Провадження №2/761/1572/2014
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

18 лютого 2014 року Шевченківський
районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової
І.В.,

при секретарі - Вітріщаку
Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мікол» про
стягнення нарахованої, але
невиплаченої заробітної плати і
середнього заробітку за час затримки
розрахунку, -

В С Т А Н О В
И В:

У грудні 2013 року ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до суду з позовом до
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мікол» (надалі -
відповідач), у якому просив стягнути з
відповідача на його користь
нараховану, але не виплачену заробітну
плату за період з 01 серпня 2013 року по 11
листопада 2013 року в сумі 19 974,13 грн. і
середній заробіток за період затримки
розрахунку за період з 12 листопада 2013
року по 06 грудня 2013 року в сумі 6 984 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що з
01 квітня 2011 року його було прийнято на
посаду монтажника будівельного 5
розряду ТОВ «Мікол». 11 листопада 2013
року позивач звільнився з займаної
посади за власним бажанням, на підставі
п. 1 ст. 36 КЗпП України. На день
звільнення з роботи відповідач
нарахував позивачеві заробітну плату
за період з 01 липня 2013 року по 11
листопада 2013 року в сумі 19 974,13 грн., але
фактично грошові кошти виплачені не
були. На підставі викладеного позивач
звернувся з позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав у повному обсязі та просив
його задовольнити, посилаючись на
доводи, викладені у позовній заяві.
Проти заочного розгляду справи не
заперечував.

В судове засідання відповідач не
з'явився, про час та місце слухання
справи повідомлений судом належним
чином (а.с. 49).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 169, 224 ЦПК
України, вважає за можливе розглянути
справу за відсутності відповідача на
підставі наявних в справі доказів,
ухваливши заочне рішення, отримавши на
це згоду позивача.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши надані докази, дійшов
висновку, що позовні вимоги є такими, що
підлягають частковому задоволенню,
виходячи з наступного.

Як вбачається з наказу (розпорядження)
№Мі/К-00235 від 01 квітня 2011 року про
прийняття на роботу, 01 квітня 2011 року
ОСОБА_1 був прийнятий на посаду
монтажника будівельного 5 розряду
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мікол».

11 листопада 2013 року відповідно Наказу
(розпорядження) № Мі/К- 000556 ОСОБА_1 був
звільнений з займаної посади за
власним бажанням, на підставі п. 1 ст. 36
КЗпП України, за угодою сторін.

Згідно Довідки №743 від 19 листопада 2013
року, дохід ОСОБА_1 з 01 липня 2013 року по 11
листопада 2013 року складає 19 974,13 грн., а
саме: липень 2013 року - 7 560,41 грн., серпень
2013 року - 2 866,82 грн., вересень 2013 року - 1
514,51 грн., жовтень 2013 року - 1 260 грн.,
листопад 2013 року - 6 772,39 грн.

Як зазначив позивач у судовому
засіданні, зазначені грошові кошти
відповідачем не були виплачені.

Факт цього підтверджується, зокрема,
тим, що відповідач не використав свого
права на подачу письмових заперечень
проти позову та не з`явився у судове
засідання для спростування викладених
у позові обставин.

Статтею 47 ч.1 КЗпП України передбачено,
що власник або уповноважений ним орган
зобов`язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в ст.116
цього Кодексу.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації провадиться в
день звільнення.

Таким чином, у відповідності до Довідки
№743 від 19 листопада 2013 року, відповідач
зобов'язаний виплатити ОСОБА_1 фактично
нараховану заробітну плату за період з
1 липня 2013 року 11 листопада 2013 року в
сумі 19 974,13 грн.

В разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного розрахунку
(ч.1 ст.117 КЗпП України).

Середній заробіток розраховується
відповідно до Постанови кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року
«Про затвердження Порядку обчислення
середньої заробітної плати».

Відповідно до п.2 зазначеної Постанови
середня заробітна плата обчислюється
виходячи з виплат за останні 2
календарні місяці роботи, що передують
події, з якою пов`язана виплата. Час
протягом якого працівники згідно із
чинним законодавством або з інших
поважних причин не працювали і за ними
зберігався заробіток або зберігався
частково, виключається з
розрахункового періоду (тобто 4 дні, які
позивач перебував на лікарняному
повинні бути виключені з періоду за
який розраховується середній
заробіток).

Таким чином, фактична заробітна плата
за останні два місяці роботи становить:
1 512,60 (жовтень 2013 року) + 8 265,06 грн.
(листопад 2013 року) = 9 777,66 грн.

Кількість фактично відпрацьованих
робочих днів за два останні місяці
роботи дорівнює 42 дні: 31 день за жовтень
2013 року + 11 день за листопад 2013 року.

Отже, розмір середньоденної заробітної
плати буде становити: 9 777,66 грн. / 42 дні =
232,80 грн.

З 11 листопада 2013 року, що є днем
звільнення з посади, по 10 грудня 2013
року, тобто по день звернення позивача
з позовом до суду, кількість днів
затримки становить 30 днів, а тому сума
середнього заробітку дорівнює: 232,80 грн.
* 30 днів = 6 984 грн.

Таким чином, прохання позивача про
стягнення середнього заробітку за
період затримки з 12 листопада 2013 по 6
грудня 2013 року не підлягає задоволенню,
адже днем звільнення ОСОБА_1, тобто
днем, з якого починає обчислюватись час
затримки, є 11 листопада 2013 року, а днем,
по який має обчислюватись час затримки,
є день звернення позивача до суду,
тобто 10 грудня 2013 року.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона
зобов'язана довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене, суд приходить до
висновку, що позов підлягає частковому
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 159, 208, 209, 212,
213-215, 222, 223, 224-228 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мікол» про
стягнення нарахованої, але
невиплаченої заробітної плати і
середнього заробітку за час затримки
розрахунку - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мікол» на користь
ОСОБА_1 суму нарахованої, але
невиплаченої заробітної плати з 1 липня
2013 року по 11 листопада 2013 року в розмірі
19 974,13 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою
відповідальністю «Мікол» на користь
ОСОБА_1 середній заробіток за період
затримки розрахунку за період з 11
листопада 2013 року по 10 грудня 2013 року в
розмірі 6 984 грн.

В задоволенні інших позовних вимог -
відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в
частині стягнення заробітної плати,
але не більше, чим за один місяць.

Рішення може бути оскаржене позивачем
в апеляційному порядку до Апеляційного
суду м. Києва через Шевченківський
районний суд м. Києва шляхом подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача. Заяву про перегляд
заочного рішення може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
його копії.

У разі залишення заяви про перегляд
заочного рішення без задоволення
заочне рішення може бути оскаржене
відповідачем в апеляційному порядку. У
цьому разі строк на апеляційне
оскарження рішення починає
відраховуватися з дати постановлення
ухвали про залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення.

Суддя: