У Х В А Л А

24.11.2014 Справа №607/18358/14-ц
Суддя
Тернопільського міськрайонного суду
Тернопільської області Герчаківська
О.Я. розглянувши заяву ОСОБА_1 про
забезпечення позову в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
посилаючись на те, що 05 листопада 2011
року вона передала відповідачу гроші в
сумі 10 000 дол. США, що на той час було
еквівалентно 80 000 грн. в якості позики.
При фактичному одержанні вказаної суми
відповідачем на підтвердження
укладеного договору позики була
написана розписка, у якій він
зобов’язався повернути кошти через
рік, тобто до 5 листопада 2012 року. До
теперішнього часу відповідач борг не
повернув, чим не виконав взяті на себе
зобов’язання.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 знаходиться в
скрутному матеріальному становищі та
не бажає добровільно повертати борг,
тому в позивача є підстави вважати, що
він буде намагатися відчужити належне
йому майно, що робить неможливим
виконання рішення суду, або виїхати за
межі України. За вказаних обставин,
ОСОБА_1 просить суд вжити заходів
забезпечення позову та накласти арешт
на майно або грошові кошти, що належать
ОСОБА_2, та встановити тимчасове
обмеження у праві виїзду його за межі
України.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК України суд,
за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити заходи забезпечення
позову.

Забезпечення позову, згідно ч.3 ст.151 ЦПК
України, допускається на будь-якій
стадії розгляду справи, якщо невжиття
заходів забезпечення позову може
утруднити або зробити неможливим
виконання рішення суду.

У відповідності до ч.3 ст.152 ЦПК України,
види забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Суд, розглянувши матеріали позовної
заяви вважає, що заява про забезпечення
позову підлягає до часткового
задоволення, оскільки між сторонами
існує спір на суму 10 000 дол. США, що на
час подачі позову еквівалентно 129506,84
грн., у зв’язку із невиконанням
відповідачем ОСОБА_2 взятих на себе
зобов’язань, та вважає за необхідне
накласти арешт на майно та грошові
кошти, що належать ОСОБА_2, в межах суми
боргу заявленої ОСОБА_1, в розмірі 10 000
дол. США (станом на 25 листопада 2014 року
еквівалентно 150079,32 грн.) за невиконання
умов договору позики.

В частині вимог заяви про встановлення
тимчасового обмеження у праві за межі
України стосовно ОСОБА_2 суд відмовляє,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.6 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в’їзду
в Україну» громадянинові України у
випадку, якщо діють неврегульовані
договірні зобов’язання, то до
виконання зобов’язань або
розв’язання спору може бути
відмовлено у видачі паспорта для
виїзду за кордон.

Згідно ч.ч.2, 4 ст.6 Закону «Про порядок
виїзду з України і в’їзду в Україну»
громадянинові України, який має
паспорт, у випадках, передбачених п.п.1-9
ч.1 цієї статті, може бути тимчасово
відмовлено у виїзді за кордон або у
вказаних випадках паспорт може бути
тимчасово затримано чи вилучено. Таким
чином, за наявності підстав для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, до
громадянина в залежності від наявності
чи відсутності паспорта для виїзду за
кордон застосовується: відмова у
видачі паспорта; відмова у виїзді за
кордон; тимчасове затримання чи
вилучення паспорта для виїзду за
кордон.

Статтею 6 Закону України «Про порядок
виїзду з України і в’їзду в Україну»
передбачено, що громадянинові України
може бути тимчасово відмовлено у
видачі паспорта, а громадянинові
України, який має паспорт, може бути
тимчасово відмовлено у виїзді за
кордон. Зазначеною статтею не
передбачено здійснення таких дій як
встановлення тимчасового обмеження
права виїзду за межі України судом.

В порядку забезпечення позову суд в
праві здійснити тимчасове затримання
або вилучення паспорта, а не тимчасово
обмежити виїзд за межі України. Крім
того, вважаю за потрібне зазначити, що
ОСОБА_1 звертаючись до суду з заявою
щодо встановлення тимчасового
обмеження відповідача в праві виїзду
за кордон, всупереч вимогам ч.2 ст.151 ЦПК
України не надає відомостей,
необхідних для виконання можливого
забезпечення позову. Так, заявником не
надано інформацію щодо наявного в
ОСОБА_2 паспорту громадянина України
для виїзду за кордон, який дає йому
право виїзду за межі України.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.151-154 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в
справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу задовольнити частково
- накласти арешт на майно та грошові
кошти, що належать ОСОБА_2 (АДРЕСА_1), в
межах суми заявленого позову, в розмірі
10 000 дол. США (станом на 25.11.2014 року
еквівалентно 150079,32 грн.) за невиконання
умов договору позики.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про
забезпечення позову в справі за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
боргу в частині обмеження ОСОБА_2 у
праві виїзду за межі України –
відмовити.

Копію ухвали направити для негайного
виконання Реєстраційній службі
Тернопільського міського управління
юстиції Тернопільської області та
Першому відділу ДВС Тернопільського
міського управління юстиції.

Відповідачу ОСОБА_2 копію даної ухвали
направити після її виконання.

Відповідач ОСОБА_2, щодо якого вжито
заходи забезпечення позову без його
повідомлення, протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали може подати до
суду заяву про їх скасування, яка
розглядається судом протягом двох
днів.

Ухвала суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може
бути подана до апеляційного суду
Тернопільської області через
Тернопільський міськрайонний суд
протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Головуюча

Герчаківська
О.Я.

Головуючий суддяОСОБА_3