Справа № 307/787/14-ц
Провадження № 2/307/623/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року
м. Тячів

Тячівський районний суд
Закарпатської області в особі
головуючого судді Мельник В.І при
секретарі Гайдукова Н.А. з участю
позивачки ОСОБА_1, представника
Тячівської державної нотаріальної
контори Черевко Л.В. розглянув у
відкритому судовому засіданні в м.
Тячів цивільну справу за позовною
заявою:

ОСОБА_1 до Дубівської селищної ради
Тячівської державної нотаріальної
контори про визнання права власності
на спадкове майно.

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 пред'явила позов в суд про
визнання за нею права власності на
спадковий будинок АДРЕСА_1

Свої вимоги мотивує тим, що її
батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 побудували
житловий будинок за АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її батько
ОСОБА_3 через два дні ІНФОРМАЦІЯ_3 року
також померла її мати ОСОБА_4.

Після смерті матері вона
залишилася спадкоємцем першої черги
так як інших спадкоємців немає. Будинок
не було зареєстровано тому вона не має
можливості оформити право власності на
будинок. Вона проживає у вказаному
будинку та прийняла спадщину про що
написала заяву у Тячівську держану
нотаріальну контору прро прийняття
спадщини.

Просить суд визнати за нею право
власності на спадковий будинок АДРЕСА_1

Позивачка в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та просить суд
позовну заяву задовольнити.

Представник Тячівської державної
нотаріальної контори в судовому
засіданні позовні вимоги визнала та
проти заявлених вимог не заперечує.

Представник Дубівської селищної ради в
судове засідання не з'явився, а
надіслав суду заяву в якій просить
розглядати справу у відсутності
представника сільської ради, позовні
вимоги визнає та проти задоволення
позовних вимог не заперечує.

Заслухавши позивачку, представника
Тячівської державної нотаріальної
контори, дослідивши матеріали справи
суд вважає, що позов слід задовольнити.

Відповідно до довідки № 459 від 10 лютого
2014 року виданої Дубівською селищною
радою стверджується, що згідно по
облікових книгах житловий будинок
АДРЕСА_1 зареєстрований за померлими
ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Довідкою № 4890 від 25 вересня 2013 року
виданою Дубівською селищною радою
стверджується, що після смерті батьків
ОСОБА_1 дійсно являється єдиною
спадкоємицею першої черги.

Свідоцтвом про смерть стверджується,
що ОСОБА_3, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року а
ОСОБА_4, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року.

Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у
нього залишилися права на нерухоме
майно, в тому числі і право на державну
реєстрацію права власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України
спадкування здійснюється за заповітом
або за законом. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
складали заповіту та не розпорядився
за своїм розсудом майновими правами на
час смерті.

У разі відсутності заповіту,
визнання його недійсним, неприйняття
спадщини або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини, право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки
(ст.1261 ЦК України)

Відповідно до свідоцтва про народження
серії НОМЕР_1, яке видано Виконавчим
комітетом Дубівької селищної ради 23
жовтня 1992 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4
являються батьками ОСОБА_5.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 14
жовтня 2008 року у виконкомі Дубівської
селищної ради

Позивачка ОСОБА_1 зверталась в
Тячівську державну нотаріальну
контору про видачу їй свідоцтва про
право на спадщину за законом, у зв'язку
з відсутністю правовстановлюючих
документів на вказаний будинок їй було
відмовлено у видачі свідоцтва що
стверджується довідкою № 727/0214 від 30
вересня 2013 року виданою Тячівською
держаною нотаріальною конторою.

Спадкове майно складається з будинку
АДРЕСА_1

За вимогами ст. 1218 ЦК України до складу
спадщини входять усі права та
обов'язки, що належали спадкодавцеві на
момент відкриття спадщини і не
припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Поняття майнового права визначено ст. 3
Закону України "Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні". Відповідно до
нього майновими правами визнаються
будь-які права, пов'язані з майном,
відмінні від права власності, у тому
числі права, які є складовими частинами
права власності, а також інші
специфічні права та права вимоги.

Стаття 190 ЦК України встановлює, що
майном як особливим об'єктом
вважаються окрема річ, сукупність
речей, а також майнові права та
обов'язки. Майнові права є неспоживною
річчю. Майнові права визнаються
речовими правами.

Частина 5 статті 1268 ЦК України
встановлює порядок прийняття спадщини.
Незалежно від часу прийняття спадщини
вона належить спадкоємцеві з часу
відкриття спадщини.

Виникнення у спадкоємця права на
спадщину, яке пов'язується з її
прийняттям, як майнового права
зумовлює входження права на неї до
складу спадщини після смерті
спадкоємця, який не здійснив його
державної реєстрації (ст.ст.1268, 1269, 1299
ЦК).

Відсутність державної реєстрації
права власності не позбавляє
спадкоємця права, отримати право на її
проведення.

Якщо у складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна.

Право власності на нерухоме майно
виникає у спадкоємця з моменту
державної реєстрації цього майна.

Частиною 1 ст.182 ЦК встановлено, що
«право власності та інші речові права
на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають обов'язковій державній
реєстрації». Державна реєстрація прав -
це офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухомість,
обтяження таких прав шляхом внесення
записів до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень"
передбачено, що права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації, виникають з моменту такої
реєстрації. Крім того, відповідно до п.6
ст.3 вищевказаного закону - будь-які
правочини щодо нерухомості
укладаються, якщо право власності на
таке майно зареєстровано згідно з
вимогами цього закону.

Таким чином, на даний час державна
реєстрація права власності на
нерухомість є обов'язковою умовою
оборотоздатності такого майна, то є
можливості особи, який вважає себе його
власником, здійснювати будь-які угоди
щодо майна, включаючи можливість
зацікавлених осіб оформити спадщину.
Якщо спадкодавець за життя не оформив
право власності та/або не забезпечив
його державну реєстрацію, це стає
перешкодою для оформлення права на
спадщину в загальному порядку.

В силу статті 392 ЦК України, власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

01 березня 2013 року на засіданні пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ було обговорено та взято до
відома інформацію про узагальнення
судової практики розгляду цивільних
справ про спадкування. У зв'язку із цим
було зроблено витяг із зазначеного
узагальнення.

У листі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ Про судову практику
розгляду цивільних справ про
спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, ВССУ
вказав: При розгляді справ про визнання
права власності на спадкове нерухоме
майно у випадках, якщо спадщина
прийнята, проте спадкоємцем не було
одержано свідоцтво про право на
спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено
державну реєстрацію права на спадщину
(ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що
законодавець розмежовує поняття
"виникнення права на спадщину" та
"виникнення права власності на
нерухоме майно, що входить до складу
спадщини", і пов'язує із виникненням цих
майнових прав різні правові наслідки.

Статтею 1299 ЦК встановлено, що якщо у
складі спадщини, яку прийняв
спадкоємець, є нерухоме майно,
спадкоємець зобов'язаний
зареєструвати право на спадщину в
органах, які здійснюють державну
реєстрацію нерухомого майна.

Відсутність державної реєстрації
права власності не позбавляє
спадкоємця права, отримати право на її
проведення.

Зволікання з виконанням зобов'язань,
передбачених частиною 1 статті 1297,
частиною 1 статті 1299 ЦК України, по
оформленню права на спадщину, у складі
якого є нерухоме майно, або їх
невиконання не позбавляє спадкоємця
права на спадщину. Саме до цього
зводяться роз'яснення, надані Пленумом
Верховного Суду України в пункті 27
постанов від 30 травня 2008 року № 7 "Про
судову практику у справах про
спадкування".

Згідно з положеннями ст.ст.1217, 1218, 1261 ЦК
України ОСОБА_1 є єдиною особою, яка за
законом має право на проведення
державної реєстрації права власності.

Рішення судів про визнання права
власності на об'єкти нерухомого майна,
про встановлення факту права власності
на об'єкти нерухомого майна, про
передачу безхазяйного нерухомого
майна до комунальної власності є право
встановлювальними документами, на
підставі яких проводиться державна
реєстрація прав власності на об'єкти
нерухомого майна (ст.19 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності на встановлена
судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник
майна може пред'явити позов про
визнання його права власності, якщо це
право оспорюється або не визнається
іншою особою, а також у разі втрати ним
документа, який засвідчує його право
власності.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону
України « Про власність » об'єктами
права особистої власності можуть бути
житлові будинки, квартири, предмети
особистого користування й інші речі.

Відповідно до вимог ст. 49 Закону
України « Про власність » володіння
майном визначається правомірним, якщо
зворотне не буде встановлено судом.

Позивач відповідно до ст. 1261 ЦК України
в (ред. 2004 р.) відноситься до першої
черги спадкоємців, інших спадкоємців
на майно померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не
має, що є доведеним та встановлено в
судовому засіданні.

Про прийняття позивачкою ОСОБА_1
спадщини - спадкового будинку після
смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4, свідчить та
обставина, що вона у відповідності до
ст. 1268 ч. 3 ЦК України в ред. 2004 р.
фактично вступила в управління та
володіння спадковим майном, так як на
час відкриття спадщини проживала у
спадковому будинку де проживає і тепер.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України
спадкоємець, який постійно проживав
разом із спадкодавцем на час відкриття
спадщини, вважається таким, що прийняв
спадщину, якщо протягом строку,
встановленого ст. 1270 ЦК України не
заявив про відмову від неї.

Відповідно до довідки № 459 виданої
Дубіською селищною радою 10 лютого 2014
року будинок АДРЕСА_1 побудований в 1974
році та відповідно до облікових книг
зареєстрований за ОСОБА_4 та ОСОБА_3. За
вказаним будинок зареєстрована
земельна ділнка площею 0,15 га .

Як вбачається з довідки виданої
Тячівським районним підприємством
технічної інвентаризації 10 лютого 2014
року станом на 31 грудня 2012 року за
ОСОБА_3 право власності на нерухоме
майно будинок АДРЕСА_1 не
зареєстровано.

За таких обставин суд вважає що позов
слід задовольнити.

На основі викладеного та керуючись ст.
ст. 80, 215, 213 ЦПК України, ст. ст. 376 ч.3,
1233-1235, 1261, 1268 ч.3 ЦК України,

РІШИВ

Позов задовольнити повністю.

Визнати право власності на
спадковий будинок АДРЕСА_1 в цілому за
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 мешканкою АДРЕСА_1

На рішення може бути подана
апеляція в судову палату по цивільним
справам апеляційного суду
Закарпатської області протягом десяти
днів з моменту проголошення, через
Тячівський районний суд, а сторонам які
брали участь в розгляді справи але не
були присутні під час проголошення
рішення у той самий строк з моменту
отримання копії рішення.

Суддя Тячівського районного суду.
В.І.Мельник