АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ
інстанції Дуда О.О. Провадження №
22-ц/789/348/14 Доповідач - Загорський
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 р. колегія суддів судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду Тернопільської
області в складі:

головуючого - Загорського О.О.

суддів - Козака І. О., Хоми М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

за участі ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Тернополі цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 09 січня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИЛА:

06.09.2013 року ОСОБА_2 звернулася з
вищенаведеним позовом. Вимоги
аргументувала тим, що вона і ОСОБА_1
перебували у шлюбі, який розірвано
20.05.1998 року. У шлюбі народився син -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після
досягнення повноліття продовжує
навчатися в Технічному коледжі
Тернопільського національного
технічного університету імені І.Пулюя
на денній формі навчання, і потребує
матеріальної допомоги. Оскільки
відповідач добровільно не надає коштів
на утримання сина на період його
навчання, просить стягнути аліменти у
розмірі 1/4 частини всіх видів його
заробітку (доходів), щомісячно, до
закінчення сином навчання.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 09.01.2014 року
позов задоволено і вирішено стягувати
з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на
утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 в
розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку
(доходів), щомісячно, починаючи з 06.09.2013
року, і до закінчення його навчання -
30.06.2014 року, але не довше ніж до
досягнення ним 23 річного віку.

Вирішено питання про розподіл
судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове про відмову в
задоволенні позову, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального і порушення норм
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення для справи. Вказує, що суд
першої інстанції при визначенні
розміру аліментів не врахував
наявність у нього інших дітей і
непрацездатних членів сім'ї. Зазначає,
що суд не врахував надання ним в
добровільному порядку коштів на
потреби сина, що не перевірив
достовірність інформації щодо
вартості навчання сина та те, що
студенти користуються різноманітними
пільгами.

В судовому засіданні апелянт
апеляційну скаргу підтримав і вказав,
що не відмовляється платити аліменти,
однак хоче платити їх особисто сину.
Вказав, що він допомагав сину по своїх
можливостях, але колишня дружина
перешкоджає йому у спілкуванні з сином.

Позивач, апеляційну скаргу
заперечила і вказала, що батько не
цікавиться сином і кошти на його
утримання не дає та не оплачує його
навчання. Зазначила, що у сина є
проблеми з здоров'ям - ушкоджена рука.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення, дослідивши матеріали справи
в межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог у суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга до задоволення не
підлягає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що доказами у
справі підтверджується право позивача
на отримання аліментів на період
навчання сина.

З таким висновком суду слід
погодитися, оскільки він підтверджений
матеріалами справи та достатньо
мотивований.

Судом встановлено, що сторони
перебували у шлюбі, який розірвано
20.05.1998 року - свідоцтво про розірвання
шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.05.1998 року (а.с.
8).

Від шлюбу народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 - свідоцтво про народження
серії НОМЕР_2 від 31.05.1995 року (а.с. 9).

ОСОБА_3 є студентом третього курсу
денної форми навчання відділення
електронних апаратів Технічного
коледжу Тернопільського національного
технічного університету імені І.Пулюя,
і навчання здійснюється на платній
основі. Термін навчання по 30.06.2014 рорку -
довідка навчального закладу від 15.05.2013
року №1455, договір про навчання від
04.08.2010 року (а.с. 10-11).

ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю,
що не заперечується відповідачем у
справі.

Відповідач ОСОБА_1 18.05.2000 року
уклав шлюб з ОСОБА_5 - свідоцтво про
одруження серії НОМЕР_3 від 18.05.2000 року
(а.с. 18).

Згідно довідки №941 від 23.10.2013 року
виданої ДП "Благоустрій-1" до складу
сім'ї ОСОБА_1 входять мати - ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, дружина - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4,
та син - ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 17-19).

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримує
пенсію за віком - пенсійне посвідчення
серії НОМЕР_4 (а.с. 17).

Згідно довідки про доходи №808 від
21.10.2013 року, виданої ПП "Фабрика меблів
"Нова", ОСОБА_1 працює на посаді
лакувальника, сума доходу з 01.04.2013 року
по 30.09.2013 року - 11320,87 грн.(а.с. 20).

Відповідно до ст. 199 СК України,
якщо повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення 23 років за умови, що вони
можуть надавати матеріальну допомогу.

У п. 20 постанови Пленуму від 15.05.2006
року № 3 «Про застосування окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ щодо батьківства, материнства та
стягнення аліментів» Верховний Суд
України роз'яснив, що обов'язок батьків
утримувати повнолітніх дочку, сина, які
продовжують навчатися після
досягнення повноліття (незалежно від
форми навчання), виникає за
обов'язкової сукупності таких
юридичних фактів: досягнення дочкою,
сином віку, який перевищує 18, але є
меншим 23 років; продовження ними
навчання; потреба у зв'язку з цим у
матеріальній допомозі; наявність у
батьків можливості надавати таку
допомогу.

За змістом ст. 199 СК України
обов'язок утримувати повнолітнього
сина, який продовжує навчання
покладено на обох батьків.

Відповідно до ст. 200 СК України суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у
статті 182 цього Кодексу. При визначенні
розміру аліментів з одного з батьків
суд бере до уваги можливість надання
утримання другим з батьків, своїми
дружиною, чоловіком та повнолітніми
дочкою, сином.

Доводи апеляційної скарги, що
судом не враховано, що на утриманні
відповідача перебуває двоє дітей і
мати - пенсіонер, колегією суддів
оцінюються критично, оскільки суд
першої інстанції з урахуванням
встановлених під час розгляду справи
обставин, давши належну правову оцінку
зібраним у справі доказам, правильно
застосував норми матеріального та
процесуального права та, виходячи з
положень ст. ст. 199, 200 СК України,
обґрунтовано стягнув з відповідача 1/4
частину його заробітку (доходу) на
утримання повнолітнього сина, який
продовжує навчання.

Апелянтом не представлено
доказів того, що він є єдиним сином у
своєї матері, оскільки в даному випадку
необхідно враховувати можливість
отримання ОСОБА_6, 1951 року народження,
матеріальної допомоги і від інших її
дітей.

Відповідно до норм СК України
обов'язок утримувати неповнолітніх
дітей покладено на обох батьків.
Матеріали справи не містять відомостей
про дружину відповідача ОСОБА_7,
зокрема щодо її доходів, а тому доводи
апелянта, що діти і сім'я перебувають
виключно на його утриманні оцінюються
критично.

Для оцінки матеріального
становища сім'ї в цілому необхідні
відомості про доходи усіх працездатних
членів сім'ї.

Критично оцінюються доводи
апелянта, що ним надавалася
добровільна допомога сину в розмірі 150
грн, оскільки такі доводи не знаходять
свого підтвердження в матеріалах
справи, не представлено таких доказів і
в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч.1 ст 188 СК України
батьки можуть бути звільнені від
обов'язку утримувати дитину, якщо дохід
дитини набагато перевищує дохід
кожного з них і забезпечує повністю її
потреби.

Апелянтом не представлено
доказів існування умов передбачених
вищенаведеною нормою для звільнення
його від сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги, що суд
не перевірив достовірності інформації
про вартість навчання ОСОБА_3 колегією
суддів оцінюються критично, оскільки в
матеріалах справи є договір про
навчання у якому вказано вартість
навчання за кожен семестр і підстав
ставити під сумнів умови договору
немає (а.с. 11).

Критично оцінюються і доводи, як
підстава звільнення апелянта від
сплати аліментів, що студенти
користуються різноманітними пільгами -
що проїзд студентів у громадському
транспорті є пільговим, оскільки
проїзд хоч і є пільговим але не
безкоштовним.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України
саме апелянт повинен довести належними
доказами обставини, на які він
посилається як на підставу для
задоволення його вимог, що ним зроблено
не було.

Рішення суду постановлено у
відповідності до чинних норм
матеріального і процесуального права і
підстав для його скасування немає.
Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
відхилити.

Рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 09 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку шляхом подачі
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду
Тернопільської області О.О. Загорський