АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
інстанції - Бортницька В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кабанченко О.А.,
Андрієнко А.М.

при секретарі Осмолович В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного
суду м. Києва від 14 жовтня 2014 року про
відмову у відкритті провадження в
справі за позовом ОСОБА_2 до Державної
казначейської служби України про
відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вказаним
позовом та просить зобов'язати
Державну казначейську службу України
відшкодувати позивачу збитки у розмірі
126 132 000 грн. завданих в результаті
протиправної бездіяльності.

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 14.10.2014 року відмовлено у
відкритті провадження за позовом
ОСОБА_2 до Державної казначейської
служби України про відшкодування
збитків.

Не погодившись з такою ухвалою суду,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить її
скасувати та направити питання про
відкриття провадження на новий розгляд
до суду першої інстанції.

В скарзі посилалася на те, що ухвала
постановлена з порушення норм
процесуального права. Судом не
враховано, що спір про відшкодування
збитків, завданих несвоєчасним
поверненням ПДВ не є господарським
спором, який виник з корпоративних
відносин, оскільки не має в собі
основних ознак, необхідних для
визначення спору як господарського. В
даному випадку, з одного боку стороною
спору є фізична особа - ОСОБА_2, як
єдиний засновник ПП «Складні сплави»,
особа якого нерозривно пов'язана з
самою юридично особою, з іншого боку,
стороною спору є Державна казначейська
служба України, орган, який
зобов'язаний здійснити відшкодування
ПДВ. Жодних господарських відносин між
цими двома суб'єктами не існує, у
зв'язку з чим відсутні підстави для
розгляду справи в порядку
господарського судочинства. Тобто в
суду були відсутні підстави для
відмови у відкритті провадження в
даній справі, оскільки спір підсудний
суду загальної юрисдикції.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
з'ясувавши обставини справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди
розглядають у порядку цивільного
судочинства справи щодо: захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що
виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин;
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.
Законом може бути передбачено
розгляд інших справ за правилами
цивільного судочинства.

Як роз'яснено Пунктом 3 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ «Про деякі питання
юрисдикції загальних судів та
визначення підсудності цивільних
справ» від 01.03.2013 року , вирішуючи
питання про відкриття провадження у
справі,суди повинні виходити з того, що
відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у
порядку цивільного судочинства суди
розглядають справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових, а також інших
правовідносин, крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства.

Отже, критеріями відмежування справ
цивільної юрисдикції від інших є,
по-перше, наявність у них спору про
право цивільне ( справи за позовами, що
виникають із будь-яких
правовідносин,крім випадків, коли
розгляд таких справ проводиться за
правилами іншого судочинства), по -
друге, суб'єктний склад такого спору (
однією зі сторін у спорі є фізична
особа).

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК
України не допускається об'єднання в
одне провадження вимог, які підлягають
розгляду за правилами різних видів
судочинства, якщо інше не встановлене
законом,суд відкриває провадження у
справі в частині вимог, які належать до
цивільної юрисдикції, і відмовляє у
відкритті провадження у справі щодо
вимог, коли їх розгляд проводиться за
правилами іншого судочинства.

Статтею 1 ГПК України встановлено, що
підприємства, установи, організації,
інші юридичні особи (у тому числі
іноземні), громадяни, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і в
установленому порядку набули статусу
суб'єкта підприємницької діяльності,
мають право звертатися до
господарського суду згідно з
встановленою підвідомчістю
господарських справ за захистом своїх
порушених або оспорюваних прав і
охоронюваних законом інтересів, а
також для вжиття передбачених цим
Кодексом заходів, спрямованих на
запобігання правопорушенням.

У випадках, передбачених законодавчими
актами України, до господарського суду
мають право також звертатися державні
та інші органи, фізичні особи, що не є
суб'єктами підприємницької діяльності.

Згідно зі ст. 167 ГК України визначено, що
корпоративні права - це права особи,
частка якої визначається у статутному
фонді (майні) господарської
організації, що включають
правомочності на участь цієї особи в
управлінні господарською
організацією, отримання певної частки
прибутку (дивідендів) даної
організації та активів у разі
ліквідації останньої відповідно до
закону, а також інші правомочності,
передбачені законом та статутними
документами.

Відмовляючи у відкритті провадження в
даній справі суд першої інстанції
виходив з того, що даний спір
відноситься до юрисдикції
господарських судів і не може
розглядатися у Печерському районному
суді м. Києва, оскільки позивач
звернувся до суду як власника ПП
«Складні сплави» з вимогами про
відшкодування збитків, які виникли
внаслідок несвоєчасного відшкодування
органом державної влади юридичній
особі приватному підприємству -
податку на додану вартість.

Колегія суддів вважає, що такий
висновок суду першої інстанції є
обґрунтованим та в повній мірі
відповідає вимогам
цивільно-процесуального
законодавства України, виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 3.1. Постанови Пленуму
Вищого Господарського суду України від
24.10.2011 року №10 «Про деякі питання
підвідомчості і підсудності справ
господарським судом», господарський
спір підвідомчий господарському
суду, зокрема, за таких умов:

- участь у спорі суб'єкта
господарювання;

- наявність між сторонами, по-перше,
господарських відносин, врегульованих
Цивільним кодексом України,
Господарським кодексом України,
іншими актами господарського і
цивільного законодавства, і, по-друге,
спору про право, що виникає з
відповідних відносин;

- наявність у законі норми, що прямо
передбачала б вирішення спору
господарським судом;

- відсутність у законі норми, що
прямо передбачала б вирішення такого
спору судом іншої юрисдикції.

В абзаці 10 п 3.2 вищенаведеної постанови
роз'яснено, що господарські суди на
загальних підставах вирішують усі
спори між суб'єктами господарської
діяльності, а також спори, пов'язані з:
вимогами про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншим
порушенням прав, свобод та інтересів
суб'єктом публічно-правових відносин, -
за умови, що такі вимоги не
об'єднуються з вимогою вирішити
публічно-правовий спір і за своїм
суб'єктним складом підпадають під дію
статті 1 ГПК.

Тому слід ураховувати, що юрисдикція
господарських судів поширюється на
справи з приводу вирішення позову про
відшкодування збитків завданих
невчасним поверненням суб'єктом
владних повноважень ПДВ юридичній
особі.

Колегія суддів враховує також і те, що
предметом даного позову є
відшкодування збитків, а вимоги про
вирішення публічно-правового спору не
заявлялися.

Крім того, ОСОБА_2, звертаючись до суду з
позовом діє фактично в інтересах
юридичної особи, якій не був повернутий
податок .

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеними
роз'ясненнями постанов пленуму, а тому
не можуть бути підставою для
скасування оскаржуваної ухвали.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що між сторонами відсутній спір, яки
підлягає вирішенню в порядку
господарського судочинства, колегія
суддів не приймає, так як такі
посилання є лише однобічними
твердженнями заявника та суперечать
нормам процесуального права..

Зміст оскаржуваної ухвали не дає
жодних підстав для висновку про те, що
судом першої інстанції було допущено
порушення норм процесуального права.

Ухвала суду постановлена з додержанням
вимог закону, а тому відповідно до ст.
312 ЦПК України колегія суддів відхиляє
апеляційну скаргу.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м.
Києва від 14 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий:
Судді: