У Х В А Л А

Іменем України

29 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Джуги С.Д., Кеміня М.П.,

при секретарі : Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на
ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду від 05 грудня 2013 року в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
ОСОБА_4, 3-ї особи ОСОБА_5 про виділення в
натурі земельної ділянки,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_1 подала апеляційну
скаргу на ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду від 05 грудня 2013
року, якою провадження в даній справі
зупинено до набрання законної сили
судовим рішенням по цивільній справі
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6,
виконавчого комітету Ужгородської
міської ради, 3-ї особи ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_4 про усунення перешкод шляхом
скасування розпорядження глави управи
від 01.06.1993 року №234.

У скарзі просить скасувати зазначену
ухвалу, як незаконну.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримала.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх
представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу
не визнали.

Третя особа ОСОБА_5 просила апеляційну
скаргу задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання
не з»явилася, подала суду заяву в якій
просила розглянути дану справу в її
відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Зупиняючи провадження в даній справі,
суддя суду першої інстанції виходив із
того, що наявні підстави, передбачені
п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України, для зупинення
провадження у справі до вирішення
іншої цивільної справи та набрання
законної сили судовим рішенням, так як
від вирішення іншої справи залежить
розгляд даної справи, оскільки
предметом спору і в одній, і в другій
справі є одна і та ж земельна ділянка.

Однак, з таким висновком суду першої
інстанції погодитись не можна з таких
підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України
суд зобов'язаний зупинити провадження
у справі у разі неможливості розгляду
цієї справи до вирішення іншої справи,
що розглядається в порядку
конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства.

Відповідно до п.33 Постанови Пленуму
Верховного Суду України №2 від 12.06.2009
року «Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» визначаючи наявність
передбачених статтею 201 ЦПК України
підстав, за яких провадження у справі
підлягає обов'язковому зупиненню, суд
повинен, зокрема, врахувати, що така
підстава зупинення провадження у
справі, як зазначено у пункті 4 частини
першої цієї статті - неможливість
розгляду цивільної справи до вирішення
іншої справи, що розглядається в
порядку конституційного, цивільного,
господарського, кримінального чи
адміністративного судочинства,
застосовується у тому разі, коли в цій
іншій справі можуть бути вирішені
питання, що стосуються підстав,
заявлених у справі вимог, чи умов, від
яких залежить можливість її розгляду.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що
підставою зупинення провадження в
даній справі стало клопотання
відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, до якого
додано ухвалу Ужгородського
міськрайонного суду про відкриття
провадження у справі та призначення
справи до розгляду в судовому
засіданні від 20 вересня 2012 року,
позовну заяву про скасування
розпорядження глави міської управи,
ухвали Ужгородського міськрайонного
суду від 26.11.2013 року про закриття
проваджень у справі в частині усунення
перешкод, та в частині скасування
розпорядження глави міської управи від
01.06.1993 року №234, а також апеляційну
скаргу на зазначені ухвали суду.

Враховуючи, що в іншій цивільній справі
не вирішуються питання, що стосуються
підстав, заявлених у даній справі
вимог, та умов, від яких залежить
можливість її розгляду, оскільки
предметом розгляду даної справи є
поділ земельної ділянки домоволодіння
АДРЕСА_1, згідно висновку №23 судової
будівельно-технічної експертизи по
даній справі, загальною площею 0,1294 га.,
яка є неприватизованою, тоді як в іншій
цивільній справі оспорюється п.3.10
розпорядження глави міської управи від
01 червня 1993 року №234 щодо земельної
ділянки площею 0,05 га. за адресою :
АДРЕСА_1, власником якої, згідно
державного акту на право приватної
власності на землю від 14.06.1997 року, а
згодом зі зміною цільового призначення
- згідно державних актів на право
власності на земельну ділянку від
13.04.2009 року та від 13.04.2009 року - є ОСОБА_6,
право власності якого не оспорюється,
тому суд першої інстанції помилково
дійшов висновку про неможливість її
розгляду до вирішення іншої справи, у
зв'язку з чим безпідставно зупинив
провадження в даній справі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
ухвала суду першої інстанції у
відповідності до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України
підлягає скасуванню з направленням
справи для продовження її розгляду до
суду першої інстанції, а апеляційна
скарга позивача задоволенню.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного
суду від 05 грудня 2013 року - скасувати, а
справу направити до суду першої
інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, після чого протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :