АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2613/2014
Головуючий у І інстанції - Скрипка
Доповідач - Андрієнко А.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

Головуючого судді Андрієнко
А.М.

Суддів: Білич І.М.

МараєвоїН.Є.

При секретарі Онищенко О.С.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Деснянського районного суду м. Києва
від 24 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного
майна подружжя та за зустрічною
позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
визнання майна об'єктом особистої
приватної власності та поділ спільного
майна подружжя,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до відповідача про поділ майна
подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що
з 26.09.1987 року він перебував у шлюбі з
відповідачем ОСОБА_3, який було
розірвано 11.02.2010 року. В період шлюбу
ними спільно було набуте майно -
квартира АДРЕСА_1, яка була придбана
16.06.1997 року на підставі договору
купівлі-продажу квартири. Просить суд
розподілити між ним та відповідачем
вищевказану квартиру як спільне майно
подружжя, визнавши за ним та
відповідачем право власності на
вказане майно по 1/2 частині за кожним, а
також стягнути з відповідача судові
витрати.

Відповідач, заперечуючи проти
позову, звернулась до суду з зустрічною
позовною заявою, вимоги якої було
уточнено під час розгляду справи, про
визнання квартири об'єктом особистої
приватної власності та поділ спільного
майна подружжя,обґрунтовуючи тим, що їй
на праві особистої приватної власності
належала трикімнатна квартира АДРЕСА_2,
право власності на яку нею було набуто
шляхом приватизації згідно з
розпорядженням Виконавчого комітету
Мінської районної ради № 739 від 25.02.1997
року. 05.06.1997 року через Українську біржу
«Десятинна» нею був укладений договір
купівлі-продажу вказаної квартири.
Наступного дня, 06.06.1997 року через
Київську Універсальну біржу вона
уклала договір купівлі-продажу спірної
квартири АДРЕСА_1. Відповідач вважає, що
спірна квартира була придбана за кошти
від продажу нею квартири, що належала
їй на праві особистої приватної
власності, а тому спірне майно також є
її особистою приватною власністю, в
зв'язку з чим просить визнати за нею
право особистої приватної власності на
вищевказану квартиру, оскільки це
право оспорюється позивачем. Крім того,
відповідач вказує на те, що під час
шлюбу з позивачем ними було придбано
автомобіль «Subaru», д.н. НОМЕР_1, який було
зареєстровано на ім'я позивача. 11.12.2007
року між ПАТ «Укрсоцбанк» та позивачем
було укладено Договір кредиту №
014-454-КА, на підставі якого банк надав
позивачу кредит в сумі 129 000 грн., що
становило 100 % вартості автомобіля, на
купівлю якого надавався вказаний
кредит і який було видано за її
письмовою згодою, як дружини. Також, з
метою забезпечення кредиту 11.12.2007 року
між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було
укладено Договір застави № 014-454-ЗА,
який також укладався за її нотаріально
посвідченою заявою-згодою. Оскільки
під час шлюбу на виконання умов
кредитного договору за придбання
автомобіля нею та позивачем, як
подружжям, за період з 11.12.2007 року по
10.02.2010 року було сплачено 38 043 грн. 80 коп.,
відповідач просила стягнути з позивача
на її користь Ѕ частину сплачених
подружжям платежів в розмірі 19 021 грн. 90
коп.

Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 24 грудня 2013 року в
задоволенні первісного позову
відмовлено. Зустрічну позовну заяву
задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право
особистої власності на квартиру
АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_3 суму в розмірі 19 021 грн. 90 коп., що
становить Ѕ частину сплачених
подружжям платежів згідно Договір
кредиту № 014-454-КА від 11.12.2007 року. Також
вирішено питання розподілу судових
витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким задовольнити
первісний позов та відмовити в
задоволенні зустрічного позову,
вказуючи на невідповідність висновків
суду обставинам справи, порушення норм
процесуального та матеріального права.

В суді апеляційної інстанції
представник апелянта підтримав
апеляційну скаргу, просив її
задовольнити, рішення суду скасувати
та постановити нове рішення про
задоволення основного позову та
відмовити у задоволенні зустрічного
позову.

Представник ОСОБА_3 просила
апеляційну скаргу відхилити. Рішення
суду першої інстанції залишити без
змін.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
постановленого рішення, колегія суддів
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому
шлюбі з 26.09.1987 року по 11.02.2010 рік (а.с.5, 6-7,
8).

Відповідно до договору
купівлі-продажу квартири від 05.06.1997
року, відповідач ОСОБА_3 продала
квартиру АДРЕСА_2, яка належала їй на
підставі свідоцтва про право
власності на житло, виданого Державним
комунальним управлінням житлового
господарства Мінського району м.Києва
25.02.1997 року згідно з розпорядженням від
25.02.1997 року за № 739 та зареєстрованого в
Київському міському бюро технічної
інвентаризації 26.02.1997 року (а.с.24, 76).

Відповідно до договору
купівлі-продажу квартири від 06.06.1997
року, укладеного на Київській
Універсальній біржі, відповідач
придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1
(а.с.25). Право власності відповідача на
вказане житло зареєстровано у КП БТІ
м.Києва 17.06.1997 року (а.с.26).

Також, 11.12.2007 року між ПАТ
«Укрсоцбанк» та позивачем ОСОБА_2 було
укладено Договір кредиту № 014-454-КА на
купівлю автомобіля «Subaru», д.н. НОМЕР_1,
який було зареєстровано на ім'я
позивача. В період шлюбу з 11.12.2007 року по
10.02.2010 року за вказаним кредитним
договором було сплачено 38 043 грн. 80 коп.
Після розірвання шлюбу автомобіль
залишився у користуванні позивача та в
подальшому був ним проданий (а.с.27, 39, 40,
41, 43, 54, 55, 150, 151, 152-154).

Задовольняючи вимоги ОСОБА_3 про
визнання за нею права особистої
власності на спірну квартиру , суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку про те, що спірна
квартира була хоч і придбана в період
шлюбу з ОСОБА_2, однак, куплена була за
особисті кошти ОСОБА_3, які вона
отримала від продажу квартири, що
належала їй на праві приватної
власності в результаті приватизації
житла із державного житлового фонду.

Доводи представника відповідача
за зустрічним позовом про те, що
квартира АДРЕСА_2 була приватизована на
ім. я ОСОБА_3 незаконно не можуть бути
прийняті судом до уваги, оскільки на
час розгляду даної справи ні
розпорядження за № 739 від 25.02.1997 року
Державного комунального управління
житлового господарства Мінського
району м.Києва, ні Свідоцтво про право
власності на квартиру, ні договір
купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 не
були визнані незаконними чи
недійсними.

Згідно ст.. 204 ЦК України правочин є
правомірним,якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

А тому, керуючись презумпцією
правомірності правочину, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, що спірна квартира придбана
позивачкою за зустрічним позовом за
особисті кошти і є її особистою
власністю.

Колегія суддів також не приймає до
уваги доводи представника апелянта про
те, що судом першої інстанції не
встановлено за які кошти було куплено
спірну квартиру, оскільки позивачем за
зустрічним позовом було надано копії
договорів купівлі-продажу квартир по
АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1, із яких
вбачається, що перша квартира була
продана за 200 грн, а наступна куплена за
200 грн.

Доказів на спростування
зазначених обставин ОСОБА_2 не надав.
Крім того, в судовому засіданні першої
інстанції пояснював, що кошти, отримані
від продажу квартири по АДРЕСА_2
зберігалися на біржі і за них була
куплена квартира по АДРЕСА_1.

Представник ОСОБА_2 не надав також
суду достовірних доказів на
підтвердження того, що на момент
приватизації квартири ОСОБА_3 була
громадянкою іншої країни.

В частині поділу коштів, які
подружжям сплачено в період шлюбу за
кредитним договором № № 014-454-КА від
11.12.2007 року, суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку про
поділ цих коштів як спільного
сумісного майна подружжя та стягнув із
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 12 частину в
розмірі 19 021 грн. 90 коп., так як
автомобіль після припинення шлюбних
стосунків залишився у володінні ОСОБА_2

За таких обставин суд першої
інстанції повно та всебічно з'ясував
обставини справи, зібраним доказам дав
належну оцінку і прийшов до
правильного висновку про відмову у
задоволенні основного позову та про
задоволення зустрічних позовних вимог.

Постановлене судом рішення
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права і не може бути
скасоване з підстав,що наведені в
апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 308 , 313-314, 316
ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити.

Рішення Деснянського районного суду
м.Києва від 24 грудня 2013 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подання до
цього суду касаційної скарги.

Головуючий:
Судді :