Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2014 року

м. Южне

Южний міський суд Одеської області в
складі :

головуючого судді : Котова В.Г.

при секретарі :
Слісаренко Г.В.

Розглянувши в відкритому
судовому засіданні м. Южне цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, про
визнання права приватної власності на
майно, усунення перешкод у
користуванні сумісним майном подружжя
та вселення, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Южного міського
суду Одеської області з позовом
вимогами до ОСОБА_2, треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права
приватної власності на майно, усунення
перешкод у користуванні сумісним
майном подружжя та вселення, при цьому
пояснивши, що сторони знаходились у
зареєстрованому шлюбі з 1987 року, який
був розірваний 08.05.2013 року.

Під час перебування у шлюбі у сторін
народилися діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають
окремо.

В період сумісного проживання у шлюбі
на підставі рішення виконкому
Южненської міської ради Одеської
області №592 від 18.04.2002 року сторони
отримали разом з дітьми для проживання
житлове приміщення у малосімейному
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, однак
позивач стверджує, що в зв'язку з
постійними погрозами на її адресу з
боку відповідача, вона була вимушена з
квітня 2013 року тимчасово проживати за
іншою адресою.

Крім того, в період сумісного
проживання у шлюбі, сторонами було
придбане наступне майно:

- автомобіль "ЗАЗ-1105" 1995 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3,
який придбаний 14.01.2009 року за 16000,00 грн.
та який оформлений на позивача.
Вказаний автомобіль та технічний
паспорт на нього находиться у
відповідача, яким він одноособово
користується та відмовляється
повертати його позивачу;

- гараж на автостоянці ТОВ «Істок» в м.
Южне Одеської області №92 ряд VII,
вартістю 32000,00 грн., який відповідач
26.06.2013 року без згоди позивача продав за
32000,00 грн. ОСОБА_5 та коштами від продажу
гаражу розпорядився на власний розсуд;

- дачну ділянку з дачним будинком та
сараєм АДРЕСА_2, яка була оформлена на
ім'я відповідача та не приватизована.

Крім того, позивач стверджує, що
сторони в березні 2013 року домовились
про те, що позивач не буде претендувати
на житлове приміщення за адресою:
АДРЕСА_1 та гараж за умови, що
відповідач переоформить на позивача
дачну земельну ділянку з будинком та не
буде претендувати і поверне позивачу
автомобіль. Але всупереч домовленостям
відповідач змінив замки в квартирі за
адресою: АДРЕСА_1 та на дачній ділянці
АДРЕСА_2, автомобіль не повернув та не
допускає позивача до спірної квартири
та дачної ділянки.

В зв'язку з тим, що відповідач в
добровільному порядку не бажає
розділити сумісне майно та визнати
сумісне право на користування спірною
дачною ділянкою та перешкоджає
позивачу у користуванні спільним
майном, позивач просить суд визнати за
нею право власності на автомобіль
"ЗАЗ-1105" 1995 року випуску, державний
номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, вартістю
16000,00 грн.; зобов'язати відповідача
повернути позивачу вказаний
автомобіль та технічний паспорт на
даний автомобіль; усунути позивачу
перешкоди у проживанні у квартирі за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання
відповідача не чинити перешкод
позивачу в користуванні вказаною
квартирою, вселити її у цю квартиру та
надати їй ключі від вхідної двері цієї
квартири; зобов'язати відповідача не
чинити позивачу перешкоди у
користуванні дачною ділянкою з дачним
будинком та сараєм АДРЕСА_2 та надати їй
ключі від цієї ділянки, дачного домику
та сараю.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач, представник відповідача в
судовому засіданні позовні вимоги
визнали частково, а саме в частині
визнання за позивачем право власності
на автомобіль "ЗАЗ-1105" 1995 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3,
вартістю 16000,00 грн. та зобов'язання
відповідача повернути позивачу
вказаний автомобіль та технічний
паспорт на даний автомобіль, в іншій
частині позову просили відмовити,
мотивуючи це тим, що ці вимоги не
обґрунтовані.

Крім того, відповідач надав до суду
зустрічний позов про визнання позивача
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням, в прийнятті
якого ухвалою суду було відмовлено в
зв'язку з тим, що його було в порушенні
вимог ч.1 ст. 123 ЦПК України подано після
початку розгляду справи по суті та
позивачем не було вказано поважних
причин пропуску строку подання
зустрічного позову.

Треті особи по справі в судове
засідання не з'явилися, про день та час
розгляду справи були повідомлені
належним чином, надали до суду заяви,
згідно яких позовні вимоги підтримали
в повному обсязі та просили суд
розглянути справу за їх відсутності.

Вислухавши сторони, дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку, що позов підлягають
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що сторони
знаходились у зареєстрованому шлюбі з
1987 року, який був розірваний 08.05.2013 року,
що підтверджується свідоцтвом про
розірвання шлюбу серія НОМЕР_4, яке
видано 08.05.2013 року відділом державної
реєстрації актів цивільного стану
реєстраційної служби Южненського
міського управління юстиції в Одеській
області, копія якого міститься в
матеріалах справи.

Під час перебування у шлюбі у сторін
народилися діти - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1
та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають
окремо.

В період сумісного проживання у
шлюбі на підставі рішення виконкому
Южненської міської ради Одеської
області №592 від 18.04.2002 року сторони
отримали разом з дітьми для проживання
житлове приміщення у малосімейному
гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, що
підтверджується копією посвідчення
НОМЕР_5 на право зайняття житлового
приміщення у малосімейному гуртожитку
від 30.04.2002 року, яка міститься в
матеріалах справи.

Крім того, в період сумісного
проживання у шлюбі, сторонами було
придбане наступне майно:

- автомобіль "ЗАЗ-1105" 1995 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов
НОМЕР_3, що підтверджується копією
технічного паспорту на вказаний
автомобіль НОМЕР_6, яка міститься в
матеріалах справи;

- гараж на автостоянці ТОВ «Істок»
в м. Южне Одеської області №92 ряд VII,
вартістю 32000,00 грн., який відповідач
26.06.2013 року продав ОСОБА_5, що
підтвердили сторони в судовому
засіданні;

- дачну ділянку з дачним будинком
та сараєм АДРЕСА_2, що підтвердили
сторони в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного
кодексу України майно, набуте
подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Згідно ст. 355 ЦК України майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).
Майно може належати особам на праві
спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності.

Згідно ч.1 ст. 356 ЦК України власність
двох чи більше осіб із визначенням
часток кожного з них у праві власності
є спільною частковою власністю.

Відповідно ч.1 ст. 357 ЦК України частки у
праві спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Згідно ч. З ст. 368 ЦК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного
кодексу України дружина і чоловік
мають право на поділ майна, що належить
їм на праві спільної сумісної
власності, незалежно від розірвання
шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу
України у разі поділу майна, що є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Сімейного
кодексу України майно, що є об'єктом
права спільної сумісної власності
подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом.

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі
визнання відповідачем позову суд за
наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

При таких обставинах, враховуючи те, що
позивач визнав позовні вимоги в
частині визнання за позивачем право
власності на автомобіль "ЗАЗ-1105" 1995 року
випуску, державний номер НОМЕР_1, кузов
НОМЕР_3, вартістю 16000,00 грн. та
зобов'язання відповідача повернути
позивачу вказаний автомобіль та
технічний паспорт на даний автомобіль,
суд вважає, що ці позовні вимоги
необхідно задовольнити, так як для
цього є законні підстави.

Що стосується позовних вимог щодо
усунення позивачу перешкоди у
проживанні у квартирі за адресою:
АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання
відповідача не чинити перешкод
позивачу в користуванні вказаною
квартирою, вселення її у цю квартиру та
надання їй ключі від вхідної двері цієї
квартири; зобов'язання відповідача не
чинити позивачу перешкоди у
користуванні дачною ділянкою з дачним
будинком та сараєм АДРЕСА_2 та надати їй
ключі від цієї ділянки, дачного домику
та сараю, то суд вважає, що вони не
підлягають задоволенню, адже позивачем
не надано жодних доказів створення
перешкод з боку відповідача для її
проживання у вказаній квартирі та у
користуванні вказаною дачною ділянкою.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК
України, з відповідача необхідно
стягнути судовий збір на користь
позивача та витрати на правову
допомогу.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 174, 212, 215, ЦПК
України, ст.ст. 355-357, 368 ЦК України, ст.ст.
60, 69-71 Сімейного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи -
ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання права
приватної власності на майно, усунення
перешкод у користуванні сумісним
майном подружжя та вселення -
задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на
автомобіль "ЗАЗ-1105" 1995 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3,
вартістю 16000,00 грн.

Зобов'язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1
автомобіль "ЗАЗ-1105" 1995 року випуску,
державний номер НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3 та
технічний паспорт на даний автомобіль
НОМЕР_6.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1 судові
витрати по справі у виді судового збору
в розмірі 573,50 грн. та витрати на правову
допомогу в розмірі 500,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку через суд першої
інстанції, шляхом подачі апеляційної
скарги в 10-денний строк - з дня
проголошення рішення, а для осіб, які
брали участь у справі, але не були
присутні в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - з дня
отримання копії цього рішення.

Суддя
В.Г.Котов