АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/3187/2014 Головуючий у 1-й
інстанції: Трегубенко Л.О.
Доповідач: Кравець В.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючої - Кравець В.А.,

Суддів - Семенюк Т.А., Музичко С.Г.

при секретарі - Круглику В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на
рішення Подільського районного суду м.
Києва від 10 грудня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до старшого прокурора
прокуратури Подільського району м.
Києва Хавіна ВалентинаОлеговича,
Київської міської прокуратури,
Державної казначейської служби
України про відшкодування моральної
шкоди, заподіяної приниженням честі
гідності та ділової репутації, в сумі 170
000,00 грн., та зобов'язання публічно
вибачитися, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2013 року позивач звернулася до
суду із зазначеним позовом, в якому
просила стягнути із старшого прокурора
прокуратури Подільського району м.
Києва Хавіна В.О. на її користь моральну
шкоду в розмірі 170 000,00 грн. за
приниженням честі гідності та ділової
репутації її як захисника у
кримінальній справі та зобов'язати
його вибачитись публічно в судовому
засіданні в залі суду.

В мотивування вимог посилалася на те,
що дії прокурора є принизливими та
такими, що ганьблять її честь, гідність
та ділову репутацію.

Крім того, висловлювання прокурора
зменшило кількість звернень клієнтів
за правовою допомогою.

Рішенням Подільського районного суду
м. Києва від 10 грудня 2013 року - в
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати рішення та
ухвалити нове, яким задовольнити позов
в повному обсязі, посилаючись на те, що
висновки не відповідають обставинам
справи та наявним в матеріалах справи
доказам.

Зазначає, що суд незаконно розглядав
справу протягом тривалого строку,
вийшовши за межі її позовних вимог.

Крім того, висновок про те, що прокурор
є неналежним відповідачем по справі
суперечить чинному законодавству.

В судовому засіданні апелянт скаргу
підтримала.

Заслухавши доповідь судді Кравець В.А.,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухваленого рішення,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач не довела ті обставини, на які
вона посилалася, як на підставу
задоволення своїх вимог про заподіяння
їй моральної шкоди діями прокурора.

Висновок суду відповідає обставинам
справи та ґрунтується на вимогах
закону.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що
честь, гідність і ділова репутація є
особистими немайновими благами, які
охороняються цивільним
законодавством.

Згідно ст.ст. 297, 299 ЦК України кожен має
право на повагу до його гідності та
честі, на недоторканність своєї
ділової репутації.

Відповідно ч.ч.1,3 ст.277 ЦК України
фізична особа, особисті немайнові
права якої порушено внаслідок
поширення про неї та (або) членів її
сім'ї недостовірної інформації, має
право на відповідь, а також на
спростування цієї інформації.
Негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного (презумпція
добропорядності). Негативною слід
вважати інформацію, в якій
стверджується про порушення особою,
зокрема, норм чинного законодавства,
вчинення будь-яких інших дій
(наприклад, порушення принципів моралі,
загальновизнаних правил співжиття,
неетична поведінка в особистому,
суспільному чи політичному житті тощо)
і яка, на думку позивача, порушує його
право на повагу до гідності, честі чи
ділової репутації.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року і Першого протоколу та
Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен
має право на свободу вираження
поглядів. Це право включає свободу
дотримуватися своїх поглядів,
одержувати і передавати інформацію та
ідеї без втручання органів державної
влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно
пов'язане з обов'язками і
відповідальністю, може підлягати таким
формальностям, умовам, обмеженням або
санкціям, що встановлені законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадської безпеки, для охорони
порядку або запобігання злочинам, для
охорони здоров'я або моралі, для
захисту репутації або прав інших осіб,
для запобігання розголошенню
конфіденційної інформації або
підтримання авторитету і
безсторонності суду і є необхідним в
демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського
суду з прав людини (справи Лінгенса, Де
Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і
Обершлік, Хендісайд проти Сполученого
Королівства) свобода вираження
поглядів, гарантована п. 1 ст. 10,
становить одну з основних підвалин
демократичного суспільства й одну з
принципових умов його розвитку та умов
реалізації кожної особи. За умови
додержання п. 2 свобода вираження
стосується не лише тієї «інформації»
чи тих «ідей», які отримані належним
чином або розглядаються як необразливі
чи незначні, а й тих, що викликають
образу, обурення або неспокій. Такими є
вимоги плюралізму, терпимості й широти
поглядів, без яких «демократичне
суспільство» неможливе.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 15 Постанови від 27 лютого 2009
р. за №1 «Про судову практику у справах
про захист гідності та честі фізичної
особи, а також ділової репутації
фізичної та юридичної особи» при
розгляді справ зазначеної категорії
суди повинні мати на увазі, що
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).
Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо) і яка, на думку позивача,
порушує його право на повагу до
гідності,честі чи ділової репутації.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
захисником ОСОБА_5 у кримінальній
справі, що розглядалась під
головуванням судді Гребенюка В.В.

Як убачається з витягу із журналу
закритого судового засідання від 16.07.2012
p., розпочатого о 11 год. 16 хв., позивачем
як захисником обвинуваченого, на
стадії підготовчих дій 16 год.30 хв.
заявлено 11 клопотань, у тому числі про
відвід прокурора.

У заяві про відвід йшлося про
необхідність виключити участь
прокурора в розгляді кримінальної
справи відносно підзахисного, з тих
підстав, що він, не підтримуючи її
клопотання, демонстративно підтримує
обвинувачення, покриває зловживання
органу досудового слідства і
прокуратури, його заява відносно неї
повідомити
Кваліфікаційно-дисциплінарну комісію
адвокатури про затягування розгляду
справи і звинувачення в
непрофесійності є способом
психологічного тиску, залякуванням
приниженням честі, гідності та ділової
репутації, намаганням усунути від
захисту з міркувань особистої
зацікавленості бути стороною
кримінального провадження, в закритому
судовому засіданні «отримати
необхідний вирок», свідчить про
зловживання правами прокурора,
оскільки він не керується законом,
порушує рівність прав сторін, що не
відповідає професійній етиці та
паплюжить «честь мундира».

В свою чергу, за клопотанням прокурора
18.12.2012 року суд виніс постанову про
повідомлення Голови Київської
обласної кваліфікаційно -
дисциплінарної комісії адвокатури
факту неявки в судові засідання
адвоката ОСОБА_1, задля дотримання нею
вимог закону та прийнятої присяги.

Рішенням дисциплінарної палати
Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії
адвокатури Київської області від 28.02.2013
p. відносно позивача у порушенні
дисциплінарного провадження
відмовлено у зв'язку з наданням
письмових доказів, підтверджуючих
неможливість явки у судові засідання
внаслідок зайнятості у інших
кримінальних справах.

Аналізуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову , оскільки відповідно до ст. ст.
34, 33, 36 Закону України «Про прокуратуру»
працівник прокуратури не має права
залишати поза увагою поведінку інших
учасників процесу … , яка суперечить
закону …, та повинен реагувати на ці
прояви у порядку, передбаченому
законодавством.

Згідно ст. 24 Кодексу професійної етики
та поведінки працівників прокуратури у
відносинах з іншими учасниками
судочинства працівник прокуратури
повинен дотримуватися ділового стилю
спілкування, виявляти принциповість і
витримку, під час судового розгляду має
демонструвати коректність,
неупередженість та повагу до учасників
судового процесу.

Так, з матеріалів справи убачається, що
судові засідання по кримінальній
справі ОСОБА_5, адвокат не з'являлася, що
спричинило ряд оголошень судом
протокольних ухвал про відкладення
судових засідань.

Наразі, дії адвоката вказували
прокурору на те, що вона затягує
розгляд справи, що в свою чергу стало
підставою для ухвалення судом
постанови від 18.12.2012 року.

Отже, підсумовуючи викладене, колегія
суддів погоджується з тим, що
клопотання прокурора про
постановлення окремої ухвали
ґрунтувалися на об'єктивних обставинах
з огляду також і на те, що прокурор має
право вчиняти такі процесуальні дії,
адже вони покладені на нього діючим
законодавством.

Крім того, право прокурора на таке
клопотання закріплено в нормативних
актах, а тому, воно не може вважатися
особистою неприязністю або виявом
неповаги до ОСОБА_1

Вказане клопотання жодним чином не
порушує честь, гідність та ділову
репутацію адвоката, адже дії прокурора
в кримінальному процесі направлені не
тільки на підтримку державного
обвинувачення, а й на інші обставини,
які є суттєвими, або такими, що
спрямовані на порушення прав
підсудного.

За таких обставин клопотання прокурора
є нічим іншим як реагування на
поведінку іншого учасника процесу, яка,
на його думку, суперечить закону, у
спосіб і відповідно до повноважень,
передбачених ст. 34 Закону України «Про
прокуратуру» і відповідає ст. 24 Кодексу
професійної етики та поведінки
працівників прокуратури.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 30
Закону України «Про інформацію» ніхто
не може бути притягнутий до
відповідальності за висловлення
оціночних суджень. Оціночними
судженнями, за винятком наклепу, є
висловлювання, які не містять
фактичних даних, критика,оцінка дій, а
також висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, зокрема з огляду на
характер використання
мовно-стилістичних засобів (вживання
гіпербол, алегорій,сатири). Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості. Якщо особа
вважає, що оціночні судження або думки
принижують її гідність, честь чи ділову
репутацію, а також інші особисті
немайнові права, вона вправі
скористатися наданим їй
законодавством правом на відповідь, а
також на власне тлумачення справи у
тому самому засобі масової інформації
з метою обґрунтування безпідставності
поширених суджень, надавши їм іншу
оцінку. Якщо суб'єктивну думку
висловлено в брутальній, принизливій
непристойній формі, що принижує
гідність, честь чи ділову репутацію на
особу, яка таким чином та у такий спосіб
висловила думку або оцінку, може бути
покладено обов'язок відшкодувати
завдану моральну шкоду.

Отже, апеляційна інстанція
погоджується з тим, що висловлення
прокурора про дії позивача як адвоката
у справі несе в собі оціночні судження,
які в силу вимог ст. 277 ЦК України не є
предметом судового захисту, оскільки
вираження суб'єктивної думки і
поглядів на певні події не можна
перевірити на предмет їх дійсності.

Крім того, заявлений позивачем спосіб
відновлення своїх прав не передбачений
ст.ст. 16,277 ЦК України.

Також відсутні докази, що
висловлювання відповідача призвели до
зміни ставлення учасників процесу до
неї як до фахівця в галузі права, а тому
і вірним є висновок суду, що вказана
інформації не є такою, що принижує
честь та гідність позивача, оскільки
такого висновку суд першої інстанції
дійшов в узгодженості з прецедентною
судовою практикою Європейського суду з
прав людини при тлумаченні положень
статті 10 Конвенції.

Варто підкреслити і ту обставину, що
звернення прокурора до суду з
клопотанням про винесення окремої
ухвали є одним із основоположних
принципів змагальності у
кримінальному процесі.

Крім того, покази свідків апеляційна
інстанція не може взяти до уваги,
оскільки вони не узгоджуються з
матеріалами справи.

Апеляційна інстанція ретельно
перевірила всі матеріали справи і
погоджується з аргументованим
висновком суду першої інстанції про те,
що думки, висловлені прокурором у
судовому засіданні, не є фактичним
твердженням і відноситься до оціночних
суджень, критичних оцінок певних
фактів (недоліків) тощо, які не
підлягають спростуванню та доведенню
їх правдивості, і не можуть бути
підставою для задоволення вимог про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди.

Щодо вимог про відшкодування моральної
шкоди, то вони є не обґрунтованими,
безпідставними, та похідними від інших
вимог, які не підлягають задоволенню.

Таким чином встановлено, що суд повно
та всебічно з'ясував обставини справи,
дав їм належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду.

Рішення суду відповідає вимогам
закону, зібраним доказам, обставинам
справи і підстав для його скасування з
мотивів, викладених в апеляційній
скарзі, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,308, 313-315 ЦПК
України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Подільського районного суду м.
Києва від 10 грудня 2013 року в справі
залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ шляхом подачі касаційної скарги
до цього суду.

Головуючий
Судді