районного суду м. Одеси
від 18.03.2010 року № 2-2529/10, ОСОБА_2 набула
права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору купівлі-продажу
квартири АДРЕСА_1 від 30.12.2010 року,
укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3,
посвідченого приватним нотаріусом
ОМНО ОСОБА_5 за реєстровим №11862, ОСОБА_3
придбав у власність квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до договору дарування від
23.01.2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та
ОСОБА_2, останній передано у власність
квартиру АДРЕСА_1.

В даній квартирі наразі зареєстровано
ОСОБА_2, ОСОБА_11, ОСОБА_10 та ОСОБА_4

Ці факти підтверджені матеріалами
справи.

У судовому засіданні стороною ОСОБА_1,
крім усних заяв, не представлено
доказів того, що в період придбання
спірної квартири у 1998 році бувше
подружжя проживало разом однією сім'єю.
Суду також не доведено, що грошові
кошти на придбання спірної квартири
надавалися ОСОБА_1 та його матір'ю, які
їх виручила від продажу власного
будинку у Молдові.

Судом встановлено, що продаж спірної
квартири ОСОБА_3 обумовлений
фінансовим станом ОСОБА_2, яка вже після
цього почала близько спів проживати з
покупцем.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо
жінка та чоловік проживають однією
сім'єю, але не перебувають у шлюбі між
собою або в будь-якому іншому шлюбі,
майно, набуте ними за час спільного
проживання, належить їм на праві
спільної сумісної власності, якщо інше
не встановлено договором між ними.

Відповідно до положень ч.4 ст. 368 ЦК
країни, майно, набуте в результаті
спільної праці та за спільні грошові
кошти членів сім'ї, є їхньою спільною
сумісною власністю, якщо інше не
встановлено договором, укладеним у
письмовій формі.

Відповідно до положень ст. 369 ЦК
України, співвласники майна, що є у
спільній сумісній власності, володіють
і користуються ним спільно.
Розпорядження таким майном
здійснюється за згодою всіх
співвласників.

Відповідно до ст. 234 ЦК України,
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.

Таким чином, суд знаходить, що
фіктивність та недійсність спірного
договору купівлі-продажу не знайшла
свого підтвердження в судовому
засіданні, так як згоди ОСОБА_1, який не
довів своїх претензій як власника на
вказану квартиру, на його укладення не
потребувалося, а волевиявлення було
здійснене законним власником спірної
квартири - ОСОБА_2, яка за допомогою
цього правочину намагалась вирішити
свої матеріальні проблеми.

Судом також встановлено, що на даний
час у вказаній квартирі проживає
ОСОБА_1, який вселився туди, так як там
мешкає його син ОСОБА_6, якого ОСОБА_2
залишила проживати у вказаній
квартирі, а сама її покинула.

При цьому у судовому засіданні
встановлено, що ніяких перешкод у
користуванні квартирою ОСОБА_2 не
чиниться, ОСОБА_1 ніколи не заперечував
щоб вона там проживала, готовий надати
їй ключі за першою вимогою, а тому суд
вважає зустрічні вимоги в цій частині
необґрунтованими, виходячи с положень
ст. 391 ЦК України.

Крім того, відповідно до положень ст. 321
ЦК України, ніхто не може бути
обмежений у здійсненні права
власності, зокрема в праві
користуватися власністю.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є законним
власником квартири АДРЕСА_1, а тому має
законне право вільно користуватися
вказаною квартирою, без отримання
додаткової згоди будь-яких інших осіб.

З огляду на це, суд знаходить, що вимоги
ОСОБА_2 про вселення в спірну квартиру
обґрунтовані, доведені, а тому
задовольняє їх.

Керуючись ст.ст. 234, 321, 368, 369, 391 ЦК
України, ст. 74 СК України, ст. 213-215 ЦПК
України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від
30.12.2010 року, укладеного між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, посвідченого приватним
нотаріусом ОМНО ОСОБА_5 за реєстровим
№11862; про поділ спільного сумісного
майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2; про визнання 1/2
частки квартири АДРЕСА_1 спільною
частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в
рівних частках; про визнання права
власності за ОСОБА_1 на квартиру
АДРЕСА_1; про визнання за ОСОБА_1 права
користування квартирою АДРЕСА_1 -
відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1.

У задоволенні решти зустрічних
позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Одеської області
шляхом подання до апеляційного суду
Одеської області через Приморський
районний суд м. Одеси апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
виготовлення його вмотивованої
частини.

Суддя: