Справа № 459/138/14
Головуючий у 1 інстанції: Кріль М.Д.
Провадження № 22-ц/783/6072/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого
- судді Мельничук О.Я.,

суддів
Курій Н.М. і Крайник Н.П.,

при
секретарі Данилик І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 21 липня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до
Державного підприємства /ДП/
"Львіввугілля" про стягнення моральної
шкоди заподіяної внаслідок
професійного захворювання,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Червоноградського міського
суду Львівської області від 21 липня 2014
року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства /ДП/
"Львіввугілля" на користь ОСОБА_3 - 10000
грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржив позивач - ОСОБА_3.
Вважає, що суд правильно прийшов до
висновку про обов"язковість
відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання, проте він не згідний з
розміром моральної шкоди. В частині
відмови в задоволенні позовних вимог
вважає рішення суду незаконним та
необгрунтованим. Вважає, що розмір
моральної шкоди визначений судом без
урахування роз"яснень п.9 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від
31.03.1995 року із наступними змінами та
доповненнями "Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди", відповідно до
якого, розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визначає в межах
заявлених вимог залежно від характеру
та обсягу заподіяних позивачеві
моральних і фізичних страждань, з
урахуванням в кожному конкретному
випадку ступеня вини відповідача та
інших обставин. Апелянт просить
змінити рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від 21
липня 2014 року в частині стягнення з ДП
"Львіввугілля" на його користь 10000 грн.
та стягнути 30000 грн. на відшкодування
моральної шкоди, спричиненої
ушкодженням здоров"я при виконанні
трудових обов"язків, внаслідок
професійного захворювання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга до задоволення не підлягає із
наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України
передбачено, що відшкодування
власником або уповноваженим органом
моральної шкоди працівникові
проводиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя.

Судом встановлено, що згідно трудової
книжки на ім"я ОСОБА_3 від 09.07.1966 року,
акту розслідування хронічного
професійного захворювання від 28.12.1994
року, вбачається, що стаж роботи
позивача в умовах впливу шкідливих
факторів становить 22 роки 04 місяці 9
днів.

Відповідно до довідки Серії 2-18АД від
22.02.1996 року, виданої Сокальською
районною МСЕК, ОСОБА_3 вперше
встановлено 55% втрати працездатності
та 3 групу інвалідності. 19.02.2002 року
Сокальською районною МСЕК позивачу
безтерміново встановлено 55% втрати
працездатності та 3 групу інвалідності,
що підтверджується довідками Серії ЛВА
№017027 від 19.02.2002 року та Серії ЛВА-1 №065605
від 19.02.2002 року.

У зв'язку із наявністю вказаного вище
захворювання позивач по справі-Тукусер
І.М. неодноразово перебував на
стаціонарному та амбулаторному
лікуванні, що вбачається з наданих
позивачем виписок історій хвороби.

Отже, долученими доказами позивач
довів факт заподіяння йому моральної
шкоди.

Задовольняючи позов частково,
районний суд при встановленні розміру
відшкодування моральної шкоди
врахував стан здоров"я потерпілого,
тяжкість вимушених змін у його
життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану.
Судом встановлено, що втративши
працездатність на виробництві, ОСОБА_3
не взмозі в повній мірі виконувати ту
чи іншу роботу, постійно повинен
проходити курс лікування у зв"язку з
втратою працездатності, обмежений в
життєдіяльності, в зв"язку з чим йому
завдано моральну шкоду, в зв"язку з чим
суд першої інстанції прийшов до
правильного висновку про стягнення з
ДП "Львіввугілля" в користь ОСОБА_3 10000
грн. моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком районного суду, та вважає, що
сума моральної шкоди в розмірі 10000 грн.
в повній мірі відповідає обставинам
справи та вимогам ч.3 ст.23 Цивільного
кодексу України, п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№ 4 «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди», п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 6 від 27.03.1997
року «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди» та роз'ясненню, що
міститься в рішенні Конституційного
суду України від 27 січня 2004 року №
1-рп/2004 у справі № 1-9/2004.

Розглядаючи спір,
колегія суддів вважає, що районний суд
повно та всебічно дослідив та оцінив
обставини у справі, подані сторонами
докази та правильно визначив характер
спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
а тому підстав для її задоволення
немає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3- відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 21 липня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_3 до ДП
"Львіввугілля" про стягнення моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров"я при виконанні трудових
обов"язків - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.М. Курій

Н.П. Крайник