Справа №468/306/14-ц 17.11.2014 17.11.2014 17.11.2014
Провадження №22-ц/784/3053/14
Провадження №22-ц/784/3053/14
Суддя по 1 інстанції - Янчук С.В.
Доповідач апеляційної інстанції
Рішення

Іменем України

17 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Галущенка О.І.,

суддів - Серебрякової Т.В.,
Самчишиної Н.В.,

із секретарем судового засідання
- Харитонової І.В.,

без участі осіб, які беруть участь у
справі належно повідомлених про час і
місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на заочне рішення Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 05 березня 2014 року
ухвалене за позовом публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором,

встановила:

17 лютого 2014 року публічне
акціонерне товариство комерційний
банк «ПриватБанк» звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Позивач вказував, що 20 березня 2006
року між закритим акціонерним
товариством комерційний банк
«ПриватБанк», правонаступником якого є
публічне акціонерне товариство
комерційний банк «ПриватБанк» (далі -
Банк або ПАТ КБ
«ПриватБанк») та відповідачем укладено
кредитний договір, за умовами якого він
отримав кредит у вигляді встановленого
кредитного ліміту на платіжну картку у
розмірі 4 950 грн. під 36% річних на суму
залишку заборгованості з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки.

Умови кредитного договору
відповідач виконував неналежно, тому
станом на 31 грудня 2013 року залишок
заборгованості за кредитом з
відрахуванням стягнутої
заборгованості за судовим наказом
Баштанського районного суду
Миколаївської області від 09 липня 2008
року в сумі 6 809 грн. 64 коп., становив 21 343
грн. 92 коп.

Посилаючись на викладене, позивач
просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Баштанського
районного суду Миколаївської області
від 05 березня 2014 року позов
Банку задоволено.

Ухвалою того ж суду від 07 жовтня
2014 року заяву ОСОБА_2 про перегляд
заочного рішення залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2,
посилаючись на пропуск позивачем
позовної давності, неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, просив скасувати рішення суду та
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволенні позову ПАТ КБ
«ПриватБанк».

-2-
Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково,
виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги у
повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що відсутні підстави
для застосування позовної давності та
загальна сума заборгованості є
правильною.

Проте, колегія суддів не
погоджується з усіма висновками суду
першої інстанції.

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

За змістом ст. ст. 526, 527, 530, 612 ЦК
України зобов'язання повинні
виконуватися належним чином і в
установлений сторонами строк,
відповідно до вказівок договору та
вимог Цивільного Кодексу, одностороння
відмова від виконання або одностороння
зміна його умов не допускається.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом.

З матеріалів справи вбачається,
що 20 березня 2006 року за заявою
ОСОБА_3 укладено письмовий договір на
видачу кредитного ліміту в розмірі 4 950
грн. на кредитну картку з базовою
процентною ставкою 36% річних та з
погашенням боргу в розмірі 7% щомісячно
від суми заборгованості та строком дії,
який відповідає строку дії картки. В
подальшому кредитний ліміт
збільшувався та зменшувався.

Із заяви про отримання платіжної
картки від 20 березня 2006 року,
підписаної відповідачем, вбачається,
що він ознайомлений і згодний з Умовами
про надання банківських послуг (далі -
Умови), Правилами користування
платіжною карткою (далі - Правила) та
Тарифами банку (а.с.8).

Із пункту 9.12 Умов, які діяли на час
отримання відповідачем кредиту,
вбачається, що договір діє протягом 12
місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує другу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично пролонгується на той же
строк.

Як вбачається з матеріалів справи
відповідач заяву про припинення
договору не подавав. Таким чином,
пролонгація договору полягає у
продовженні його строку зі збереженням
тих умов, на яких його було укладено
(якщо інше не передбачено договором),
зокрема щодо самої умови про порядок
пролонгації договору, які також
залишаються чинними.

Судом встановлено, що відповідач
свої зобов'язання належним чином не
виконував у зв'язку з чим, 09 липня 2008
року Баштанським районним судом
Миколаївської області видано судовий
наказ (набрав законної сили 24 липня
2008 року), яким достроково
стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку
станом на 11 червня 2008 року
заборгованість по кредиту в сумі 6 809
грн. 64 коп., з якої: 5 395 грн. 52 коп. - по
тілу кредиту, 1 414 грн. 12 коп. - по
процентам.

Із виписки з особового рахунку та
розрахунку заборгованості вбачається,
що залишок заборгованості відповідача
по процентам за користування кредитом
становить 19 856 грн.03 коп. (а.с.9-12,91 -95,
102-103).

-3-

Банком пред'явлені вимоги щодо
заборгованості по процентам на суму 19
851 грн. 35 коп. Тому суд першої інстанції
визначаючи заборгованість вірно
виходив з вказаної суми заборгованості
по процентам.

Статтями 256, 257 ЦК України
визначено, що позовна давність - це
строк, у межах якого особа може
звернутись до суду з вимогою про захист
свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 5 статті 261 ЦК України
передбачено, що за зобов'язаннями з
визначеним строком виконання перебіг
позовної давності починається зі
спливом строку виконання. За
зобов'язаннями, строк виконання яких не
визначено або визначено моментом
вимоги, перебіг позовної давності
починається від дня, коли у кредитора
виникає право пред'явлення вимоги про
виконання зобов'язання.

Частина 3 ст. 267 ЦК України
передбачає застосування судом
позовної давності лише за заявою
сторони у спорі, зробленою до винесення
ним рішення.

Як роз'яснено у п. 11 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 18
грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення
у цивільній справі» якщо строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України
«Про захист прав споживачів», яким
кредитодавцю забороняється вимагати
повернення споживчого кредиту, строк
давності якого минув, у системному
зв'язку з ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону,
стосується позасудового порядку
повернення споживчого кредиту і
спрямований на те, щоб встановити
судовий контроль за вирішенням таких
вимог кредитодавця з метою захисту
прав споживача як слабшої сторони
договору споживчого кредиту (правова
позиція Верховного Суду України згідно
з постановою у справі №
6-126цс13).

З матеріалів справи вбачається,
що відповідач в судому засіданні
участі не брав та заяви про
застосування наслідків спливу
позовної давності до винесення судом
рішення не подавав.

Тому висновок суду щодо
відсутності підстав для застосування
позовної давності, є вірним.

Доводи в апеляційній скарзі
ОСОБА_2 про те, що заборгованість за
вказаний кредитним договором погашена,
не заслуговують на увагу, оскільки
спростовуються матеріали справи та не
підтверджені доказами.

Водночас, колегія суддів не
погоджується з висновками суду щодо
визначеного розміру штрафу (фіксована
частина) в сумі 500 грн.

Із матеріалів справи вбачається,
що вищезазначене судове рішення
відповідачем не виконано та
заборгованість по кредиту не сплачена.

П. 5.10 Правил користування
платіжною карткою, які діяли на час
укладення договору та надані суду
апеляційної інстанції (а.с.83-88)
передбачено, що при порушенні клієнтом
строків платежів по будь-якому із
грошових зобов'язань, передбачених
договором більш ніж на 30 днів, клієнт
зобов'язаний сплатити Банку штраф в
розмірі 250 грн. + 5 % від суми позову.

Отже, з відповідача на користь
позивача підлягав стягненню штраф в
розмірі 250 грн. штраф (фіксована
частина) та 992 грн. 57 коп. (процентна
складова).

-4-

Таким чином, рішення суду першої
інстанції на підставі
п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні
в частині загальної суми
заборгованості по кредитному договору
та судових витрат.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача
сплачені останнім судові витрати у
сумі 239 грн. 51 коп.

Судом позов Банку задоволено
частково та на його користь з
відповідача стягнуто 243 грн. 60 коп.
судового збору, а слід стягнути судових
витрат на суму 240 грн. 87 коп., що
відповідає 98,88% задоволених позовних
вимог.

З позивача на користь відповідача
підлягає стягненню 1 грн. 36 коп.
судового збору за подачу апеляційної
скарги, що відповідає 1,12 % вимог
позивача відносно задоволення яких
йому відмовлено.

Шляхом взаєморозрахунків за
судові витрати, кінцево з ОСОБА_2 на
користь Банку слід стягнути 239 грн. 51
коп. (240 грн. 87 коп. судових витрат
належних з відповідача - 1 грн. 36 коп. -
належних з позивача).

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Баштанського районного
суду Миколаївської області від
05 березня 2014 року в частині
визначеного загального розміру
стягнення заборгованості за кредитним
договором та розподілу судових витрат
змінити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» станом
на 31 грудня 2013 року заборгованість за
кредитним договором, укладеним 20
березня 2006 року, у сумі 21 093 грн. 92 коп.,
яка складається із заборгованості по
відсоткам за користування кредитом в
сумі 19 851 грн. 35 коп. та штрафів - 1 242 грн.
57 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства
акціонерний банк «ПриватБанк» 239 грн.
51 коп. судового збору.

Рішення апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення і з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржене у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: