У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

суддів: Лесько А.О., Луспеника Д.Д., Хопти
С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, Харківської міської
ради, реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Харківській
області, третя особа - Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Харківській області про
встановлення факту, що має юридичне
значення, визнання майна спільною
сумісною власністю та зустрічним
позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_1,
Харківської міської ради,
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у Харківській
області, треті особи: Восьма Харківська
державна нотаріально контора,
Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Харківській області про визнання права
власності в порядку спадкування за
законом, виселення без надання іншого
жилого приміщення та зобов'язання не
чинити перешкоди, за касаційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного
суду Харківської області від 23 вересня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з вказаним позовом, посилаючись на
те, що з кінця лютого 1997 року вона
почала спільного проживати однією
сім'єю з померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4, з
яким 24 червня 2000 року офіційно уклала
шлюб, та який 18 листопада 2003 року було
розірвано. За час спільного проживання
з ОСОБА_4 за договором міни від 18
листопада 1998 року ними було придбано
житловий будинок по АДРЕСА_1, за який
нею було сплачено кошти у розмірі 9 460
грн., що підтверджується розпискою
продавця, у зв'язку з чим вважала, що це
нерухоме майно є придбаним нею та
ОСОБА_4 внаслідок спільної праці,
ведення спільного господарства, побуту
та бюджету.

У зв'язку з цим позивачка просила суд
встановити юридичний факт, яким
визнати, що з кінця лютого 1997 року по 24
червня 2000 року вона з ОСОБА_4
проживали спільно, як чоловік та жінка
без реєстрації шлюбу; визнати їх
спільною сумісною власністю житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1, який був придбаний 18
листопада 1998 року на підставі договору
міни; визнати за нею право власності на
1/2 частину вищезазначеного житлового
будинку з надвірними будівлями.

У листопаді 2012 року ОСОБА_3, ОСОБА_2
звернулися до суду із зустрічним
позовом, в якому просили визнати їх
спадкоємцями ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати права власності
на житловий будинок АДРЕСА_1 в
порядку спадкування після смерті їх
батька ОСОБА_4 в рівних частках;
виселити ОСОБА_1 з житлового будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення; зобов'язати ОСОБА_1 не
чинити їм перешкод у користуванні
спадщиною, після смерті їх батька. При
цьому вони заперечили факт проживання
позивачки разом з батьком однією сім'єю
до укладення шлюбу. Право власності на
спірний житловий будинок їх батько
набув у 1998 році на підставі договору
міни за свої кошти.

Рішенням Київського районного суду м.
Харкова від 10 липня 2012 року позов
ОСОБА_1 задоволено, зустрічний позов
ОСОБА_2, ОСОБА_3 задоволено
частково. Встановлено юридичний факт,
яким визнано, що з кінця лютого 1997 року
по 24 червня 2000 року ОСОБА_1 та
ОСОБА_4 проживали спільно, як чоловік та
жінка без реєстрації шлюбу з веденням
спільного господарства, побуту та
бюджету. Визнано спільною сумісною
власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 житловий
будинок з надвірними будівлями по
АДРЕСА_1, який був придбаний 18
листопада 1998 року на підставі договору
міни; визнано за ОСОБА_1 право власності
на Ѕ частину житлового будинку літ. А-1,
1961 року забудови, з надвірними
будівлями, житловою площею 58,1 кв.м по
АДРЕСА_1 без урахування самочинного
будівництва та перебудови. Визнано за
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за
кожною по 1/4 частині житлового будинку
літ. А-1, 1961 року забудови, житловою
площею 58,1 кв.м з надвірними будівлями
по АДРЕСА_1 без урахування самочинного
будівництва та перебудови. В іншій
частині вимог зустрічного позову
відмовлено та вирішено питання про
стягнення судових витрат.

Рішенням апеляційного суду
Харківської області від 23 вересня
2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
рішення. У задоволенні первісного
позову відмовлено, зустрічний позов
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2
та ОСОБА_5 право власності за кожним на
1/2 частину житлового будинку з
надвірними будівлями, який
розташований по АДРЕСА_1 в порядку
спадкування за законом після смерті
батька ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.
Виселено ОСОБА_1 з житлового будинку
АДРЕСА_1 без надання іншого жилого
приміщення. Зобов'язано ОСОБА_1 не
чинити перешкоди ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у
користуванні спадщиною, після смерті
свого батька ОСОБА_4, померлого
ІНФОРМАЦІЯ_1. В іншій частині у
задоволенні зустрічного позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення апеляційного суду
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
судове рішення ухвалене з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи скарги про порушення норм
матеріального і процесуального права
безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційних скарг і
залишення оскаржуваного судового
рішення без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської
області від 23 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
А.О. Лесько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта