Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/1362/14
Головуючий у 1 інстанції: Ліхтанська
Суддя-доповідач: Ломейко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

11 березня 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючого Онищенка Е.А.

Суддів Ломейка В.О.

Кухаря С.В.

При секретарі Камінській О.Є

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 на ухвалу
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 20 січня 2014 року
у справі за скаргою ОСОБА_3 до старшого
державного виконавця підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області Соломенної Катерини
Володимирівни, заінтересована особа:
виконавчий комітет Бердянської
міської ради на рішення, дію або
бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 зверну зве до
суду зі скаргою, яку неодноразово
уточнював в ході судовому розгляду, до
старшого державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області Соломенної К.В. на
рішення, дію або бездіяльність
державного виконавця.

У скарзі зазначав, що рішенням
Бердянського міськрайонного суду
Запорізької області від 05.12.2011 року по
справі №2-3742/11 було задоволено позовні
вимоги ОСОБА_3 до виконавчого комітету
Бердянської міської ради та стягнуто з
виконавчого комітету Бердянської
міської ради на користь ОСОБА_3
матеріальну шкоду у розмірі 559999,99
гривень та судові витрати в сумі 1820
гривень, а всього 561 819,99 гривень.
Бердянським міськрайонним судом було
видано виконавчий лист №2-3742/11 від
27.11.2012р. Постановою старшого державного
виконавця Соломенної К.В. 04.12.2012р. було
відкрито виконавче провадження № 2311/6.
27.05.2013 року до підрозділу примусового
виконання рішень відділу державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області була написана заява про
ознайомлення з матеріалами
виконавчого провадження.

04.06.2013 року представник ОСОБА_3
ознайомився з матеріалами виконавчого
провадження. 07.08.2013р оку до підрозділу
примусового виконання рішень відділу
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у Запорізькій
області був написаний лист, з проханням
виконати ЗУ «Про виконавче
провадження» та накласти арешт на
розрахункові рахунки боржника.
Відповідь на вищевказаний лист
отримано не було. 10.09.2013 року до
вищевказаного підрозділу був
написаний повторний лист на усунення
недоліків та з'ясування причин не
накладення арешту.

З урахуванням діючого законодавства
заявник вважає, що строк коли він
повинен був отримати відповідь на його
листи з урахуванням поштового перебігу
закінчився 02.09.2013 року. Саме з цього
часу ОСОБА_3 і вважає, що його права, як
стягувача були порушені і він
звернувся 10.09.2013 року без пропуску
строку звернення до суду у
відповідності до вимог ст.385 ЩІК
України.

Після ознайомлення з виконавчим
провадженням йому стало відомо, що
старшим державним виконавцем
Соломенною К.В., до Виконавчого
комітету Бердянської міської ради був
направлений запит на встановлення
розрахункових рахунків останнього і
боржник надіслав у відповідь лист, де
повідомив про усі існуючи у нього
рахунки. Після чого Соломенною К.В. до
казначейства були направлені платіжні
вимоги, щодо стягнення грошових коштів
з рахунків боржника, однак вказані
вимоги залишилися без задоволення в
зв'язку з відсутністю на розрахункових
рахунках грошових коштів.

З засобів масової інформації йому
стало відомо, що у боржника існують
інші рахунки по яким він здійснює
різного виду платежі. Тобто своїми
діями боржник, не повідомляючи
Соломенну К.В., про свої розрахункові
рахунки на яких існують грошові кошти,
навмисно ухиляється від виконання
рішення суду і тим самим наносить шкоду
стягувачу. Окрім того, відповідно до
постанови старшого державного
виконавця накладений арешт в межах
залишку суми боргу за виконавчим
документом тільки на один рахунок
боржника, а не на усі рахунки, та
направила платіжні вимоги тільки по
двом рахунках. Хоча, відповідно до
довідки з Бердянської ОДНІ боржник має
111 розрахункових рахунків в державному
казначействі м.Бердянська. Однак,
Соломенна К.В. відмовилась накласти на
дані рахунки арешт в межах суми боргу.

Посилаючись на вказані обставини,
просив суд визнати причини пропуску
строку для подання скарги поважними.
Дії державного виконавця щодо
складання постанови про накладання
арешту на кошти боржника від
25.01.2013р. заявник вважає незаконними,
оскільки арешт накладений тільки на
один рахунок замість всіх. У зв»язку з
цим просив суд визнати бездіяльність
старшого державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень ВДВС Головного управління
юстиції у Запорізькій області
Соломенної К.В. неправомірною стосовно
відмови в накладення арешту на всі
розрахункові рахунки боржника в межах
залишку суми боргу за виконавчим
документом у розмірі 521597,92 грн. та
зобов'язати старшого державного
виконавця підрозділу примусового
виконання рішень ВДВС Головного
управління юстиції у Запорізькій
області Соломенну К.В. усунути
порушення та винести постану, якою
накласти арешт на всі розрахункові
рахунки боржника в межах залишку суми
боргу за виконавчим документом у
розмірі 521597,92 гривень.

Ухвалою Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 20 січня 2014
року відмовлено ОСОБА_3 в поновлені
строку для подання скарги на дії
державного виконавця. Скаргу ОСОБА_3
залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
ухвалу ОСОБА_3 в особі представника
ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, не відповідність
висновків суду обставинам справи,
просить ухвалу скасувати, справу
направити до суду першої інстанції на
новий розгляд.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, пояснення
учасників апеляційного розгляду,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги і вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони
виконавчого провадження мають право
звернутися до суду із скаргою, якщо
вважають, що рішенням, дією або
бездіяльністю державного виконавця чи
іншої посадової особи державної
виконавчої служби під час виконання
судового рішення, ухваленого
відповідно до цього Кодексу, порушено
їх права чи свободи.

З обставин справи вбачається, що
рішенням Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 05.12.2011
року по справі №2-3742/11 було задоволено
позовні вимоги ОСОБА_3, до виконавчого
комітету Бердянської міської ради та
стягнуто з виконавчого комітету
Бердянської міської ради на користь
ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі
559999,99 гривень та судові витрати в сумі
1820 гривень, а всього 561 819,99 гривень.

Відповідно до положень ст. 14 ЦПК
України судові рішення, що набрали
законної сили, обов'язкові для всіх
органів державної влади і органів
місцевого самоврядування, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб та громадян і
підлягають виконанню на всій території
України, а у випадках, встановлених
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є
підставою для відповідальності,
встановленої законом.

Згідно ч.1 ст. 11 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Бердянським міськрайонним судом було
видано виконавчий лист №2-3742/11 від
27.11.2012р., і 27.05.2013 року постановою
старшого державного виконавця
підрозділу примусового виконання
рішень відділу державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Запорізькій області Соломенної К.В.
04.12.2012р. було відкрито виконавче
провадження № 2311/6.

Постановою № 2311/6 від 25.01.2013 року,
накладано арешт на р/р 1609 за
КЕКВ 1134, який належить виконкому
Бердянської міської ради, в межах
залишку суми боргу в розмірі 521
597.92гр(а/с 10).

Непогоджуючись з Постановою, ОСОБА_3,
вважає, що необхідно накласти арешт на
всі рахунки виконкому Бердянської
міської ради.

Статтею 385 ЦПК України
передбачено, що скаргу може бути подано
до суду у десятиденний строк з дня, коли
особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення її прав чи
свобод. Пропущений з поважних причин
строк для подання скарги може бути
поновлено судом.

Залишаючи скаргу ОСОБА_3, без
розгляду, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, що апелянтом
пропущено строк на оскарження дій або
бездіяльності посадових осіб
державної виконавчої служби. Доказів
на підтвердження поважності причин
пропущення вказаного процесуального
строку заявником не надано, а отже
відсутні підстави для його поновлення.

Такого висновку суд першої
інстанції дійшов на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин
досліджених у судовому засіданні та
підтверджених належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що
оскаржувана постанова державного
виконавця винесена 25 січня 2013року, до
суду із скаргою заявник звернувся 13
вересня 2013 року.

Проте, як встановлено судом першої
інстанції, і ці обставини не заперечує
представник заявника, про оскаржувану
Постанову заявнику стало відомо ще 26
березня 2013року. Крім того, 04 червня 2013
року, при ознайомлені з матеріалами
справи представнику заявника також
було відомо, що арешт накладено лише на
один розрахунковий рахунок виконкому
Бердянської міської ради.

Згідно із ч. 2 ст. 385 ЦПК пропущений з
поважних причин строк для подання
скарги може бути поновлено судом.

ОСОБА_3, вважає, що строк звернення
зі скаргою він не пропустив, оскільки
такий строк, на його думку,
відліковується з часу отримання ним
відповіді на його листи до виконавчої
служби про з*ясування причин не
накладення арешту на інші розрахункові
рахунки боржника.

Однак такі доводи апелянта не
ґрунтуються на положенні ст.385 ЦП
України, тому суд першої інстанції
обґрунтовано відмовив в поновлені
строку на подання скарги ОСОБА_3, та
залишив його скаргу на дії державного
виконавця без розгляду.

За таких обставин колегія суддів
вражає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєвими та не дають підстав для
скасування ухвали суду першої
інстанції, яка постановлена з
дотриманням положень матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 307, 312, 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі
представника ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Бердянського міськрайонного
суду Запорізької області від 20 січня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте вона може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: