УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Умнової О.В., Савченко В.О., Фаловської
І.М., Гримич М.К., Висоцької В.С., Умнової
О.В., розглянувши у попередньому
судовому засіданні цивільну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості, за зустрічним позовом
ОСОБА_7 до публічного акціонерного
товариства Комерційний банк
«ПриватБанк», публічного акціонерного
товариства «Акцент-Банк» про визнання
договору поруки недійсним та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до
публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк», третя
особа:ОСОБА_7 про розірвання договорів
поруки та визнання зобов'язань за ним
припиненими, за касаційною скаргою
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення
Фрунзенського районного суду м.
Харкова від 23 вересня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Харківської області
від 04 листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулося до суду з позовом про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № 105/Р-08 від 04 вересня 2008 року
у сумі 117305, 39 доларів США. Уточнивши
позовні вимоги просив стягнути з
відповідача ОСОБА_6 заборгованість за
кредитним договором № 105/Р-08 08 від 04
вересня 2008 року у сумі 1 331 824, 73 грн. Свої
вимоги мотивувало тим, що відповідно до
договору № 105/Р-08 08 від 04 вересня 2008 року
ОСОБА_7 отримала кредитні кошти у сумі 55
00, 00 грн. дол. США зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 18,00%
річних з кінцевим терміном повернення
03 вересня 2013 року. В забезпечення
повного та своєчасного виконання
зобов'язань за кредитним договором
ПриватБанком та ОСОБА_6 було укладено
договір поруки. Відповідно до п. 4
договору поруки та положень ст. 543 ЦК
України поручитель відповідає перед
банком за виконання боржником
зобов'язань у тому ж розмірі, що і
боржник, включаючи сплату кредиту,
процентів, нарахованих за користування
кредитом, штрафів, пені та інших
платежів, як солідарні боржники. В
порушення умов кредитного договору
відповідач свої зобов'язання за
договором не виконав у зв'язку з чим
станом на 15 січня 2013 року утворилася
заборгованість у сумі 166 686, 45 дол. США,
що за курсом НБУ складає 1331824, 73 (52981, 72
дол. США - заборгованість за кредитом,
71066, 68 дол. США - заборгованість по
процентам за користування кредитом,
42638, 05 дол. США - пеня за несвоєчасне
виконання зобов'язань за договором.
ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним
позовом про розірвання договору поруки
від 04 вересня 2008 року, укладеного між
ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» та визнання
зобов'язань за ним припиненим. Свої
вимоги обґрунтовував тим, що даний
договір був укладений для забезпечення
кредитного договору № 105/Р-08 від 04
вересня 2008 року. В цей же день між ЗАТ КБ
«ПриватБанк» та ОСОБА_7 був укладений
договір про видачу траншу №105/р-08-01,
згідно п.1.1 якого банк зобов'язався
надати позичальнику кредитні кошти в
частині загального ліміту,
встановленого п.1.2 кредитної угоди №
105/р-08 сума траншу становила 55 000, 00 дол.
США. З текстом договору про видачу
траншу ОСОБА_6 ознайомлений не був, а
тому відсутні підстави для солідарної
відповідальності за невиконання
позичальником своїх обов'язків, що
випливають зі змісту договору про
видачу траншу. З пункту 5 договору
поруки випливає, що у випадку
невиконання боржником якого-небудь
обов'язку, передбаченого п. 1 цього
договору, кредитор направляє на адресу
поручителя письмову вимогу із
зазначенням невиконаного обов'язку, а
поручитель виконавши таку вимогу,
зобов'язаний у свою чергу виконати
обов'язки, зазначені у письмовій вимозі
кредитора, впродовж п'яти календарних
днів з моменту отримання вимоги. На
думку ОСОБА_6 кредитор незаконно
здійснив 07 квітня 2010 року списання з
його поточного рахунку повного розміру
пенсії у сумі 625, 20 грн., а 06 квітня 2010
року - 20,69 грн. Окрім того, кредитор
застосував інший договір поруки -- №167
від 20 жовтня 2010 року мід ПАТ
«Акцент-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» та
не повідомив ОСОБА_6 про зміну свого
найменування з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на
ПАТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до ч.1
ст. 559 ЦК України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов'язання, а також у разі зміни
зобов'язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності. НА думку ОСОБА_6 він
має право на розірвання договору
поруки відповідно до правил п.1ч.ст.611 ЦК
України. ОСОБА_7 звернулася до суду з
позовом про визнання недійсним
договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010
року. Свої вимоги мотивувала тим, що
договір поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року
є фіктивним правочином, оскільки
суперечить змісту кредитної угоди
№105/Р-08, оскільки в останній не
передбачено використання інших
засобів забезпечення. Договір поруки №
167 у розділі № 3 кредитного договору не
визначений, як засіб його забезпечення,
а за строком свого укладення не
відповідає даті укладення кредитного
договору. Обмеженість
відповідальності поручителя за
договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010
року в розмірі 200 грн. ставить під
сумнів виконання поручителем пунктів
408 цього договору. На думку ОСОБА_6,
укладаючи договір № 167 сторони не мали
наміру на створення дійсних юридичних
наслідків стосовно виконання
кредитного договору № 105/Р-08.

Рішенням Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 23 вересня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 04 листопада 2013 року, позов ПАТ КБ
«ПриватБанк» задоволено повністю, у
задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено,
у задоволенні позову ОСОБА_6
відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний Банк «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№ 105/Р-08 від 04 вересня 2008 року у сумі 1 331
824 грн 73 коп.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не погоджуючись з
рішенням та ухвалою судів попередніх
інстанцій, звернулись із касаційною
скаргою, в якій, посилаючись на невірне
застосування судами норм
матеріального та порушення норм
процесуального права, просили їх
скасувати, ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк» відмовити, а позовні
вимоги ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити.

Згідно ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами
касаційного оскарження є неправильне
застосування судом норм матеріального
чи порушення норм процесуального
права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Із матеріалів справи встановлено, що
оскаржувані судові рішення ухвалені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а доводи скарги
цих висновків не спростовують.

Судами попередніх інстанцій повно
встановлені фактичні обставини справи
на основі об'єктивної оцінки наданих
сторонами доказів та вірно застосовані
норми матеріального права до спірних
правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку
законності та обґрунтованості рішення
суду першої інстанції. Належним чином
перевірив встановлені судом фактичні
обставини справи з урахуванням
зібраних доказів та дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність правових підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
дослідивши матеріали справи, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про її відхилення та залишення без змін
рішення Фрунзенського районного суду
м. Харкова від 23 вересня 2013 року та
ухвали апеляційного суду Харківської
області від 04 листопада 2013 року,
оскільки вони є законними та
обґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7
відхилити.

Рішення Фрунзенського районного
суду м. Харкова від 23 вересня 2013 року та
ухвалу апеляційного суду Харківської
області від 04 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: М.К. Гримич В.С. Висоцька О.В.
Умнова