Номер провадження 2/631/471/14
Номер справи 631/952/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2014 року смт. Нова Водолага

Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді Покальчука Ю.М.

при секретарі Євсюковій О.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної та матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що на протязі чотирьох років адвокат ОСОБА_2 звертався до Міністерства юстиції України, Головного управління юстиції у Харківській області, прокуратури Харківської області, в районний суд Нововодолазького району Харківської області, в органи внутрішніх справ Нововодолазького району Харківської області зі скаргами на дії позивача, як державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області, в яких звинувачував її в злочинній діяльності, шахрайстві, зловживанням службовим становищем з корисних мотивів, перевищенням влади чи службових повноважень.

Перша скарга на її ім'я надійшла від ОСОБА_2 по справі ОСОБА_3, про визнання заяви про відмову від спадщини недійсною та визнання права власності.

Після даної справи від ОСОБА_2 знову почали надходити скарги від гр. ОСОБА_4, стосовно договору дарування житлового будинку сестрі ОСОБА_5, який був посвідчений Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області 21.01.1995 року №-137, скарги від гр. ОСОБА_4 надходили на протязі трьох років.

Починаючи з 19 листопада 2010 року Нововодолазьким РВ ГУМВС України по відношенню до позивача виносились постанови про відмову в порушенні кримінальних справ та постанови про скасування постанов про відмову в порушенні кримінальних справ, протягом всього року, було винесено п'ять постанов.

Позивач стверджує, що після вищевказаних скарг ОСОБА_2, не знайшовши громадян від імені яких він міг би писати скарги, почав писати скарги від свого імені, звинувачуючи її в злочинній діяльності та корупційних діях.

ОСОБА_1 зауважує, що на протязі тривалого часу ОСОБА_2 шантажує її та звинувачує в тому, що до нього не звертаються громадяни за юридичною допомогою з питань спадкування, а звертаються до інших юристів та адвокатів.

З скаргою на позивача ОСОБА_2 звертався в Харківську газету. Після його скарг до позивача приїжджали з редакції газети та з'ясовували обставини по скарзі.

ОСОБА_1 вважає, що неправомірними діями відповідача принижена її честь та гідність, ділова репутація, так як вона працює на посаді державного нотаріуса в Нововодолазькому районі Харківської області на протязі тридцяти років. Також вона вважає що їй стороною відповідача заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки ОСОБА_2 принизив її перед іншими людьми та керівництвом, а також поширив відомості стосовно неї, що вона нібито скоїла злочин.

Позивач наголошувала в судовому засіданні на тому, що по вині ОСОБА_2 їй доводилось їздити м. Харків в Головне управління юстиції Харківської області, тратити кошти, свій особистий та робочий час, щоб довести свою правоту.

На думку позивача розповсюдження ОСОБА_2 вищевказаних неправдивих відомостей призвели до нервового стресу, душевних страждань і хвороб, що змусило її придбати вкрай необхідні ліки. Дані скарги вплинули на фізичний стан позивача її самопочуття, та негативно вплинули на її працездатність. У зв'язку в з вищевикладеним позивач вимушена звернутися з вищевказаним позовом до суду.

Позивач в судовому засідання уточнила свої позовні вимоги відповідно до яких просить суд визнати інформацію викладену відповідачем у скарзі від 07 травня 2014 року до міністерства юстиції недостовірною, зобов'язати відповідача спростувати зазначену інформацію, а також стягнути з ОСОБА_2 маральну шкоду в сумі однієї тисячі гривень та стягнути з нього витрати по сплаті судового збору.

Відповідач з позовними вимогами ОСОБА_1 не погоджується, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та просить суд відмовити в задоволенні позовної заяви з наступних підстав. Відповідач вважає, що викладені в позовній заяві твердження не містять ніяких підтверджень, позивачкою не надано відповідних доказів про те, що відповідач на протязі чотирьох років звертався з скаргами в Головне управління юстиції в Харківській області, Нововодолазького районного суду Харківської області, органи внутрішніх справ. Відсутні докази про його нібито звинувачення позивача в злочинній діяльності та цілому ряду дій, які носять кримінально-правовий характер. Посилання позивача на той факт, що відповідач нібито звертався в Харківську газету не містять під собою ніяких підтверджень. ОСОБА_1 зазначає про те, що звернення відповідача є неправомірними, але в чому це проявляється і якими обставинами це підтверджується не вказує і письмових доказів не надає. Тому відповідач ОСОБА_2 вважає, що вищевказаний позов не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не доведено ті обставини на які вона посилається у своїй позовній заяві. Крім того відповідач в судовому засіданні вказав на те, що він не звертався до міністерства юстиції за скаргами на дії ОСОБА_1 і відповідну скаргу він не підписував. Крім того ОСОБА_2 в судовому засіданні зауважив на те, що він як захисник виконує свою роботу якісно керуючись принципом законності та справедливості і діє виключно в межах своїх повноважень.

Суд, вислухавши позивача та відповідача по справі, перевіривши матеріали справи, надані докази, вважає, що позов є необґрунтованим, та не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши позивача по справі суд прийшов до висновку, що вищевказана позовна заява та доводи позивача є такими, що не підтверджені обґрунтованими доказами та фактами, а містять тільки припущення та недоведені твердження, оскільки згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень.

Посилання позивача на неодноразові скарги на її дії як державного нотаріуса з боку відповідача по справі не містять належних доказів, так як в матеріалах справи наявна лише одна копія скарга підписана громадянином ОСОБА_2 Крім того твердження позивача про надіслані нібито неодноразові скарги фізичних осіб, з ініціативи ОСОБА_2 також не обґрунтовані, оскільки такі заяви взагалі відсутні в матеріалах справи.

Позивач в своєму позові, звертаючи увагу на те, що своїми діями відповідач принизив її честь, гідність та ділову репутацію, не підтверджує вищевикладене обґрунтованими доказами, а все викладене ґрунтується тільки на припущеннях. Суд вважає, що за даними позовними вимогами немає фактів, які б доводили, що зазначені вище відомості наведені відповідачем мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного суду України №-1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Наявність самого звернення позивача до лікаря за медичною допомогою не дає право суду прийняти рішення на її користь без доведення в судовому засіданні причинного зв'язку між діями відповідача та тими негативними наслідками які виникли за станом здоров'я у позивача. З боку позивача в суді не наведено жодної підстави для дослідження відповідного причинного зв'язку.

Згідно ч.4 ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Суд при розгляді даної цивільної справи, в своїй діяльності керується в томі числі і ст.40 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії і посилається на те, що відповідно до даної конституційної норми права усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно роз'яснень, які містяться у п.19 постанови Пленуму Верховного суду України №-1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» встановлено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно ч.2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оцінюючим судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Викладена відповідачем в скарзі від 07.05.2014 року інформація не має фактів, які б доводили, що зазначені відомості мотивовані. Таким чином не є предметом судового захисту судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучі вираженням суб'єктивної думки, поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідальності дійсності.

Публічні особи, якою є позивач по справі, неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб мажуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян.

Посилання позивача на те, що діями відповідача їй завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив її перед іншими людьми та керівництвом також не містить доказів.

Вимога про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. не може підлягати задоволенню оскільки позивач не довела в судовому порядку її спричинення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.8,9,21,24,40,55,64,68 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст.ст. 3-14,15,57-62,208-209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, а також відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Сторони які беруть участь у справі зможуть ознайомитися з повним текстом рішення 17 жовтня 2014 року.

Копію рішення надати усім учасникам цивільного процесу для відома.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області, через суд першої інстанції, який ухвалив судове рішення, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Покальчук Ю.М.