Ухвала

іменем україни

19 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П., Дербенцевої Т.П.,
Карпенко С.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства
акціонерно-комерційного банку «Львів»
до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ізолфа Сервіс»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторія» про
стягнення кредитної заборгованості та
звернення стягнення на предмет
іпотеки, за зустрічним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Факторія» до
Публічного акціонерного товариства
акціонерно-комерційного банку «Львів»,
треті особи: ОСОБА_1, Товариство з
обмеженою відповідальністю «Ізолфа
Сервіс», приватний нотаріус Луцького
міського нотаріального округу ОСОБА_2,
про визнання недійсним договору,
розірвання договору іпотеки, за
касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Факторія»
на рішення апеляційного суду
Волинської області від 04 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року Публічне
акціонерне товариство
акціонерно-комерційний банк «Львів»
(далі - ПАТ АКБ «Львів») звернулося до
суду з доповненим згодом позовом до
ОСОБА_1, Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ізолфа Сервіс» (далі
- ТОВ «Ізолфа Сервіс»), Товариства з
обмеженою відповідальністю «Факторія»
(далі - ТОВ «Факторія») про стягнення
кредитної заборгованості та звернення
стягнення на предмет іпотеки,
посилаючись на неналежне виконання
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Ізолфа Україна»
(далі - ТОВ «Ізолфа Україна») умов
кредитних договорів від 13 вересня 2010
року №№ 41, 42, унаслідок чого утворилася
кредитна заборгованість у розмірі 2 054
035,90 євро, що еквівалентно 22 024 623 грн 82
коп., яка підлягає стягненню в
солідарному порядку з поручителів
ОСОБА_1 та ТОВ «Ізолфа Сервіс», а також в
рахунок погашення якої має бути
звернуто стягнення на предмет іпотеки -
нежиле приміщення загальною площею 1
374,7 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_2 й
належить ТОВ «Факторія».

Заперечуючи проти позову, ТОВ
«Факторія» звернулося до суду із
зустрічним позовом до ПАТ АКБ «Львів»
про визнання недійсним договору,
розірвання договору іпотеки.

Позовні вимоги мотивували тим, що
договір від 12 квітня 2012 року № 2 про
внесення змін до договору іпотеки від 16
вересня 2010 року підписаний
неуповноваженою особою, а тому на
підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України є
недійсним.

Крім того, з підстав, передбачених ст.
ст. 651, 652 ЦК України, товариство просило
розірвати договір іпотеки, укладений 16
вересня 2010 року із банком, оскільки
товариство не було повідомлене про
збільшення розміру основного
зобов'язання.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 24 лютого 2014
року первісний позов задоволено
частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ТОВ
«Ізолфа Сервіс» на користь ПАТ АКБ
«Львів» кредитну заборгованість у
розмірі 2 054 035,90 євро, що еквівалентно 22
024 623 грн 82 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Зустрічний позов ТОВ «Факторія»
задоволено частково.

Визнано недійсним договір від 12 квітня
2012 року № 2 про внесення змін до
договору іпотеки від 16 вересня 2010 року,
що укладений між ПАТ АКБ «Львів» та
ТОВ «Факторія».

Розірвано договір іпотеки від 16
вересня 2010 року, укладений між ПАТ АКБ
«Львів» та ТОВ «Факторія».

У іншій частині вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області від 04 червня 2014 року
зазначене рішення міськрайонного суду
в частині відмови в задоволенні вимог
банку про звернення стягнення на
предмет іпотеки та в частині
задоволення зустрічних вимог про
розірвання договору іпотеки скасовано
й в цій частині ухвалено нове рішення.

У рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 13 вересня
2010 року № 41 в сумі 606 130,90 євро, що
еквівалентно 6 499 304 грн 64
коп., заборгованості за кредитним
договором від 13 вересня 2010 року № 42 в
розмірі 1 447 905 євро, що еквівалентно
15 525 319 грн 18 коп., звернути
стягнення на предмет іпотеки -
нежитлове приміщення загальною площею
1 374,7 кв. м, у тому числі підвал
площею 123,2 кв. м, перший поверх площею
873,9 кв. м, другий поверх площею 377,6 кв. м,
що розташоване по АДРЕСА_2 і належить на
праві власності іпотекодавцю -
ТОВ «Факторія».

Реалізувати предмет іпотеки шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною на рівні звичайних
цін на такий вид майна, на підставі
оцінки, проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під проведення
виконавчих дій.

У задоволенні зустрічних вимог ТОВ
«Факторія» про розірвання договору
іпотеки від 16 вересня 2010 року
відмовлено.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Факторія»
просить рішення апеляційного суду
скасувати і передати справу в частині
вирішення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки на новий
апеляційний розгляд, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
таких підстав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Так, правові наслідки порушення
зобов'язання, забезпеченого іпотекою,
передбачені Законом України «Про
іпотеку».

Іпотека має похідний характер від
основного зобов'язання і є дійсною до
припинення основного зобов'язання або
до закінчення строку дії іпотечного
договору (ст. 3 Закону України «Про
іпотеку»).

Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
іпотеку» за рахунок предмета іпотеки
іпотекодержатель має право
задовольнити свою вимогу за основним
зобов'язанням у повному обсязі або в
частині, встановленій іпотечним
договором, що визначена на час
виконання цієї вимоги, включаючи
сплату процентів, неустойки, основної
суми боргу та будь-якого збільшення
цієї суми, яке було прямо передбачено
умовами договору, що обумовлює основне
зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Аналогічні вимоги містять договори
кредиту та іпотеки, укладені між
сторонами.

Отже, підставою для звернення
стягнення на предмет іпотеки є
порушення зобов'язань з боку боржника.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Право іпотекодержателя на
звернення стягнення на предмет іпотеки
також виникає з підстав, встановлених
ст. 12 цього Закону.

Судом встановлено, що 13 вересня 2010 року
між ПАТ АКБ «Львів» та ТОВ «Ізолфа
Україна» було укладено генеральний
кредитний договір № 41, згідно з якоим
банк відкрив позичальнику відкличну
невідновлювальну кредитну лінію з
лімітом у сумі 450 000 євро терміном до 12
вересня 2011 року.

24 червня 2011 року та 12 квітня 2012 року
сторонами були укладені додаткові
угоди №№ 1, 2 до вказаного договору, за
якими такий договір перейменовано на
договір кредитної лінії № 41, узгоджено
ліміт заборгованості за кредитною
лінією в сумі 510 000 євро, процентну
ставку 11,5 % річних, строк дії кредитної
лінії визначено до 11 вересня 2015 року, а
також погоджено графік пониження
ліміту кредитної лінії.

13 вересня 2010 року між ПАТ АКБ «Львів» та
ТОВ «Ізолфа Україна» укладено
генеральний кредитний договір № 42, за
умовами якого банк відкрив
позичальнику інвестиційний кредит по
програмі енергозбереження - відкличну
невідновлювальну кредитну лінію з
лімітом 950 000 євро, з терміном погашення
до 11 вересня 2015 року.

У подальшому до вказаного договору
були укладені додаткові угоди, згідно з
якими генеральний договір № 42
перейменовано на кредитний договір №
42, узгоджено розмір і валюту кредиту в
сумі 950 000 євро, процентну ставку 11, 5%
річних, строк дії кредитної лінії до 11
вересня 2015 року, погоджено графік
повернення кредиту та досягнуто згоди
щодо збільшення кредитної лінії до 1 270
000 євро.

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язань за вказаними
кредитними договорами 13 вересня 2010
року між банком та ОСОБА_1, а 24 червня 2011
року між банком та ТОВ «Ізолфа Сервіс»
були укладені окремі договори поруки,
згідно з якими поручителі
зобов'язалися відповідати за усіма
зобов'язаннями позичальника. При
укладенні додаткових угод до договорів
поруки поручителі погодили збільшення
обсягу відповідальності боржника.

Також у забезпечення виконання
кредитних договорів №№ 41, 42 між ПАТ АКБ
«Львів» та ТОВ «Факторія» 16 вересня 2010
року укладено договір іпотеки, зі
змінами і доповненнями, внесеними
згідно з додатковими угодами від 24
червня 2011 року та від 12 квітня 2012 року,
за яким товариство передало в іпотеку
банку належне йому на праві власності
нежиле приміщення загальною площею 1
374,7 кв. м, що розташоване по АДРЕСА_2.

Умови та графік погашення кредиту
передбачені п. п. 4.1, 4.2 цього договору.

Того ж дня, у забезпечення вказаного
договору між банком та ОСОБА_3
укладено договір іпотеки, згідно з яким
відповідач передала в іпотеку банку
належну їй на праві власності квартиру
АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання ТОВ «Ізолфа
Україна» взятих на себе зобов'язань за
договором кредиту щодо повного й
своєчасного його погашення, станом на 14
листопада 2013 року виникла
заборгованість за договором № 41 у
розмірі 606 130,90 євро, що в гривневому
еквіваленті становить 6 499 304 грн 64 коп.,
за договором № 42 - 1 447 905 євро, що в
гривневому еквіваленті становить 15 525
319 грн 18 коп.

Отже, вирішуючи спір, суд апеляційної
інстанції дійшов правильного по суті
висновку про задоволення вимог ПАТ АКБ
«Львів» про звернення стягнення на
предмет іпотеки, оскільки через
порушення боржником основного
зобов'язання, банк в силу ст. ст. 33, 39
Закону України «Про іпотеку» має право
задовольнити свої вимоги щодо
стягнення кредитної заборгованості
шляхом звернення стягнення на іпотечне
майно.

Зазначені висновки апеляційного суду
відповідають обставинам справи й
узгоджуються з нормами матеріального
права.

При цьому апеляційним судом дотримані
вимоги цивільного процесуального
закону, всебічно, повно й об'єктивно
з'ясовані обставини справи та надана їм
належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або (та)
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги також не
дають підстав для висновку, що
апеляційним судом при розгляді справи
допущені порушення норм матеріального
чи процесуального права, які
передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як
підстави для скасування рішення.

Таким чином, підстав для скасування
оскаржуваного судового рішення в
частині вирішення вимог про звернення
стягнення на предмет іпотеки немає,
оскільки висновки апеляційного суду
про обгрунтованість таких вимог
зроблені правильно.

У решті рішення суду апеляційної
інстанції не оскаржується.

Керуючись ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Факторія»
відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської
області від 04 червня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.П. Гончар

Т.П. Дербенцева

С.О. Карпенко

В.О. Савченко