Ухвала

ІМЕНЕМ України

22 жовтня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого

спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П.,

Остапчука
Д.О.,

Савченко
В.О., -

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,
Ковалівська сільська рада
Полтавського району Полтавської
області, Полтавська районна державна
нотаріальна контора, про визнання
заповіту недійсним, за касаційною
скаргою ОСОБА_3 на рішення Полтавського
районного суду Полтавської області від
21 липня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Полтавської області від 20 серпня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з вищевказаним позовом, в
обґрунтування посилаючись на те, що
ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7 Після
її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року Полтавською
районною державною нотаріальною
конторою заведена спадкова справа за
заявою спадкоємців: ОСОБА_8 та ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_8 помер, не
оформивши спадщину після смерті
матері. Його спадкоємцями за законом є
дружина ОСОБА_5, син ОСОБА_6 та дочка
ОСОБА_3 Остання прийняла спадщину після
смерті батька і в 2013 році звернулась до
Полтавського районного суду
Полтавської області з позовом про
визнання за нею права власності на
спадкове майно. Під час розгляду справи
ОСОБА_4 надала суду дублікат заповіту
від 28 березня 2000 року ОСОБА_9, яким мати
заповідала їй все своє майно. Вказаний
заповіт був посвідчений Ковалівською
сільською радою Полтавського району
Полтавської області 28 березня 2000 року,
проте в передбаченому законом порядку
зареєстрований не був.

Посилаючись на викладене, просила
поновити строк позовної давності на
звернення до суду, визнати недійсними
заповіт ОСОБА_7, що посвідчений
Ковалівською сільською радою
Полтавського району Полтавської
області 28 березня 2000 року, та дублікат
заповіту від 28 березня 2000 року ОСОБА_7,
виданий Ковалівською сільською радою
Полтавського району Полтавської
області 29 червня 2013 року.

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 21 липня 2014
року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 20 серпня 2014 року, поновлено ОСОБА_3
строк позовної давності на звернення
до суду та відмовлено в позові.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на невідповідність
висновків судів обставинам справи,
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи в позові, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
обґрунтовано виходив із того, що
запроваджена Конвенцією від 16 травня
1972 року, яка ратифікована Україною 10
липня 2010 року та набрала чинності для
України 31 грудня 2010 року, затверджена
постановою Кабінету Міністрів України
від 11 травня 2011 року № 491 та наказом
Міністерства юстиції України від 17
жовтня 2000 року № 51/5 система реєстрації
заповітів у Спадковому реєстрі на
дійсність оскаржуваного заповіту не
впливає, оскільки на час виникнення
спірних правовідносин закон не
пов'язував з цими обставинами визнання
заповіту недійсним.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що рішення суду
першої інстанції та ухвала
апеляційного суду ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 21 липня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 20 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко