Справа №2/489/442/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 р. Ленінський районний суд
м. Миколаєва в складі: головуючого -
судді Губницького Д.Г., при секретарі
Наумкіній І.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без
самостійних вимог орган опіки та
піклування Миколаївської міської ради,
про надання дозволу на виїзд дитини за
кордон України без згоди батька, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2013 р ОСОБА_1 звернулася до суду
з позовом, яким просила надати їй
дозвіл на оформлення документів для
виїзд та виїзд неповнолітніх дітей
ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України без згоди
та супроводу відповідача - батька дітей
до досягнення дітьми 16 річного віку.

В ході розгляду справи позовні вимоги
були зменшені - просила дозвіл на
оформлення документів та виїзд дітей
на період літніх канікул.

Позовні вимоги були обґрунтовані
неправомірною відмовою відповідача
від виїзду дітей за кордон задля
відпочинку та розвитку.

В судовому засіданні представник
позивачки позовні вимоги та їх
обґрунтування підтримав. Не
заперечував, що позивачка з дітьми
зараз не мають постійного місця
реєстрації в Україні.

Відповідач позов не визнав, зазначив,
що він упевнений, що відповідачка має
намір вивезти дітей за кордон на
постійне місце проживання, має тісні
стосунки з іноземним громадянином,
наголосив що будь-яких гарантій
повернення дітей до України немає, з
травня 2013 р позивачка вивезла дітей до
м. Одеса та у нього немає можливостей
спілкуватися з ним.

Представник органу опіки та піклування
проти задоволення позову не
заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь в справі, дослідивши
письмові докази, встанови наступні
обставини.

Шлюб між сторонами зареєстровано 16
березня 2001 р.. припинено 22 листопада 2011
р. (а.с.10). Мають неповнолітніх синів:
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8,9).

Відповідно до положень ст. 141 СК України
мати, батько мають рівні права та
обов'язки, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їхніх прав і не
звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), опікунів і в їхньому
супроводі чи супроводі осіб, які
уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріального
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).

За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27 січня
1995 року № 57, виїзд з України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою,
здійснюється за нотаріально
посвідченою згодою другого з батьків
із зазначенням у ній держави
прямування та відповідного часового
проміжку перебування у цій державі,
якщо другий з батьків відсутній у
пункті пропуску.

Отже, позовні вимоги є неконкретними,
не зазначають держави прямування дітей
з матір'ю, строку їх перебування за
кордоном. Також суд звертає увагу, що
доводи відповідача про можливість
протиправного вивезення дітей за
кордон і неповернення їх позивачкою не
спростовані - у неї та дітей немає
певного місця проживання, не доведено
існування економічних, родинних,
правових зв'язків з Україною, що можуть
слугувати гарантією повернення дітей.

Отже, у зв'язку з недоведеністю підстав
позову, вимоги ОСОБА_5 задоволенню не
підлягають.

Керуючись ст.. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Миколаївської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Ленінський районний суд м.
Миколаєва протягом 10 днів з дня його
проголошення, а особами, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення - в тому
ж порядку і в той самий строк, який
обраховується з дня отримання копії
цього рішення.

Суддя
Д.Г. Губницький