справа № 166/1541/14-ц
проваджененя № 2/166/360/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

смт. Ратне
26 листопада 2014
року

Ратнівський районний суд Волинської
області в складі:

головуючої судді - Фазан О.З.,

за участю секретаря - Приймачук О.М.,

позивача - Ляха І.М.,

представника позивачка - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом
колективного малого приватного
підприємства Ратнівська фірма
"Медоліс " ( далі К ПМПП- РФ " Медоліс") до
ОСОБА_3 про стягнення матеріальної
шкоди, завданої працівником під час
виконання своїх трудових обов'язків -

В С Т А Н ОВ И В:

Позивач К ПМПП- РФ " Медоліс"
звернувся до суду з позовною заявою
до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної
шкоди, завданої працівником під час
виконання своїх трудових обов'язків .

В обґрунтування поданої заяви
позивач зазначила, що з 27.12. 2005 року
відповідачка працювала на посаді
лікаря стоматолога-терапевта у
позивача на посаді лікарі -
стоматолога Медичного центру КМПП - РФ
«Медоліс». Згідно наказу № 13 від 27.12.2005
року.

03.05.2006 року між сторонами укладено
типовий договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність з метою врегулювання
правовідносин, відповідно до якого
відповідач прийняла на себе повну
матеріальну відповідальність за
забезпечення зберігання ввірених їй
цінностей.

Відповідачу на виконання вимог
договору про повну матеріальну
відповідальність для здійснення
професійної відповідальності
передавалися стоматологічні та
медичні матеріали, а остання в свою
чергу була зобов'язана щоквартально
подавати звіт стоматолога про залишок
ввірених їй товарно - матеріальних
цінностей станом на звітну дату .

Про те, в порушення умов договору
відповідач 01.04.2012 року востаннє подала
такий звіт з відповідними додатками ,
де вказано на залишку товарно -
матеріальні цінності на суму 4755,25
гривень. В подальшому звіти не
подавалися.

Після цього ОСОБА_3 для
забезпечення стоматологічної
діяльності отримала з аптеки
підприємства , в якому працювала ,
відповідно до вимоги № 34 від 27.06.2012 року
товарно - матеріальні цінності на суму
1116,80 гривень , про використання яких не
відчиталася.

Разом з тим , від підприємця
ОСОБА_5 за накладною № 40/10 від 22.10.2012
року отримала товарно - матеріальні
цінності на суму 443 гривень, накладною
№ 103/03 від 14.03.2014 року на суму 665 гривень.

Враховуючи вимоги договору про
повну матеріальну відповідальність
позивач прохає стягнути з відповідачки
6980,05 гривень матеріальної шкоди,
завданої нею під час виконання своїх
трудових обов'язкі.в .

В судовому засіданні позивач, його
представник позовні вимоги підтримали
з підстав, викладених у позовній заяві,
просить їх задовольнити. Додатково
пояснивши, що підприємство не
контролювало використання товарно -
матеріальних цінностей ОСОБА_3 ,
інвентаризацію

проведено після звільнення останньої з
роботи , Акт ревізії не може пред'явити
відповідно до якого виявлено нестачу
медичних препаратів, які
використовувала ОСОБА_3 під час
виконання трудових обов'язків .
Визнали, що 31.10.2013 року останню
звільнено з роботи по ст. 36 п. 1 КЗпПУ за
згодою сторін. Звіт щодо використання
товарно - матеріальних цінностей
ОСОБА_3 повинна подавати щоквартально
за усною вказівкою.

Відповідачка, її представник позов
не визнали. Підтримала подані письмові
заперечення , де прохає відмовити в
задоволенні позовних вимог по причині
пропущення строку звернення до суду ,
про поновлення якого сторона не
клопопоче. Обґрунтування заперечення
позовних вимог зазначає, що позивач
посилається на накладні від 2012 року,
які жодним чином не підтверджують факт
завдання шкоди, оскільки вони свідчать
лише про купівлю певних товарів КПМПП
-РФ « Медоліс».

Ствердила, що вказані матеріали
були використані в процесі здійснення
її професійної діяльності , а грошові
кошти отримані нею передавалися в
касу позивача , від яких відсоток
виплачувалась заробітна плата.

Зазначає, що жодних претензій зі
сторони позивача в період роботи з
січня 2012 року по березень 2013 року щодо
нестачі, втрати ТМЦ не надходило.
Навпаки , факт використання матеріалів
згідно накладних в господарській
діяльності позивача підтверджується
актами списання матеріалів для
лікування зубів за 1 квартал 2012 року,
звітом за 1 квартал стоматолога ОСОБА_3
. Ствердила, що збитки надумані,
підприємство для себе купляло
медпрепарати , адміністрація КПМПП -РФ
« Медоліс» не повідомляло про
інвентаризацію, нестачу, а 31.10.2013 року
ОСОБА_3 звільнено з роботи за ст. 36.п. 1
КЗпПУ за згодою сторін .

Суд заслухавши сторони, дослідивши
надані сторонами докази, приходить
до висновку відмовити в задоволенні
позовних вимог повністю..

Між сторонами виникли трудові
правовідносини з відшкодування
матеріальної шкоди, завданої
працівником при виконанні службових
обов"язів.

Судом установлено, що визнали
сторони ,ОСОБА_3 з 31 жовтня 2013 року
звільнена з роботи відповідно до
наказу № 32 від 30.10.2013 року .

03.05.2006 року між сторонами
укладено типовий договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність. Відповідно до якого
ОСОБА_3 повинна вести облік, складати і
надавати у встановленому порядку
товарно - грошові на інші звіти про рух
і залишки довірених їй матеріальних
цінностей. Адміністрація
зобов'язується проводити в
установленому порядку
інвентаризацію матеріальних цінностей
. У випадку незабезпечення з провини
працівника схоронності довірених їй
матеріальних цінностей , визначення
розміру шкоди, заподіяної підприємству
, їх повернення виконуються згідно з
діючим законодавством.

Згідно із ч. 1 ст. 130 КЗпПУ
працівники несуть матеріальну
відповідальність за шкоду, заподіяну
підприємству, установі, організації
внаслідок порушення покладених на них
трудових обов'язків.

Відповідно до п.1 ст. 134 КЗпПУ
працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках, коли між працівником і
підприємством, установою,
організацією, відповідно до ст. 135 - 1
цього Кодексу, укладено письмовий
договір про взяття на себе працівником
повної матеріальної відповідальності
за незабезпечення цілості майна та
інших цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Таким чином, ОСОБА_3, відповідач,
будучи відповідальною за забезпечення
схоронності довірених їй
підприємством матеріальних цінностей
для здійснення професійної діяльності
, не подала звіт про використання
ввірених їй товарно - матеріальних
цінностей на суму 6980,05 гривень ( 4755,25 +
1116,80+ 443+ 665 = 6980,05 гривень) , в тому числі
залишок станом на 01.04.2012 року 4755,25
гривень відповідно до звіту за 1
квартал 2012 року стоматолога по КМППРФ
« Медоліс» , отримала з аптеки
підприємства відповідно до вимоги № 34
від 27.06.2012 року товарно - матеріальних
цінностей на суму 1116,80 гривень ,
отримала

від підприємця ОСОБА_5 за накладною №
40/10 від 22.10.2012 року товару на суму 443
гривні та накладною № 103/03 від 14.03.2013
року на суму 665 гривень.

Отже, є всі підстави для покладення
на ОСОБА_3 матеріальної
відповідальності у розмірі повної
вартості отриманих нею товарно -
матеріальних цінностей , за які не
подали звітів про їх використання при
виконанні трудових обов'язків.

Разом з тим, в силу ч. ч. 3 ст. 233 КЗпП
України для звернення власника або
уповноваженого ним органу до суду в
питаннях стягнення з працівника
матеріальної шкоди, заподіяної
підприємству, установі, організації,
встановлюється строк в один рік з дня
виявлення заподіяної працівником
шкоди.

Як роз'яснено в п.20 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про відшкодування
шкоди, заподіяної підприємствам,
установам, організаціям їх
працівниками», судам необхідно
перевіряти, чи додержаний власником
або уповноваженим ним органом
встановлений ст. 233 КЗпП України
річний строк з дня виявлення
заподіяної працівником шкоди для
звернення в суд з позовом про її
відшкодування. Днем виявлення шкоди
слід вважати день, коли власнику або
уповноваженому ним органу стало відомо
про наявність шкоди, заподіяної
працівником.

Сторони визнали, що 31.10.2013 року
ОСОБА_3 звільнена з роботи з КПМПП-РФ «
Медоліс» , тобто з цього часу трудовий
договір між сторонами припинено,
тобто позивач пропустив установлений
законом строк для звернення до суду.

Позивач не заявив клопотання про
поновлення строку звернення до суду та
будь-яких поважних причин його
пропуску .

За таких обставин, позовні вимоги
не підлягають задоволенню в зв'язку з
пропуском позивачем строку звернення
до суду.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
судові витрати не підлягають
стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 233 ч. 3 , 130,135-3 136-138
КЗпПУ, ст.ст. 10, 60, 212- 215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог колективного підприємства мале
приватне підприємство - Ратнівська
фірма « Медоліс» повністю.

Відмовити колективному
підприємству мале приватне
підприємство - Ратнівська фірма «
Медоліс» у стягненні з ОСОБА_3 на його
користь матеріальну шкоду , завдану
ОСОБА_3 під час неналежного виконання
трудових обов'язків в сумі 6980 ( шість
тисяч дев'ятсот вісімдесят) гривень 05
копійок.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги , якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

Відповідно до ст. 294 ЦПК
України, апеляційна скарга на рішення
суду подається протягом десяти днів з
дня його проголошення.

Головуючий підпис
Фазан О.З.

Оригіналу відповідає

Суддя Ратнівського

районного суду
Фазан О.З.