Провадження № 2/750/177/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2014 року
м.Чернігів

Деснянський районний суд міста
Чернігова у складі:

головуючого - судді Сапона
А.В.,

при секретарі - Шиловій Ж.О.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представників відповідача -
Супрун Н.С., Кулаги О.В., Падалки О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_5 до Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» про зобов'язання
здійснити перерахунок заборгованості
за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про захист прав споживача
та зобов'язання вчинити певні дії,
після уточнення своїх вимог просив
зобов'язати ПАТ КБ «ПриватБанк»
зробити перерахунок заборгованості за
кредитним договором № CNNGGK00320003 від 27
квітня 2006 року, починаючи з 01.02.2009 року,
з урахуванням процентної ставки,
визначеної в п.п. 1.1. договору (0,1 % в
місяць від суми боргу), та з врахуванням
коштів, отриманих від реалізації
заставного майна: квартири АДРЕСА_1, в
сумі 229000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
вказував на те, що відповідачем
неправильно розраховано поточну
заборгованість за вказаним вище
договором, оскільки в розрахунку,
починаючи з 01.02.2009 року, безпідставно
застосовувалась відсоткова ставка в
розмірі 22,73 %, у зв'язку з чим
неправильно було розподілено також
кошти від реалізації заставного майна.

Представник позивача в судовому
засіданні наполягала на задоволенні
уточнених позовних вимог з підстав,
зазначених у позовній заяві.

Представники відповідача позов не
визнали, надали розрахунок
заборгованості позивача станом на
10.01.2014 року та пояснили, що він
відповідає дійсним обставинам справи.

Заслухавши пояснення учасників
судового засідання, дослідивши зібрані
по справі докази, суд прийшов до
висновку про необхідність часткового
задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що 27 квітня 2006 року
між позивачем та Публічним акціонерним
товариством комерційний Банк
«ПриватБанк» в особі філії
Чернігівське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк» (
далі - Банк) було укладено кредитний
договір № CNNGGK00320003 (далі - Договір),
згідно якого Банк зобов'язувався
надати позичальнику строковий кредит у
вигляді непоновлюваної кредитної
лінії в сумі 159075 грн. на придбання
нерухомого житлового майна а також в
сумі 28633,50 грн. на сплату страхових
платежів, а він в свою чергу - прийняти,
належним чином використати та
повернути кредит у строк до 27 квітня 2026
року щомісячними платежами, сплатити
відсотки за користування кредитом,
інші платежі, передбачені договором та
належно виконувати взяті на себе
зобов'язання.

Згідно умов даного Договору в
забезпечення виконання його умов було
передано в іпотеку квартиру за
адресою: АДРЕСА_1.

Позивачем як позичальником, не було
належним чином виконано умови даного
кредитного договору, а в результаті
його сприяння Банку та добровільного
обрання шляху звернення стягнення на
предмет застави у позасудовому
порядку, відповідно до п. 13.3.3. Договору,
відбулася процедура реалізації
іпотечного майна від його імені на
підставі довіреності, за якою надано
повноваження встановлювати ціну і інші
умови на власний розсуд.

25.05.2012 р. нерухомість була реалізована
за вартістю 229000 грн. Згідно з п.
13.7.Договору, у разі продажу предмета
застави всі суми, виручені в результаті
такої реалізації, використовуються в
першу чергу, для відшкодування всіх
витрат (включаючи витрати на юридичні
послуги), яких Банк зазнав у зв'язку із
зверненням стягнення на предмет
застави. Будь-які кошти, що залишаються
після відшкодування витрат, зазначених
у попередньому реченні,
використовуються для погашення інших
забезпечених вимог. У разі, якщо таких
сум недостатньо для повної сплати всіх
забезпечених вимог, непогашена частина
забезпечених вимог становить
заборгованість позичальника перед
Банком, яка негайно належить до сплати
Банку. У такому разі Банк має право
одержати суму, якої не вистачає для
повного задоволення своїх вимог, з
іншого майна позичальника, у першу
чергу перед кредиторами.

Таким чином та відповідно до листа
відповідача, кошти, отримані від
реалізації нерухомості були
направлені на погашення
заборгованості за Договором згідно
черговості, вказаної в ньому, а саме:
пеня в сумі 226,58 грн., прострочені
відсотки в сумі 24230,84 грн., прострочена
заборгованість по кредиту в сумі 7228,65
грн., прострочена комісія у розмірі
25935,42 грн., заборгованість за кредитом
128972,36 грн., комісія 5195,78 грн., проценти в
сумі 31482,61 грн. та інші послуги банку в
сумі 5727,76 грн., а всього - 229000.00грн.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк
звернувся до Чернігівського районного
суду Чернігіської області з позовом
про стягнення з ОСОБА_5 суми
заборгованості, а 05 квітня 2012 року
Чернігівським районним судом
Чернігівської області було ухвалено
заочне рішення у справі № 2-2523/145/12 за
позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5
про стягнення заборгованості за
кредитним договором.

На підставі даного заочного рішення
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 05 квітня 2012
року, позивач зобов'язаний виплатити на
користь ПАТ КБ «Приватбанк»
заборгованість за кредитом договором в
розмірі 366127,32 грн., а також було
стягнуто з нього судовий збір у
розмірі 3219 грн.

По даному рішенню Банком було отримано
виконавчий лист та подано його на
виконання .

Проте, слід звернути увагу на те,
що 27 листопада 2009 року Деснянським
районним судом м. Чернігова було
винесено рішення по справі за позовом
ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6
про стягнення заборгованості
звернення стягнення на предмет іпотеки
та виселення, яким у задоволенні
позовних вимог Банку було відмовлено.

Як вбачається з мотивувальної
частини вказаного рішення, в ході
судового розгляду по цій справі були
встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

24.04.2006 року Банк уклав із ОСОБА_5
кредитний договір №
CNNGGK00320003, згідно якого Банк надав
останньому в користування грошові
кошти для придбання нерухомого майна в
сумі в сумі 159075 грн., а також 28633,50 грн. на
сплату страхових платежів, строком до
27.04.20206 року, зі сплатою 1% в місяць від
суми боргу. Пунктом 1.1. Договору
визначено місячний платіж в розмірі
2644,98 грн.

31.12.2008 року Банк прийняв рішення,
яким посилаючись на зміни в світовому
фінансовому ринку, в односторонньому
порядку збільшив розмір процентної
ставки до 22,73 %.

Зазначене рішення було направлено на
адресу ОСОБА_5 09.01.2009 року, і як слідує с
повідомлення Банку вступило в силу
01.02.2009 року.

Враховуючи те, що з 01.02.2009 року ОСОБА_5 не
збільшив розмір платежів і продовжував
сплачувати по 2644,98 грн. в місяць, Банк
почав нараховувати заборгованість, а в
травні 2009 року подав позов про
стягнення суми кредиту і нарахованої
суми боргу.

Відповідно до пункту 2.3.1 Договору
збільшення розміру процентної ставки
можливо лише за згодою позичальника.
Крім того, статтею 1056-1 ЦК України
заборонено збільшення банком розміру
процентної ставки в односторонньому
порядку, і визначено нікчемними умови
договору щодо права банку змінювати
розмір процентів в односторонньому
порядку.

Таким чином, збільшення позивачем з
01.02.2009 року розміру процентної ставки
за Договором в односторонньому порядку
не відповідає положенням договору та
суперечить закону, а тому є нікчемним.

За викладених обставин у Банку не було
законних підстав для нарахування з
01.02.2009 року заборгованості за Договором
і звернення до суду з позовом про
стягнення заборгованості.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК
України, обставини, встановлені
судовим рішенням у цивільній,
господарській або адміністративній
справі, що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Однак, відповідно до наданого
представником Банку розрахунку суми
заборгованості та розподілом коштів
від реалізації іпотечного майна, видно,
що нарахування заборгованості по
кредитному договору та розподіл коштів
від реалізації іпотечного майна було
здійснено з врахуванням саме відсотків
в розмірі 22,73 %.

За таких обставин, позивач вірно вважає
що такими протиправними діями
відповідача було порушено його права,
передбачені Законом України «Про
захист прав споживачів», а банком
незаконно здійснювалося нарахування
відсотків за підвищеною процентною
ставкою, а тому має бути зроблено
перерахунок заборгованості з
урахуванням законної процентної
ставки, яка відповідно до розрахунку до
01.02.2009 року становила 12 %.

Однак, суд вважає хибною частину вимоги
позивача про зобов'язання відповідача
здійснити перерахунок заборгованості
з врахуванням 229000 грн., отриманих від
реалізації заставного майна.

Судом встановлено, що відповідно до
поданого відповідачем розрахунку
заборгованості, вказана сума в розмірі
229000 грн. була врахована 25.05.2012 року,
проте, у зв'язку з неправильним
застосуванням відсоткової ставки в
розмірі 22,73 % вона була розподілена на
погашення незаконно розрахованого
боргу.

При перерахунку всього боргу за
відстоковою ставкою у 12 %, сума 229000 грн.
автоматично врахується у списання
дійсного боргу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
статтями 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 292, 294-296 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_5 до Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» про зобов'язання
здійснити перерахунок заборгованості
за кредитним договором задовольнити
частково.

Зобов'язати Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» зробити перерахунок
заборгованості ОСОБА_5 за кредитним
договором № CNNGGK00320003 від 27 квітня 2006
року з урахуванням процентної ставки в
розмірі 12 (дванадцяти) відсотків.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Чернігівської
області протягом десяти днів, у
порядку, визначеному ст.ст. 294-296 ЦПК
України.

Суддя
А.В. Сапон