Провадження №2/485/251/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року Снігурівський
районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді
Кішковської З.А.,

при секретарі - Забаровській С.А.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Снігурівка
цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Світла
Дача" про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Світла
Дача" про визнання права власності на
будівлю авто гаражу за набувальною
давністю.

Позивач у заяві зазначив, що у 2003 році
він з відповідачем уклали письмовий
договір про купівлю-продаж об'єкту
нерухомості по АДРЕСА_1 за 5000 грн.
Приміщення авто гаражу було передано
йому продавцем згідно акту
прийому-передачі від 05 травня 2003 року.
За відкритого і безперервного
володіння даним нерухомим майном
протягом понад десяти років, позивач
просив про задоволення його позовних
вимог.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримав,
вказавши на неможливість
нотаріального посвідчення угоди за
ухилення продавця.
Представник відповідача у судове
засідання не з'явився. До суду надійшла
письмова заява від голови Правління
СТОВ "Світла Дача" про розгляд справи у
відсутність представника відповідача
за визнання позовних вимог.

Заслухавши представника
позивача, дослідивши надані докази, суд
встановив наступні факти та відповідні
їм правовідносини.

Позивач представив суду письмову угоду
від 30 квітня 2003 року, укладену між ним,
як покупцем, та сільськогосподарським
товариством з обмеженою
відповідальністю "Світла Дача", як
продавцем, на купівлю-продаж
приміщення авто гаражу в АДРЕСА_1 (а.с.8).

З накладної №25 від 05.05.2013 та акту
прийому-передачі приміщення гаражу від
05.05.2003 року слідує, що приміщення
передано ОСОБА_2(а.с.7,9).

Наполягаючи на задоволенні позову,
ОСОБА_2 посилався на набуття ним права
власності на нерухоме майно за
набувальною давністю відповідно до
ст.344 ЦК України.

Відповідно до частин 1,4 ст.344 ЦК України
особа, яка добросовісно заволоділа
чужим майном і продовжує відкрито,
безперервно володіти нерухомим майном
протягом десяти років або рухомим
майном - протягом п'яти років, набуває
право власності на це майно (набувальна
давність), якщо інше не встановлено цим
Кодексом. Право власності за
набувальною давністю на нерухоме
майно, транспортні засоби, цінні папері
набувається за рішенням суду.

Основною ознакою, передбаченою цією
нормою, є добросовісність володіння,
тобто якщо володілець не знав та не міг
знати про те, що він володіє чужою
річчю, і обставини, у зв'язку з якими
виникло володіння, не давали сумніву
щодо правомірності набуття майна.

Системний аналіз умов набуття права
власності за набувальною давністю за
ст.344 ЦК України у порівнянні з умовами
набуття права власності у інший спосіб
(наприклад, за договором, за іншим
правочином або на безхазяйне майно,
відумерлу спадщину, тощо) дає підстави
вважати, що позивач, як володілець
майна, повинен бути впевнений в тому, що
він отримав це майно за таких обставин
і з таких підстав, які є достатніми для
отримання права власності на нього. У
володільця немає іншої правової
підстави володіти майном, в тому числі
і за договором. Відсутні інші
правовідносини між ним та
відповідачем, в тому числі і щодо
безхазяйного майна або відумерлої
спадщини, стосовно якої не було вчинено
дій по переходу її у власність
територіальної громади (розділ 6
"Аналіз деяких питань застосування
судами законодавства про право
власності при розгляді цивільних
справ" Верховний суд України 2013). Всі ці
обставини мають правове значення саме
на момент заволодіння майном.

Позивач підставами позову зазначає
договір, укладений у 2003 році про
придбання спірного об'єкту нерухомого
майна, виконання ним своїх обов'язків
та сплату обумовленої вартості майна.

Договір купівлі-продажу нерухомого
майна з дотримання вимог закону щодо
такого виду правочинів сторони не
укладали.

За наведених обставин, суд приходить
висновку, що володіння приміщенням
гаражу позивачем не можна вважати
добросовісним в розумінні вимог ч.1
ст.344 ЦК України. Доводи про те, що
позивач понад десять років
користується приміщенням гаражу і
взаємні претензії між сторонами
відсутні, не мають правового значення,
тому що з такими обставинами закон не
пов'язує виникнення права власності на
нерухомість.

Відповідно до ст.88 ЦПК
України суд залишає за позивачем
понесені судові витрати.

На підставі викладеного,
керуючись ст.ст.10,11,60,212,213,214,215,218 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до
сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю "Світла
Дача" про визнання права власності за
набувальною давністю залишити без
задоволення.

Рішення може бути оскаржене
сторонами в апеляційному порядку до
апеляційного суду Миколаївської
області через Снігурівський районний
суд Миколаївської області шляхом
подачі апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя