АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
справа №22-ц/796/1860/2014
інстанції: Скрипник О.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого:
Головачова Я.В.

суддів: Шахової
О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Охневській Т.В.

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу за договором позики, за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішенняОболонськогорайонного суду м.
Києва від 15 серпня 2013 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що 25 жовтня 2005 року
року між нею та ОСОБА_2 був укладений
договір позики, за умовами якого вона
надала в борг останній грошові кошти в
сумі 10000 доларів США для оплати ремонту
квартири, а відповідач зобов'язувалась
повернути вказані кошти до 31 грудня 2005
року.

Посилаючись на те, що відповідач своїх
зобов'язань щодо повернення суми
позики в установлені договором строк
не виконала, позивач просила суд
стягнути на її користь суму боргу в
розмірі 79900 грн. та нейстойку в розмірі
33558 грн.

Рішенням Оболонського районного суду
м. Києва від 15 серпня 2013 року позов
ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 суму боргу за договором
позики у розмірі 113458 грн. та судовий
збір у розмірі 134 грн. 50 коп.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову. Скаржник
зазначає, що вищезазначений договір
позики впливає на його права та
інтереси при вирішенні спору про поділ
майна подружжя, який перебуває на
розгляді в суді та створює для нього
обов'язок по поверненню боргу подружжя.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в суді
апеляційної інстанції підтримала
апеляційну скаргу з наведених в ній
підстав.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_5
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги, вважав, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

ОСОБА_1 в суд апеляційної інстанції не
з'явилася, про час і місце розгляду
справи повідомлена належним чином. З
урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК
України її неявка не перешкоджає
розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення в цій частині,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що 25 жовтня 2005 року
року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений
договір позики, за умовами якого ОСОБА_1
надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в
сумі 10000 доларів США, а відповідачка
зобов'язувалась повернути вказані
кошти до 31 грудня 2005 року.Зі змісту
договору позики та відповідної
розписки вбачається, що вказані кошти
надані позивачем відповідачу для
оплати ремонту квартири АДРЕСА_1 (а. с. 4,
5).

Ухвалюючи рішення про задоволення
позову ОСОБА_1, суд першої інстанції
виходив із того, що на підставі ст. ст.
526, 1046, 1047 та 625 ЦК України відповідач має
повернути позивачу борг з урахуванням
суми неустойки, а також виходив із
визнання відповідачем позову та
наявності законних підстав для
ухвалення рішення про задоволення
позову.

Проте з такими висновками суду
погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 174 ЦПК України у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову. Якщо визнання відповідачем
позову суперечить закону або порушує
права, свободи чи інтереси інших осіб,
суд постановляє ухвалу про відмову у
прийнятті визнання відповідачем
позову і продовжує судовий розгляд.

За змістом наведеної норми у разі
визнання відповідачем позову суд
ухвалює рішення про задоволення позову
лише у випадках наявності для того
законних підстав.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної
скарги ОСОБА_3 указував на те, що
вищевказаний договір позики було
укладено в період шлюбу відповідачки з
ним, на укладення вказаного договору
він згоди не надавав, що суперечить
вимогам ст. 65 СК України. Крім того,
зазначав, що вищезазначений договір
позики впливає на його права та
інтереси при вирішенні спору про поділ
майна подружжя, який перебуває в суді
та створює для нього обов'язок по
поверненню боргу подружжя.

Відповідно до змісту ст. 65 СК України
при укладенні договору одним із
подружжя вважається, що він діє за
згодою другого з подружжя. Для
укладення одним із подружжя договорів
стосовно цінного майна згода другого з
подружжя має бути подана письмово.
Договір укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї, створює обов'язки для
другого з подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім'ї.

Згідно ч. 2 ст. 73 СК України стягнення
може бути накладено на майно, яке є
спільною сумісною власністю подружжя,
якщо судом установлено, що договір був
укладений одним із подружжя в
інтересах сім'ї і одержане за договором
використано на її потреби.

При задоволенні позову суд першої
інстанції не визначився з характером
спірних правовідносин, не надав
належної оцінки наявним у справі
обставинам. Суд не звернув уваги на те,
що відповідно до позовної заяви ОСОБА_1
указувала на те, що позичила кошти
ОСОБА_2 у розмірі 10000 доларів США для
оплати ремонту квартири АДРЕСА_1. Зі
змісту позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про поділ майна подружжя, яка
розглядається Оболонським районним
судом м. Києва, вбачається, предметом
даного спору є, зокрема, ця квартира, а
предметом зустрічного позову ОСОБА_2 до
ОСОБА_3 про поділ боргових зобов'язань,
набутих за період шлюбу, є кошти, які
стягнуті за договорм позики від 25
жовтня 2005 року за оскаржуваним
рішенням суду. Суд не дослідив та у
своєму рішенні не обгрунтував з яких
підстав не була дотримана вимога
передбачена ч. 3 ст. 65 СК України,
стосовно отримання письмової згоди
ОСОБА_3 на укладення договору позики,
оскільки із його тексту вбачається, що
кошти позичались на оплату ремонту
квартири, яка є спільним майном
подружжя.

Встановивши наявність спору з приводу
коштів отриманих одним із подружжя, суд
першої інстанції на вказане уваги не
звернув, усупереч вимогам ч. 4 ст. 10, 130
ЦПК України, до участі у справі
чоловіка відповідачки, чиїх прав та
інтересів стосується виниклий спір не
залучив, передбачених законом заходів
для правильного вирішення спору не
вжив.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що судом ухвалено рішення про
задоволення позову через неправильне
застосування норм матеріального та
процесуального права, що відповідно до
ст. 309 ЦПК України є підставою для
скасування рішення й ухвалення нового
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и
л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задовольнити.

Рішення Оболонського районного
суду м. Києва від 15 серпня 2013скасувати і
ухвалити нове рішення наступного
змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
ОСОБА_3 витрати по сплаті судового
збору за подання апеляцийної скарги у
розмірі 567 грн. 29 коп.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий

Судді: