У х в а л а

іменем україни

03 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Кафідової О.В.,
Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю
«Агрофірма Світанок» про розірвання
договору оренди землі та стягнення
заборгованості за касаційною скаргою
товариства з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Світанок»
на рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 25
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 01
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 24 січня 2012 року між ним та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Агрофірма Світанок»
(далі - ТОВ «Агрофірма Світанок») було
укладено договір оренди земельної
ділянки, загальною площею 5,760 га,
розташованої на території
Гупалівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області. Сторони
домовились про сплату орендної плати у
розмірі 6 901 грн. до 31 грудня кожного
року. Посилаючись на те, що відповідач
сплатив орендну плату за 2013 рік не в
повному обсязі, позивач просив
стягнути з нього заборгованість у
розмірі 5 696 грн. 21 коп. та розірвати
договір оренди землі.

Рішенням Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 25
квітня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 01
вересня 2014 року, позов ОСОБА_3
задоволено. Договір оренди земельної
ділянки, площею 5,760 га, розташованої на
території Гупалівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області, укладений 24
січня 2012 року між ОСОБА_3 та ТОВ
«Агрофірма «Світанок», розірвано.
Стягнуто з ТОВ «Агрофірма «Світанок»
на користь ОСОБА_3 орендну плату за 2013
рік у розмірі 5 696 грн. 21 коп. Розподілено
судові витрати.

У касаційній скарзі ТОВ «Агрофірма
«Світанок» просить скасувати судові
рішення, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права, й ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд, виходив із
того, що відповідач неналежним чином
виконав свій обов'язок зі сплати
орендної плати за землю за 2013 рік, у
результаті чого за ним утворилася
заборгованість, що є правовою
підставною для розірвання договору
оренди земельної ділянки.

Проте повністю з такими висновками
судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення не
відповідають.

Судами встановлено, що 24 січня 2012 року
між ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма Світанок»
було підписано договір оренди
земельної ділянки, загальною площею 5,760
га, розташованої на території
Гупалівської сільської ради
Магдалинівського району
Дніпропетровської області, який
зареєстровано 20 серпня 2012 року
відділом Держкомзему у
Магдалинівському районі
Дніпропетровської області.

Сторони погодили розмір орендної плати
у сумі 6 901 грн. та термін оплати до 31
грудня кожного року.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на
те, що орендну плату за 2013 рік
відповідач йому сплатив не в повному
обсязі, що є підставою для розірвання
договору оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про
оренду землі» договір оренди землі −?
це договір, за яким орендодавець
зобов'язаний за плату передати
орендареві земельну ділянку у
володіння і користування на певний
строк, а орендар зобов'язаний
використовувати земельну ділянку
відповідно до умов договору та вимог
земельного законодавства.

За змістом ст. 21 Закону України «Про
оренду землі» розмір та умови орендної
плати, що зазначені в договорі оренди,
не можуть суперечити чинному на час
укладення договору оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України
«Про оренду землі» на вимогу однієї із
сторін договір оренди землі може бути
достроково розірваний за рішенням суду
в разі невиконання сторонами
обов'язків, передбачених статтями 24 і 25
цього Закону та умовами договору, а
також на підставах, визначених ЗК
України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України
підставою для припинення права
користування земельною ділянкою є
систематична несплата орендної плати.

Суди на наведене уваги не звернули та
не врахували того, що відповідно до
вказаних норм матеріального права
договір оренди землі може бути
розірваний за умов систематичної
несплати орендної плати.

Указаний правовий висновок викладений
у постанові Верховного Суду України
від 12 грудня 2012 року № 6-146цс12 і
відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх судів України.

Крім того, суди не перевірили доводи
відповідача про те, що попереднім
орендарем, ПП «Агрофірма «Приорілля»,
позивачу у 2012 році було виплачено 10 360
грн., у тому числі аванс за 2013 рік у 3 тис.
грн., тобто орендна плата позивачу за 2013
рік була виплачена у 2012 році, що ним не
спростовано.

Суди у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК
України належним чином не перевірили
та не встановили, чи мала несплата
орендної плати систематичний характер,
тобто доводів сторін по суті позовних
вимог не перевірили; фактичні
обставини справи, від яких залежить
правильне вирішення спору, належним
чином не встановили; не визначились які
правовідносини сторін випливають із
встановлених обставин та яка правова
норма підлягає застосуванню до цих
правовідносин.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судами не
встановлені, правовідносини між
сторонами не визначені, судові рішення
не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК
України щодо законності й
обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК
України є підставою для їх скасування.

Відповідно до ч. 1 ст. 338 ЦПК України,
оскільки порушення закону допущені як
районним судом, так і апеляційним,
справа підлягає направленню на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Агрофірма
Світанок» задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного
суду Дніпропетровської області від 25
квітня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 01
вересня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова