Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4947/14р.
Головуючий у 1-й інстанції
Суддя-доповідач Спас О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів Полякова
О.З.,

Бабак А.М.,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3,
третя особа ОСОБА_5, про стягнення
аліментів на повнолітню дитину, яка
продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа
ОСОБА_5 про стягнення аліментів на
повнолітню дитину, яка продовжує
навчання.

В позові зазначала, що вона перебувала
у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та
від шлюбу вони мають спільну дитину
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 30.04.2011 року, після
досягнення донькою повноліття, з
ОСОБА_3 рішенням суду стягнуто аліменти
на період навчання доньки в
Запорізькому національному
університеті у розмірі 1/4 частини його
заробітку щомісячно, до закінчення
навчання до 30.06.2014 року. З 30.06.2014 року
стягнення аліментів за вказаним
рішенням було припинено. Проте,
навчання не припинилося і донька
згідно договору про навчання від 25.08.2014
року №175 продовжує навчання у
Запорізькому національному
університеті, денної форми навчання, у
зв'язку з чим потребує матеріальної
допомоги. Позивачка вказує, що її
доходів не вистачає на належне
утримання повнолітньої доньки на
період її навчання у вищому
навчальному закладі, оскільки вона не
працює у зв'язку з хворобою. Батько
дитини ОСОБА_3 має можливість надавати
допомогу повнолітній дитині, але таку
допомогу не надає.

Посилаючись на зазначене, просила суд
стягнути з ОСОБА_3 аліменти на
утримання повнолітньої дитини в
розмірі 1/4 частини заробітку (доходу)
щомісячно з 01.09.2014 року на період її
навчання до 30.06.2015 року.

Рішенням Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4 аліменти на
утримання ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частки з
усіх видів заробітку (доходу)
щомісячно, починаючи з 08.09.2014р. на
період її навчання до 30.06.2015р. Стягнуто
з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у
розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням,
ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на незаконність, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справ,
просить рішення суду змінити, а саме
стягнути з нього аліменти на утримання
повнолітньої доньки до закінчення
навчання у твердій грошовій сумі 400
грн.

Заслухавши у судовому засіданні
суддю-доповідача, пояснення апелянта,
позивачки та третьої особи,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції та обставини справи в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін. Відповідно ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини та відповідні
правовідносини.

Сторони мають спільну повнолітню
дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка
проживає разом із матір'ю, яка
звернулася з позовом, продовжує
навчання.

До повноліття дитини відповідач
сплачував на її утримання аліменти.

Після досягнення дитиною повноліття
рішенням Ленінського районного суду м.
Запоріжжя від 14.10.2011р. з відповідача
стягнуто аліменти на період навчання
доньки в Запорізькому національному
університеті у розмірі 1/4 частини його
заробітку щомісячно, до закінчення
навчання до 30.06.2014 року.

З 30.06.2014 року стягнення аліментів за
вказаним рішенням було припинено.

З 01.09.2014р. ОСОБА_5 продовжила навчання на
денній формі навчання освітнього
рівня спеціаліст Запорізького
національного університету зі строком
навчання 2014-2015 навчальний рік.

Відповідач має постійне місце роботи
із стабільною зарплатою на ВАТ
«Запоріжсталь», що підтверджується
довідками про розмір стягнутих з нього
аліментів по червень 2014р.

Інших осіб на своєму утриманні
відповідач не має.

Під час апеляційного розгляду
встановлено, що суд першої інстанції з
дотриманням вимог ст. ст. 212 - 215 ЦПК
України належно оцінив надані
сторонами докази, виконав вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно з законом, вирішивши
питання наявності обставин, якими
обґрунтовувалися вимоги та
заперечення, суті правовідносин, що
випливають із встановлених обставин,
правильно застосував правові норми до
цих правовідносин і дійшов вірного
висновку про часткове задоволення
позову.

В частині часткового задоволення
позовних вимог судом першої інстанції
та стягнення не 1/4 частини доходів
відповідача, а 1/6 частини, рішення суду
першої інстанції в апеляційному
порядку не оскаржене, а тому у
відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України
та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму
Верховного Суду України № 12 від 24
жовтня 2008 року „Про судову практику
розгляду цивільних справ в
апеляційному порядку" апеляційним
судом не перевіряється.

З матеріалів справи вбачається, що
вирішуючи справу суд першої інстанції
правильно застосував ст. 199 СК України.

Відповідно до ст. 199 СК України якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу.

За ч. 3 цієї статті право на звернення до
суду з позовом про стягнення аліментів
має той з батьків, з ким проживає дочка,
син, а також самі дочка, син, які
продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина з дотриманням
вимог ст. 200 СК України, а саме або у
твердій грошовій сумі, і (або) у частці
від заробітку (доходу) платника
аліментів з урахуванням обставин,
зазначених у статті 182 цього Кодексу, а
при визначенні розміру аліментів з
одного з батьків суд бере до уваги
можливість надання утримання другим з
батьків, своїми дружиною, чоловіком та
повнолітніми дочкою, сином.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції правильно виходив із того, що
повнолітня дитина сторін навчається
на денній формі у вищому навчальному
закладі, потребує матеріальної
допомоги, а її батько має можливість
таку допомогу надавати. З урахуванням
матеріального стану відповідача та
інших обставин справи суд визначив, що
розмір аліментів має становити 1/6 від
всіх видів його заробітку, при цьому
суд врахував обставини, передбачені ст.
182 СК України.

Доводи апеляційної скарги, що суд
ухвалив рішення однобічно на користь
позивача, не мають свого підтвердження,
оскільки суд, діяв неупереджено, давши
оцінку усім обставинам справи в їх
сукупності, ухвалив рішення не про
повне, а про часткове задоволення
позовних вимог і стягнув аліменти не по
1/4 частині, як просила позивач, а по 1/6
частині доходу відповідача.

Доводи апеляційної скарги, що мати
дитини працевлаштована та має не
настільки погане здоров'я, щоб повністю
не утримувати доньку, є неприйнятними.
Обов'язок утримувати дитину, яка
досягла повнолітня але продовжує
навчання ст. 199 СК України встановлений
не тільки відносно матері, а й батька
дитини. Такі доводи відображають
бажання батька самоусунутися від
утримання доньки та не нести витрати у
зв'язку з продовженням нею навчання.

Доводи апеляційної скарги, що дитина є
повнолітньою і мала б сама себе
забезпечувати, не приймаються судом,
оскільки суперечать як обставинам
справи щодо навчання доньки на денній
формі навчання так і вимогам
вищенаведеної ст.199 СК України.

Доводи апеляційної скарги, що донька
самостійно прийняла рішення про
продовження навчання, а тому мала
розраховувати на власні кошти, не
можуть спростувати висновки рішення
суду, оскільки суперечать нормі ст. 199
СК України.

Доводи апеляційної скарги щодо
неточного встановлення строку
закінчення навчання не мають
підтвердження, оскільки у справі
наявна довідка про навчання дитини у
2014-2015 навчальний рік, а тому суд
обґрунтовано стягнув аліменти по
30.06.2015р. - часу закінчення навчального
року.

Доводи апеляційної скарги, що аліменти
мають визначатися, виходячи із 30%
прожиткового мінімуму на повнолітню
особу не мають свого підтвердження
нормативно-правовими актами, а тому
відхиляються апеляційним судом.

Частина апеляційної скарги, в якій
процитовані ст.ст.182, 198, 199, 200 СК України
не містить доводів що саме у рішенні
суду не відповідає цим нормам права або
порушує їх, а тому не може спростувати
рішення суду.

Доводи апеляційної скарги, що з
апелянта стягнули завелику частину
доходів, що призведе до його скрутного
матеріального становища, не мають
обґрунтування і не підтверджуються
доказами.

Доводи апеляційної скарги, що
відповідач вважає правильним
стягнення аліментів у розмірі 400грн.
щомісяця не мають обґрунтування ані
нормами права, ані фактичними
обставинами справи, а тому не знайшли
свого підтвердження під час
апеляційного розгляду справи.

Інших доводів апеляційна скарга не
містить.

Таким чином, при розгляді справи
апеляційним судом встановлено, що
рішення суду першої інстанції
постановлено з додержанням вимог
матеріального і процесуального права,
а доводи апеляційної скарги не
спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для
скасування рішення суду першої
інстанції та для постановляння нового
рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду
м.Запоріжжя від 09 жовтня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: