АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
справа № 22-ц/796/3126/2014
інстанції: Виниченко Л.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів:
Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при
секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
скаргу ОСОБА_1 на дії Відділу державної
виконавчої служби районного
управління юстиції у м. Києві, за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
судді Дніпровського районного суду м.
Києва від 23 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою судді Оболонського районного
суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року
скаргу ОСОБА_1 на дії Відділу державної
виконавчої служби Дніпровського
районного управління юстиції у м. Києві
визнано неподаною та повернуто
заявнику.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалу суду першої інстанції
і передати питання на новий розгляд до
суду перпшої інстанції.

ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції
підтримала апеляційну скаргу з
наведених в ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в суд апеляційної інстанції не
з'явилися, про час і місце розгляду
справи повідомлені належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України їх неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленої ухвали в цій частині,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України
сторони виконавчого провадження мають
право звернутися до суду із скаргою,
якщо вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, ч. 1 ст.
12, ч. 4 ст. 82 Закону України "Про
виконавче провадження" право на
оскарження рішення, дії або
бездіяльності державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до ЦПК, мають лише сторони
виконавчого провадження, якщо
вважають, що порушено їх права чи
свободи. При цьому вони набувають
процесуального статусу заявника, а
суб'єктом оскарження є державний
виконавець чи інша посадова особа
державної виконавчої служби, які
представляють орган державної
виконавчої служби, зазначений у ст. 3
Закону України "Про державну виконавчу
службу".

Скарга має відповідати загальним
вимогам щодо форми та змісту позовної
заяваи, передбачених положеннями ЦПК,
та містити відомості, зазначені в
пунктах 3-5 частини сьомої статті 82
Закону про виконавче провадження,
зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій
чи бездіяльності державного виконавця
або іншої посадової особи державної
виконавчої служби та норму закону, яку
порушено, а також обставини, якими
заявник обгрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не
відповідає таким вимогам, то
застосовуються положення статті 121 ЦПК
України.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 121 ЦПК України
суддя, встановивши, що позовну заяву
подано без додержання вимог,
викладених у статтях 119 і 120 цього
Кодексу, або не сплачено судовий збір,
постановляє ухвалу, в якій
зазначаються підстави залишення заяви
без руху, про що повідомляє позивача і
надає йому строк для усунення
недоліків, який не може перевищувати
п'яти днів з дня отримання позивачем
ухвали. Якщо позивач відповідно до
ухвали суду у встановлений строк
виконає вимоги, визначені статтями 119 і
120 цього Кодексу, сплатить суму
судового збору позовна заява
вважається поданою в день первісного
її подання до суду. Інакше заява
вважається неподаною і повертається
позивачеві.

Ухвалою судді Оболонського районного
суду м. Києва від 7 жовтня 2013 року скаргу
ОСОБА_1 залишено без руху та надано
строк для усунення її недоліків, а саме:
необхідності зазначення суб'єкта
оскарження; змісту оскаржуваних
рішень, дій чи бездіяльності
державного виконавця або іншої
посадової особи державної виконавчої
служби та норму закону, яку порушено, а
також обставини, якими заявник
обгрунтовує свої вимоги.

Оскільки заявником у встановлений
судом строк вимоги ухвали Оболонського
районного суду м. Києва від 7 жовтня 20123
року про залишення скарги без руху не
виконані, то судом першої інстанції
правомірно визнано скаргу неподаною та
повернуто її заявнику.

Доводи скаржника у поданій апеляційній
скарзі висновків суду першої інстанції
не спростовують.

При цьому постановлення оскаржуваної
ухвали не позбавляє заявницю
можливості повторного подання скарги,
якщо перестануть існувати обставини,
що стали підставою для повернення
скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
відхиляє скаргу і залишає без змін,
якщо судом першої інстанції
постановлено ухвалу з додержанням
вимог закону.

За таких обставин підстави для
скасування ухвали і задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Ухвалу судді Дніпровського
районного суду м. Києва від 23 жовтня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий

Судді:

2