Справа № 481/482/13-ц
Провадж.№ 2/481/118/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2014 р. Новобузький
районний суд Миколаївської області в
складі:

головуючого судді: Васильченко Н.О.,

при секретарі: Юхименко Т.М.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Шелудченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
Приватно - орендного
сільськогосподарського підприємства
«Злагода», про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки та
усунення перешкод у її користуванні,

ВСТАНОВИВ:

18.09.2013 року позивачка ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовною заявою до
відповідача ПОСП «Злагода» про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки та зобов'язання
відповідача повернути їй вказану
земельну ділянку.

В обґрунтування заявлених вимог
позивачка зазначила, що за життя її
мати ОСОБА_4 набула права власності на
земельну ділянку площею 12,11 га з
цільовим призначенням для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва, що розташована в межах
території Новоюр'ївської сільської
ради Новобузького району
Миколаївської області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла і залишила
на випадок своєї смерті заповіт від
26.06.2012 року, згідно з яким, вищевказане
майно заповіла позивачці.

Ще за життя матері 01.11.2009 року між нею та
ПОСП «Злагода» був укладений договір
оренди вищевказаної землі.

За змістом заявленого позову у новій
редакції, вважає, що зазначений
правочин є недійсними з тих підстав, що
при його укладені між сторонами не
досягнуто низки істотних умов
передбачених ст. 15 Закону України «Про
оренду землі», які в спірному договорі
взагалі відсутні, зокрема: обмеження
(обтяження) щодо використання
земельної ділянки; не визначено
сторону, яка несе ризик випадкового
знищення або пошкодження об'єкта
оренди чи його частини; умови передачі
у заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки.
Тому, посилаючись на викладене просила
визнати договір оренди земельної
ділянки від 01.11.2009 року недійсним та
зобов'язати відповідача повернути їй
вказану земельну ділянку.

В судовому засіданні представник
позивачки - ОСОБА_1, посилаючись на
обставини викладені в уточненому
позові, заявлені позивачкою вимоги
підтримав і просив їх задовольнити, при
цьому додатково зауважив, що у спірному
правочині також не визначено
необхідність індексації орендної
плати.

Представник відповідача - Шелудченко
Н.О., при судовому розгляді справи
позовні вимоги позивача не визнала,
пояснила, що договір оренди земельної
ділянки між ОСОБА_4 та ПОСП «Злагода»
був укладений та підписаний сторонами
за взаємною згодою. У спірному договорі
передбачено всі істотні умови для
даного виду правочину. Вказаний
договір пройшов державну реєстрацію
05.05.2010 року у Новобузькому районному
відділі ДП «Центр ДЗК» Миколаївської
регіональної філії, де перед
реєстрацією він також пройшов певну
перевірку на відповідність.
Орендодавець ОСОБА_4, на підставі
зазначеного договору одержувала
орендну плату, претензій ні до її
розміру, ні до відсутності якихось умов
у вказаному договорі, остання
безпосередньо до дирекції
підприємства не виражала. Дійсно у
договорі оренди землі умов передачі у
заставу та внесення до статутного
фонду права оренди земельної ділянки
на час укладення спірного договору
оренди землі серед істотних умов,
визначеними чинними на той час
положеннями Закону України «Про оренду
землі» не були передбачені, однак
посилаючись на те, що позивачкою не
надано до суду будь-яких доказів, які
свідчать про порушення прав та
інтересів останньої внаслідок
відсутності вказаної умови у договорі,
просила у задоволенні позову ОСОБА_3
відмовити за безпідставністю.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши письмові докази, суд
приходе такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що
громадянці ОСОБА_4 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, серії МК № 005796 від
08.09.2004 року, належить земельна ділянка
площею 12,11 га, з цільовим призначенням
для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташована в межах території
Новоюр'ївської сільської ради
Новобузького району Миколаївської
області

01 листопада 2009 року між ОСОБА_4 та ПОСП
«Злагода» в особі його директора
Старченко В.О. був укладений договір
оренди вищевказаної земельної ділянки
строком на 7 років.

Зазначений договір зареєстровано
Новобузьким округом реєстрації
Миколаївської регіональної філії ДП
«Центр державного земельного
кадастру» 05 травня 2010 року за р./№
53.

01 листопада 2009 року вищезазначені
сторони за договором підписали акт
приймання-передачі земельної ділянки в
оренду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України
договір є укладеним, якщо сторони в
належній формі досягли згоди з усіх
істотних умов договору.

В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

В силу вимог ст. 1 Закону України
«Про оренду землі» оренда землі - це
засноване на договорі строкове платне
володіння і користування земельною
ділянкою, необхідною орендареві для
проведення підприємницької та інших
видів діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України
«Про оренду землі» договір оренди
землі підлягає державній реєстрації та
на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України,
ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного
Закону України є укладеним (вчиненим)
із моменту його державної реєстрації.

Статтею 15 Закону України "Про оренду
землі" (в редакції від 16.09.2008 року)
визначено, що істотними умовами
договору оренди землі є: об'єкт оренди
(місце розташування та розмір
земельної ділянки); строк дії договору
оренди; орендна плата із зазначенням її
розміру, індексації, форм платежу,
строків, порядку її внесення і
перегляду та відповідальності за її
несплату; умови використання та
цільове призначення земельної ділянки,
яка передається в оренду; умови
збереження стану об'єкта оренди; умови
і строки передачі земельної ділянки
орендарю; умови повернення земельної
ділянки орендодавцеві; існуючі
обмеження (обтяження) щодо
використання земельної ділянки;
визначення сторони, яка несе ризик
випадкового пошкодження або знищення
об'єкта оренди чи його частини;
відповідальність сторін; умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла в с.
Максимівка Новобузького району
Миколаївської області і на випадок
своєї смерті залишила заповідальне
розпорядження (заповіт), посвідчений
секретарем Софіївської сільської ради
Новобузького району Миколаївської
області 26 червня 2012 року, згідно з яким
вищевказану земельну ділянку заповіла
своїй дочці - позивачці у справі ОСОБА_3

Представник позивачки, наголошуючи на
відсутність у спірному договорі низки
істотних умов передбачених ч. 1 ст. 15
Закону України «Про оренду землі»,
зокрема через те що у ньому не
зазначено: орендну плату із
зазначенням її індексації; існуючих
обмежень (обтяжень) щодо використання
земельної ділянки; сторону, яка несе
ризик випадкового знищення або
пошкодження об'єкта оренди чи його
частини; умов передачі у заставу та
внесення до статутного фонду права
оренди земельної ділянки, посилаючись
на приписи ч. 2 ст. 15 Закону України "Про
оренду землі" наполягав на визнанні
спірного правочину недійсним.

Однак, при дослідженні в судовому
засіданні копії спірного договору,
судом встановлена наявність більшості
таких умов.

Так, обчислення орендної плати із
урахуванням індексу інфляції
передбачено п. 10 спірного договору,
положення щодо обмежень (обтяжень)
використання земельної ділянки
викладені у п. 26 договору; згідно з п. 32
договору визначено і сторону, яка несе
ризик випадкового знищення або
пошкодження об'єкта оренди чи його
частини, яким є орендодавець.

При цьому, суд погоджується з тим, що у
спірному договорі все ж відсутні умови
передачі у заставу та внесення до
статутного фонду права оренди
земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами
першою-третьою, п'ятою та шостою статті
203 цього Кодексу.

Разом з тим, на думку суду відсутність в
договорі оренди такої умови не є
безумовною підставою для визнання
правочину недійсним у розумінні
зазначеної норми матеріального права
та правил статті 215 ЦК України.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.1 ЦПК
України завданням цивільного
судочинства є справедливий,
неупереджений та своєчасний розгляд і
вирішення цивільних справ з метою
захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа
має право на захист свого цивільного
права у разі його порушення, невизнання
або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинний встановити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від встановленого, вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні (Постанова
Верховного Суду України від 25.12.2013 р.
№6-78 цс 13).

В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.

Разом з тим, як вбачається зі змісту
позову та досліджених доказів,
позивачка ОСОБА_3 не зазначила, чим
відсутність зазначених умов у договорі
порушила її законні права, зважаючи при
цьому й на те, що останньою не надано до
суду належних доказів, що вона прийняла
у спадок земельну ділянку, що є
предметом спірного договору, оскільки
наявність посвідченого на її ім'я
ОСОБА_4 заповіту та реєстрація
спадкової справи після смерті її
матері, ще не доводить факт прийняття
нею цієї спадщини та оформлення
відповідних спадкових прав.

Як свідчать матеріали справи,
відповідач виконує взяті на себе
зобов'язання за договором і даних про
те, що він намагався якимось чином
зашкодити правам позивача, матеріали
справи не містять.

Проаналізувавши викладене, суд вважає,
що оскільки досліджені докази не
доводять порушення прав позивачки з
боку відповідача, то відсутні підстави
для задоволення позову ОСОБА_3 як в
частині вимог про визнання договору
оренди землі недійсним, так і в частині
похідних від цих вимог про покладення
на відповідача обов'язку повернення їй
цієї земельної.

В силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові
витрати, понесені позивачем у зв'язку з
розглядом справи, слід віднести на його
рахунок.

Керуючись ст. ст. 5 - 8, 10, 11, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до
Приватно - орендного
сільськогосподарського підприємства
«Злагода», про визнання недійсним
договору оренди земельної ділянки та
усунення перешкод у її користуванні -
відмовити.

Витрати понесені позивачем пов'язані з
оплатою судового збору віднести на
його рахунок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до
Миколаївського апеляційного суду,
відповідно до ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Новобузького районного
суду

Миколаївської області
Н.О. Васильченко