АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача Коршуна О.А.

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «РАДА» на рішення
Дарницького районного суду м. Києва від
15 жовтня 2014 року в справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «РАДА» до ОСОБА_3,
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
оплату житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ТОВ «РАДА» звернулося
до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
стягнення солідарно з відповідачів
заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги в розмірі 2
652,00 грн. основного боргу, інфляційної
складової боргу - 6,73 грн., 3% річних 10,18
грн., судового збору 243,60 грн. 17.09.2014 року
при розгляді справи у суді позивач
збільшив розмір позовних вимог та
просив стягнути з відповідачів
заборгованість в розмірі 2 935,92 грн.
основного боргу, інфляційної складової
боргу - 244,44 грн., 3% річних 42,15 грн., а
разом 3 220,65 грн. (а. с. 44).

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 15.10.2014 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «РАДА»
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Апелянт посилається на те, що
рішення прийнято з порушенням норм
матеріального права. В обґрунтування
своїх доводів вказує, що висновок суду
першої інстанції щодо зупинення дії
договору, який було підписано
сторонами про надання комунальних
послуг є таким, що не відповідає
обставинам справи, оскільки
відповідачем було подано відповідну
заяву не в строк вказаний в договорі.
Крім того, вважає, що суд першої
інстанції безпідставно застосував до
спірних правовідносин строк позовної
давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши наведені в скарзі
доводи та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню із
наступних підстав.

Справа №753/15172/14 № апеляційного
провадження: 22-ц/796/14418/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Леонтюк
Л.К.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.Приймаючи
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог, суд першої інстанції
виходив з того, що позивачем було
пропущено строк позовної давності для
захисту порушеного права.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

Відповідно до свідоцтва про
право власності серія САА № 041393 від
17.02.2005 року відповідачі є власниками
кв. АДРЕСА_1 (а. с. 12). Згідно з технічним
паспортом від 22.03.2004 року вказана вище
квартира знаходиться на 3 поверсі 28
поверхового будинку, складається з
двох кімнат жилою площею 39,30 кв.м.,
загальною площею 78,00 кв.м. (а. с. 11).
Утриманням вищезгаданого будинку
займається ТОВ «РАДА». 29.07.2002 року між
ТОВ «РАДА» Корпорації
«Позняки-жил-буд» та ОСОБА_3, ОСОБА_2
було укладено договір про участь у
витратах на утримання будинку та
прибудинкової території строком до
29.07.2005 року (а. с. 7-9). п. 5.10. Договору,
сторонами було визначено термін дії
останнього три роки з дня його
підписання. 24.06.2005 року відповідачі
надали на адресу ТОВ «РАДА» лист про
перегляд умов договору, а саме п.2.2.12 (а.
с. 38), але відповіді не отримали. Після
чого відповідачі перестали сплачувати
додаткові витрати вказані у
зазначеному пункті. У зв'язку з
наведеними обставинами в період з
квітня 2005 року по листопад 2010 року у
відповідачів виникла заборгованість.
Відповідно до акту звірки
взаєморозрахунків між ТОВ «Рада» та
власниками АДРЕСА_1, сума 2 6582,00 грн.
утворилась за період з квітня 2005 року
по листопад 2010 року шляхом нарахування
плати за додаткові послуги,
передбачені п. 2.2.12 вказаного вище
договору (а.с.49-51). З листопада 2010 року
позивач перестав вказувати у платіжних
документах вищезгадану заборгованість
та почав її зазначати лише в квітні 2014
року. Відповідно до розрахунку
заборгованості наданого позивачем,
сума боргу складає 2 866,68 грн. (а. с. 78-79)

Пунктом 2 частини 1 ст.13 Закону України
«Про житлові комунальні послуги »
послуги з утримання будинків і споруд
та прибудинкових територій віднесені
до житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
житлові комунальні послуги » споживач
зобов'язаний оплачувати
житлово-комунальні послуги у строки,
встановлені договором або законом.

Згідно ст. 32 Закону України «Про
житлові комунальні послуги» плата за
житлово-комунальні послуги
нараховується щомісячно. Матеріали
справи свідчать про наявність у
відповідачів заборгованості по сплаті
комунальних послуг.

Згідно з ч. 4, 5 ст.267 ЦК України сплив
позовної давності є підставою для
відмови у позові.

Так, згідно з положеннями ст. 256, 257 ЦК
України позовна давність - це строк, у
межах якого особа може звернутися до
суду з вимогою про захист свого
цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Із матеріалів справи вбачається, що з
листопада 2010 року позивач перестав
вказувати у платіжних документах
вищезгадану заборгованість та почав її
зазначати лише в квітні 2014 року. З
позовом звернулись до суду у серпні 2014
року.

При розгляді справи у суді відповідачі
заявили клопотання про застосування
наслідків спливу строку позовної
давності (а. с. 46-48).

Враховуючи наведені обставини колегія
судів вважає висновки суду про відмову
у задоволенні позову правильними .

Доводи апеляційної скарги про
те, що суд безпідставно застосував
строки позовної давності, не звернувши
уваги на те, що відповідач здійснювала
часткову оплату за спожиті послуги і
цим визнавала свою заборгованість, не
заслуговують на увагу, оскільки
відповідачі проводила часткову
поточну оплату комунальних послуг, при
цьому не здійснювали жодного платежу,
який би був платежем на сплату
заборгованості за попередні місяці та
свідчив про переривання перебігу
позовної давності.

Посилання апелянта на те, що
відповідачем було подано заяву про
перегляд умов договору не в строк
встановлений вказаним Договором, в
зв'язку з чим висновки суду про його
припинення не відповідають обставинам
справи, колегія суддів вважає такими,
що не спростовують висновків суду
першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що дія
зазначеного договору закінчувалася
29.07.2005 року з заявою про перегляд умов
договору, зокрема щодо безпідставної
сплати ними додаткових послуг, була
отримана позивачем за вх. № Б-72/00 від
24.06.2005 року (а. с. 38), тобто за місяць і
пять днів до закінчення його дії.

Відповідно до п. 5.11 Договору, дія
вказаного договору автоматично
продовжується на наступний термін,
якщо жодна із сторін в письмовій формі
не заявить про його перегляд за один
місяць до закінчення його дії (а. с. 9).

Аналіз зазначеного пункту договору дає
можливість зробити висновок про те, що
такий строк був встановлений сторонами
для забезпечення можливості
ознайомитися з запропонованими
змінами та надати протилежній стороні
свої висновки щодо такої пропозиції.
При цьому визнаючи такий строк, сторони
виходили з визначення мінімального
строку для отримання такого
повідомлення, в зв'язку з чим
надіслання відповідачами відповідного
листа на адресу позивача на п'ять днів
раніше ні в якому разі не порушували
права останнього, в зв'язку з чим не
порушували і умови Договору.

За наведених обставин, також
необґрунтованими є посилання апелянта
на безпідставність висновків суду
першої інстанції щодо припинення дії
договору від 29.07.2002 року.

Доводи апелянта про те, що
заборгованість виникла в період з
листопада 2013 року по лютий 2014 року
спростовуються матеріалами справив, а
тому також є безпідставними.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в
апеляційній скарзі та в судовому
засіданні апелянт не навів
переконливих доказів, які б
спростовували правильність висновків
суду.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч.1 ст. 308, 313, 314, 315,
325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «РАДА»
відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 15 жовтня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів шляхом
подання до цього суду касаційної
скарги.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
Т.О. Невідома

Т.І. Побірченко