АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
інстанції - Шевчук О.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М.,
Рубан С.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Деснянського районного суду м. Києва
від 09 вересня 2014 року про повернення
позовної заяви для подання до
належного суду в справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до
Деснянського районного суду м. Києва з
позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання
права власності на малу архітектурну
форму, що розташована в АДРЕСА_1.

Ухвалою Деснянського районного суду м.
Києва від 09.09.2014 року позовну заяву
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права
власності повернуто позивачу для
подання до належного суду.

Не погодившись з такою ухвалою суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій
просив її скасувати з передачею
питання на новий розгляд до суду першої
інстанції. Вказував на те, що ухвала
постановлена з порушенням норм
процесуального права. Суд не взяв до
уваги того, що позивач просив визнати
право власності на малу архітектурну
форму - об'єкт нерухомості не має
фундаменту та легко переносяться, а
отже, підсудність даної справи повинна
визначатися згідно ч. 1 ст. 109 ЦПК
України. Суд фактично позбавив
позивача права звернення до суду,
передбаченого ч. 1 ст. З ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про повернення
позовної заяви для подання до
належного суду, суд першої інстанції
виходив з того, що ОСОБА_1 звернувся з
позовом з приводу нерухомого майна, яке
знаходиться АДРЕСА_1 в Дніпровському
районі м. Києва, а тому справа виходячи
з вимог ст. 114 ЦПК України не підсудна
Деснянському суду.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції є
обґрунтованим та в повній мірі
відповідає вимогам
цивільно-процесуального
законодавства України.

Згідно ст. 109 ЦПК України, позови до
фізичної особи пред'являються в суд
за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її проживання
або за зареєстрованим у встановленому
законом порядку місцем її перебування;
позови до юридичних осіб
пред'являються в суд за їхнім
місцезнаходженням.

Згідно з ч. 1 ст. 114 ЦПК України, позови,
що виникають з приводу нерухомого
майна, пред'являються за
місцезнаходженням майна або основної
його частини.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що
позивач пред'явив позов до відповідача
та просив визнати право власності на
малу архітектурну форму, що
розташована в АДРЕСА_1.

Згідно з п. 42 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі
питання юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ», виключну підсудність
встановлено для позовів, що виникають
із приводу нерухомого майна (частина
перша статті 114 ЦПК). Згідно з
положеннями статті 181 ЦК до нерухомого
майна належать: земельні ділянки, а
також об'єкти, розташовані на них,
переміщення яких є неможливим без їх
знецінення та зміни їх призначення.
Наприклад, це позови про право
власності на таке майно; про право
володіння і користування ним (стаття 358
ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у
спільній частковій власності та виділ
частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК);
про поділ нерухомого майна, що є у
спільній сумісній власності та виділ
частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК);
про право користування нерухомим
майном (визначення порядку
користування ним); про право, яке
виникло із договору найму жилого
приміщення, оренди тощо; про визнання
правочину з нерухомістю недійсним; про
звернення стягнення на нерухоме майно -
предмет іпотеки чи застави; розірвання
договору оренди землі; стягнення
орендної плати, якщо спір виник з
приводу нерухомого майна; про усунення
від права на спадкування та визначення
додаткового строку для прийняття
спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 28 ЗУ «Про регулювання
містобудівної діяльності», тимчасова
споруда торговельного,
побутового, соціально-культурного чи
іншого призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення
підприємницької діяльності може мати
закрите приміщення для тимчасового
перебування людей (павільйон площею не
більше 30 квадратних метрів по
зовнішньому контуру) або не мати такого
приміщення.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 ЗУ «Про
благоустрій населених пунктів», мала
архітектурна форма - це елемент
декоративного чи іншого оснащення
об'єкта благоустрою.

До малих архітектурних форм належать:

альтанки, павільйони, навіси; паркові
арки (аркади) і колони (колонади);
вуличні вази, вазони і амфори;
декоративна та ігрова скульптура;
вуличні меблі (лавки, лави, столи);
сходи, балюстради; паркові містки;
огорожі, ворота, ґрати; інформаційні
стенди, дошки, вивіски; інші елементи
благоустрою, визначені законодавством.

Розміщення малих архітектурних
форм здійснюється відповідно до цього
Закону за рішенням власника об'єкта
благоустрою з дотриманням вимог
законодавства, державних стандартів,
норм і правил.

В даному випадку спір виник з приводу
визнання права власності на майно - МАФ,
яке знаходиться на земельній ділянці,
що розташована на території
Дніпровського району м. Києва, а
переміщення майна може призвести до
його знецінення. Тобто, суд першої
інстанції вірно застосував правила ст.
114 ЦПК України, яка регулює правила
виключної підсудності у цивільних
справах щодо нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що
справа повинна розглядатися за
загальними правилами підсудності,
колегія суддів вважає безпідставними,
оскільки відповідно до ст. 114 ЦПК
України справа підсудна Дніпровському
районному суді м. Києва.

Посилання позивача на те, що суд
фактично позбавив останнього права
звернення до суду є безпідставними,
оскільки позивач не позбавлений права
на звернення до суду за місцем
знаходження спірного майна в порядку
виключної підсудності.

Інші доводи апеляційної скарги на
висновки суду першої інстанції про
повернення позовної заяви для подання
до належного суду, з врахуванням правил
виключної підсудності, не впливають.

Ухвала суду постановлена з
додержанням вимог закону, а тому
відповідно до ст. 312 ЦПК України колегія
суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 319, 324 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.
Києва від 09 вересня 2014 року залишити
без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20 днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: