Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 грудня 2014 року
м. Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової
О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, треті особи: публічне
акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
ОСОБА_6, про визнання недійсним
договору, поділ майна подружжя; за
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа: публічне акціонерне
товариство «Укрсоцбанк», про поділ
майна подружжя, за касаційними
скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення
апеляційного суду Київської області
від 8 жовтня 2014 року,

встановила:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з 1997 року по 2012 рік він з

ОСОБА_5 перебував у зареєстрованому
шлюбі. За час спільного проживання
придбали нерухоме майно: земельні
ділянки в с. Шпитьки площами 0,1634 га, 0,1859
га, 0,6257 га, 0,1250 га та житловий будинок;
земельні ділянки в с. Гнідин площами
0,1250 га, 0,0293 га та недобудований
житловий будинок, а також нежитлові
приміщення площею 153,60 кв.м. в м. Києві. У
2006 році позивач оформив кредит в
публічному акціонерному товариству
«Укрсоцбанк» на викуп нежитлових
приміщень в м. Києві та придбання
земельних ділянок в с. Гнідин.

Зазначав, що ОСОБА_5 під час розгляду
справи без його згоди продала об'єкт
незавершеного будівництва (готовність
75%) земельні ділянки площами 0,1250 га та
0,0293 га в с. Гнідин.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4
просив визнати недійсним договір
дарування нежилих приміщень від 22
лютого 2013 року та визнати групу нежилих
приміщень загальною площею 153,60 кв.м в

м. Києві спільною сумісною власністю
подружжя; визнати за ним та ОСОБА_5
право власності по 1/2 частині за кожним
на групу нежилих приміщень загальною
площею 153,60 кв.м за адресою: АДРЕСА_1;
визнати за ним право власності на 2/3
частин, а за ОСОБА_5 на 1/3 частину:
житлового будинку та земельних ділянок
в с. Шпитьки Києво-Святошинського
району Київської області площами 0,1634
га, 0,1859 га, 0,6257 га.

Не погодившись з позовом ОСОБА_5
пред'явила зустрічний позов до ОСОБА_4,
посилаючись на те, у шлюбі з останнім
було придбано майно: житловий будинок в
с. Шпитьки, земельну ділянку площею 0,1809
га; туристичний човен «Спринтер-480»;
земельну ділянку площею 0,6257 га; внески
до статутного фонду ТОВ
«Гарантія-технічне обслуговування»,
ТОВ «Промагрокомплект». Зазначала, що
після розірвання шлюбу їх спільні діти:
ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6
ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4, залишились
проживати з нею. За рішенням суду з
відповідача на утримання дітей
стягнуті аліменти, які останнім не
сплачуються. Просила суд при
визначенні розміру часток відійти від
принципу рівності та визнати за нею
право власності на 2/3 частини майна, за
ОСОБА_4 1/3 частини.

Ураховуючи викладене просила суд
поділити майно подружжя, шляхом
визнання за нею право власності на
житловий будинок та земельні ділянки
площами 0,3493 га та 0,6257 га в с. Шпитьки
Києво-Святошинського району Київської
області; визнати за ОСОБА_4 право
власності на земельну ділянку площею
0,1829 га в с. Шпитьки, туристичний човен
«Спринтер-480»; внески до статутного
фонду

ТОВ «Гарантія-технічне
обслуговування» в розмірі 2 370 грн,

ТОВ «Промагрокомплект» в розмірі 213 466,67
грн.

Ухвалою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 22
квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5
про поділ майна подружжя в частині
м/човна «Спринтер-480», внесків до
статутного фонду ТОВ
«Гарантія-технічне обслуговування»,
ТОВ «Промафокомплекс» - залишено без
розгляду.

Рішенням Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 24
квітня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
власності по 1/2 частині житлового
будинку загальною площею 358,4 кв.м,
житловою площею 72,8 кв.м з надвірними
будівлями та спорудами, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
власності по 1/2 частині земельної
ділянки площею 0,1859 га, цільове
призначення для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
власності по 1/2 частині земельної
ділянки площею 0, 1634 га, цільове
призначення для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських споруд, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
власності по 1/2 частині земельної
ділянки площею 0, 6257 га, цільове
призначення для ведення садівництва,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право
власності по 1/2 частині земельної
ділянки площею 0, 1809 га, цільове
призначення для будівництва та
обслуговування жилого будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4. У
задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської
області від 8 жовтня

2014 року рішення суду першої інстанції в
частині визнання за

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/2 частині
земельної ділянки площею 0,6257 га,
цільове призначення для ведення
садівництва, що знаходиться за адресою:
АДРЕСА_3, скасовано, у цій частині
ухвалено нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог. У іншій
частині рішення суду першої інстанції
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення апеляційного суду,
справу направити на новий розгляд до
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати рішення апеляційного суду
та залишити в силі рішення суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційні скарги підлягають
відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Вирішуючи спір, суд прийшов до вірного
висновку про визнання частини майна
спільною сумісною власністю поружжя,
оскільки було придбано під час шлюбу та
за спільні кошти, та правильно визнав
особистим майном земельну ділянку,
придбану ОСОБА_5 в порядку приватизації
та дійшов до правильного висновку про
відсутність підстав для відступлення
від засад рівності часток подружжя.

Рішення відповідає нормам п. 5 ч.1 ст. 57,
ст. 60, ч.ч. 2, 3 ст. 70

ст. 71СК України та ст.ст. 81,116 ЗК України.

Наведені в касаційних скаргах доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5
відхилити, рішення апеляційного суду
Київської області від 8 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова