АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду м.
Києва в складі:

головуючого: Соколової В.В.,

суддів: Усика Г.І., Нежури В.А.,

при секретарі Охневській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
публічного акціонерного товариства
«Акціонерний комерційний банк «КИЇВ»
на рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 27.11.2013 у цивільній
справі за позовом публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «КИЇВ» до ОСОБА_1,
треті особи - товариство з обмеженою
відповідальністю «Систем-Інвест»,
Міністерство фінансів України про
визнання одностороннього правочину
недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А

23.08.2013 ПАТ «АКБ «КИЇВ» звернулося до
суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи
свої вимоги тим, що відповідачем 18.05.2013
вчинено односторонній правочин про
припинення грошового зобов'язання на
суму 1250837,36 грн. перед позивачем шляхом
зарахування зустрічних однорідних
вимог.

Позивач вважає, що заява відповідача
від 18.05.2013 про припинення грошового
зобов'язання, як односторонній
правочин, має бути визнана судом
недійсною, через те, що інвестиційна
угода від 12.01.2006 № 34-03-161 є на даний час
чинною, рішення суду про розірвання
такої угоди відсутні. Вважає, що у
позивача відсутні будь-які однорідні
грошові зобов'язання перед
відповідачем за інвестиційною угодою,
відповідно до умов якої банк
зобов'язаний вчиняти певні дії
виключно в інтересах та за рахунок
повіреного, тобто відповідача.

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 27.11.2013 відмовлено у
задоволенні заявлених позовних вимог.

Справа № 756/12167/13 № апеляційного
провадження 22-ц-796/2113/2014Головуючий у
суді першої інстанції: Камбулов
Д.Г.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Соколова В.В.Не погоджуючись
із вказаним рішенням суду, позивачем
подано апеляційну скаргу, в якій
зазначається про неповне з'ясування
обставин справи, які мають істотне
значення. А саме, вказується на те, що за
правовою природою припинення
зобов'язання зарахуванням зустрічної
вимоги це - одностороння угода, яка
оформляється заявою однієї з сторін, і,
якщо інша сторона не погоджується з
проведенням такого зарахування, вона
вправі на підставі статті 16 Цивільного
кодексу України звернутися за захистом
своїх охоронюваних законом прав до
суду.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу
з підстав викладених у ній, просив
рішення суду скасувати та ухвалити
нове про задоволення заявлених
позовних вимог.

Представник відповідача заперечував
проти доводів апеляційної скарги,
вважає рішення суду законним і
обґрунтованим, просив залишити його
без змін.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, повідомлені про
місце і час розгляду справи. Тому, в
порядку ст. 305 ч. 2 ЦПК України, неявка
цих осіб не перешкоджає розгляду
справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів виходить з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що у розумінні положень
Цивільного Кодексу України, заява
відповідача ОСОБА_1 від 18.05.2013 про
припинення грошового зобов'язання в
сумі 1250837, 36 грн. за своїм змістом та
своєю правовою природою не є
правочином, та підстав для визнання
зазначеної заяви відповідача
недійсною немає.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає за можливе погодитись з такими
висновками суду першої інстанції
додатково зазначивши наступне.

Перевіряючи обставини справи судом
встановлено, що між ТОВ «Систем-Інвест»
(Товариством), позивачем - акціонерним
комерційним банком «КИЇВ» (Повіреним)
та відповідачем ОСОБА_1 (Інвестором)
була укладена інвестиційна угода від
12.01.2006 № 34-03-161 про інвестування у
житлове будівництво. Вказана угода
була направлена на здійснення
фінансування будівництва трикімнатної
квартири АДРЕСА_1 (а.с.11-14).

Відповідно до умов інвестиційної
угоди третя особа зобов'язалась
виконати роботи щодо надання квартири
відповідачу. Банк є повіреним ОСОБА_1
щодо залучення від імені та в інтересах
ОСОБА_1 грошових коштів на здійснення
операцій, що пов'язані з фінансуванням
капітальних вкладень у квартиру.
Відповідач є інвестором, який бере
участь у фінансуванні квартири шляхом
внесення грошових коштів на рахунок
Банку. Згідно з додатковою угодою № 1
від 12.01.2006 до інвестиційної угоди, угода
була доповнена п. 1.5. відповідно до
якого відповідач набував майнових прав
на квартиру з моменту виконання ним
своїх зобов'язань (а.с.15).

ОСОБА_1 проінвестував 100% загальної
площі об'єкту, що становить 1390718 грн., та
у відповідності із актом
прийому-передачі, ТОВ «Систем-Інвест»
передало йому майнові права на
квартиру (а.с.17).

Також, рішенням Печерського районного
суду м. Києва від 23.04.2008 у цивільній
справі № 2-414/08 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ
«Систем-Інвест», ПАТ «АКБ «Київ», треті
особи: ТОВ «Київвисотбуд» та Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна про визнання
недійсним положення договору та
визнання права власності, позовні
вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково
і визнано за ОСОБА_1 право власності на
об'єкт незавершеного будівництва, а
саме на квартиру.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 26.10.2012 у справі № 6-890/12 , в
порядку повороту виконання рішення, з
ОСОБА_1 було стягнуто на користь ПАТ
«АКБ «Київ» 1250837,36 грн.

Згідно даної ухвали, судом було
встановлено, що рішенням Печерського
районного суду м. Києва від 17.06.2009 у
цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до
ТОВ«Систем-Інвест», АКБ «Київ» та ТОВ
«Київвисотбуд», за участі третіх осіб
ДУС та НБУ про відшкодуваннязбитків в
задоволенні вимог ОСОБА_1 було
відмовлено. Рішенням Апеляційного суду
м. Києва від 10.02.2010 рішення Печерського
районного суду м. Києва від 17.06.2009
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким стягнуто з ТОВ «Систем-Інвест»,
АКБ «Київ» та ТОВ «Київвисотбуд» на
користь ОСОБА_1 завдані збитки в
розмірі 4080260,26 грн., а такожсудові
витрати.

Відділом ДВС Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
згідно виконавчого провадження, з
примусового виконання виконавчого
листа було стягнуто 1250837,36 грн. з АКБ
«Київ» на користь ОСОБА_1

Ухвалою Верховного Суду України від
07.09.2011 рішення Апеляційного суду м.
10.02.2010 було скасовано, а справа передана
на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 13.06.2012
скасовано рішення Апеляційного суду м.
Києва від 01.02.2012, а рішення Печерського
районного суду м. Києва від 17.06.2009
залишено без змін. В зв'язку з
наведеними обставинами судом
застосований поворот виконання
рішення суду і 19.03.2013 виданий
виконавчий лист (а.с.26,27).

17.05.2013 ОСОБА_1 звернувся до Банку із
заявою про дострокове розірвання
Інвестиційної угоди із посиланням на
п.6.2. Інвестиційної угоди, а також із
заявою про виплату фактично про
інвестованої загальної площі квартири
відповідно до умов інвестиційної угоди
№ 34-03-161 від 12.01.2006 (а.с.18-21).

18.05.2013 ОСОБА_1 звернувся до Банку із
заявою про припинення грошового
зобов'язання в сумі 1250837,36 грн. перед ПАТ
«АКБ «Київ» шляхом зарахування
зустрічних однорідних вимог.

Як свідчить заява відповідач зарахував
грошові вимоги Банку до відповідача у
сумі 1250837, 36 грн., які ґрунтуються на
ухвалі Печерського районного суду м.
Києва від 26.10.2012 про поворот виконання
рішення проти грошової вимоги ОСОБА_1
до банку на суму 4863300 грн., які
ґрунтуються на висновку про вартість
об'єкту інвестування, виготовлений
оцінювачем від 16.05.2013.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 05.07.2013 визнано таким, що не
підлягає виконанню повністю
виконавчий лист Печерського районного
суду м. Києва виданий 19.03.2013 № 6-890 на
виконання ухвали Печерського
районного суду м. Києва від 26.10.2012 про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ
«Київ» 1250837,36 грн.

Згідно мотивувальної частини ухвали,
суд виходив з того, що заявник (ОСОБА_1) в
порядку встановленому договором
звернувся із заявою про дострокове
розірвання договору. Вказане право
передбачено умовами договору до
моменту передачі проінвестованої
квартири у власність ОСОБА_1 Право
власності ОСОБА_1 до цього часу не
зареєстровано, а отже інвестиційна
угода не припинила своєї дії.

Вимоги ОСОБА_1 до ПАТ «АКБ «Київ» про
виплату грошових коштів суд вважав
однорідними та в даному випадку
зустрічними по відношенню до вимог ПАТ
АКБ «Київ» до ОСОБА_1 про стягнення
грошових коштів за виконавчим листом
від 19.03.2013 (а.с.65-68).

Оскільки вказаним, на думку позивача,
порушуються його права, так як у
відповідача права вимоги до банку не
могло виникнути і не існувало, то ним
ставиться вимоги про визнання заяви
ОСОБА_1 про зарахування зустрічних
однорідних вимог від 18.05.2013 недійсною,
як одностороннього правочину.

Відповідно до ч.ч. 1,3,5 ст.202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Одностороннім правочином є дія однієї
сторони, яка може бути представлена
однією або кількома особами.

Односторонній правочин може
створювати обов'язки лише для особи яка
його вчинила.

Односторонній правочин може
створювати обов'язки для інших осіб
лише у випадках встановлених законом,
або за домовленістю з цими особами.

До правовідносин, які виникли з
односторонніх правочинів,
застосовуються загальні положення про
зобов'язання та про договори, якщо це
не суперечить актам цивільного
законодавства або суті
одностороннього правочину.

Цивільний кодекс не формулює загальних
правил про момент з якого правочин
вважається вчиненим. У ч. 1 ст. 210 цього
Кодексу цей момент визначається
стосовно правочинів, що підлягають
державній реєстрації - з моменту
державної реєстрації. В інших випадках,
враховуючи положення ч. 5 ст. 202 ЦК
України, слід виходити з положень ст.ст.
638,640,642 ЦК України. Тобто з моменту
одержання особою, яка направила
пропозицію укласти договір, відповіді
про прийняття пропозиції або вчинення
іншою стороною дій, які засвідчують її
бажання укласти договір.

Вказаний висновок вбачається
обґрунтованим і щодо односторонніх
правочинів, оскільки обов'язки для
інших осіб за одностороннім правочином
можуть виникати лише у випадках
встановлених законом, або за
домовленістю з цими особами, так як
згідно з положеннями ч. 2 ст.509 ЦК
України зобов'язання виникають з
підстав, встановлених ст. 11 цього
Кодексу, а саме: договори та інші
правочини; створення літературних,
художніх творів, винаходів та інших
результатів інтелектуальної, творчої
діяльності; завдання майнової
(матеріальної) та моральної шкоди іншій
особі; інші юридичні факти.

Тобто без волевиявлення особи для неї
можуть виникнути обов'язки лише прямо
визначені в законодавстві.

Згідно зі ст. 601 ЦК України зобов'язання
припиняється зарахуванням зустрічних
однорідних вимог, строк виконання яких
настав. Зарахування зустрічних вимог
може здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Отже, за змістом цієї норми закону
правочином є зарахування зустрічних
вимог. При цьому необхідно звернути
увагу, що зарахування зустрічних вимог
носить договірний характер, оскільки
для його здійснення необхідна
наявність зобов'язань кожної із сторін,
яка одночасно є і кредитором і
боржником.

Разом з тим, зазначення в законі, що
зарахування зустрічних вимог може
здійснюватися за заявою однієї із
сторін, свідчить про не безумовність
заяви однієї із сторін, що в свою чергу
викликає необхідність вчинення іншою
стороною певних дій. Вказане також
випливає із суті договірних
зобов'язань, які, як вже зазначено вище,
виникають для особи з урахуванням її
волевиявлення та/або на підставі
прямої норми закону.

Тобто подання стороною заяви про
зарахування по своїй суті зводиться до
пропозиції провести зарахування, яке,
відповідно, може бути здійснене за
згоди особи, яка є одночасно і
кредитором і боржником.

Виходячи з положень ст.ст. 638,640, 642 ЦК
України, договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов договору і з
моменту одержання особою, яка
направила пропозицію укласти договір,
відповіді про прийняття пропозиції або
вчинення іншою стороною дій, які
засвідчують її бажання укласти договір

З огляду на викладене, подання заяви
про зарахування, без вчинення іншою
стороною дій які свідчили б про
прийняття пропозиції, не є вчиненням
правочину.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ
«АКБ «Київ» листом за вих. №25-02/1471 від
22.05.2013 повідомив відповідача про
відсутність згоди на проведення
зарахування зустрічних вимог на суму
1250837,36 грн. (а.с.172-173). Отже вказаний
правочин про зарахування зустрічних
однорідних вимог між даними сторонами
не може вважатися укладеним. За
правочином, який не набув чинності
зобов'язання у сторін не виникають, а
тому і не потребується визнання
недійсним такого правочину.

Відтак, доводи апеляційної скарги про
наявність обставин з якими закон
пов'язує можливість визнання
правочинів недійсними щодо поданої
ОСОБА_1 заяви про припинення
зобов'язання зарахуванням зустрічних
однорідних вимог є необґрунтованими,
оскільки сама по собі заява не є
вчиненим правочином в розумінні вимог
ЦК України. А тому апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, апеляційний суд
приходить до висновку про те, що судом
першої інстанції дана належна оцінка
доводам сторін у сукупності з наданими
сторонами доказами, висновки суду
відповідають обставинам справи,
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
не спростовують їх, рішення суду
ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
тому підстави для скасування
оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315,317 ЦПК
України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Акціонерний
комерційний банк «КИЇВ» - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 27.11.2013 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: