Справа № 1309/2372/12
Головуючий у 1 інстанції: Іванюк І.Д.
Провадження № 22-ц/783/451/14
Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого: Крайник Н.П.

суддів: Курій Н.М., Мельничук О.Я.

з участю секретаря: Данилик І.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_4, на
рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 18 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_5 з
участю третьої особи: Приватного
нотаріуса ОСОБА_6 про встановлення
факту родинних відносин та визнання
недійсним спадкового договору, -

В С Т А Н О В И
Л А:

Оскаржуваним рішенням позов
задоволено частково. Встановлено, що
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є племінницями (доньки
рідної сестри) ОСОБА_7, яка померла
ІНФОРМАЦІЯ_1. В решті позовних вимог
відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 та
ОСОБА_3, що діє в інтересах ОСОБА_4

Вважають зазначене рішення суду
незаконним, необґрунтованим та
ухваленим з порушенням норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема зазначають, що суд першої
інстанції розглянув справу без повного
та всебічного з»ясування обставин
справи, не надав можливості позивачам
зібрати та надати суду необхідні
докази на підтвердження позовних вимог
в задоволенні яких їм було відмовлено.
Суд безпідставно відхилив клопотання
позивачів про виклик свідків -медичних
працівників, які могли пояснити чи
усвідомлювала померла ОСОБА_7 значення
своїх дії в момент вчинення правочину.

Просять рішення суду в частині відмови
у задоволенні позовних вимог про
визнання правочину недійсним
скасувати та в цій частині ухвалити
нове рішення, яким позовні вимоги про
визнання недійсним спадкового
договору задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 2 ст.59 ЦПК України обставини,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватись іншими
засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов»язана

довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог чи заперечень. Доказування
не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті - за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

Відповідно до положень п. 16 постанови
Пленуму Верховного Суду України № 9 від
06.11.2009 року «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» правила ст. 225
ЦК України поширюються на ті випадки,
коли фізичну особу не визнано
недієздатною, однак у момент вчинення
правочину особа перебувала в такому
стані, коли вона не могла усвідомлювати
значення своїх дій та (або) не могла
керувати ними (тимчасовий психічний
розлад, нервове потрясіння тощо). Для
визначення наявності такого стану на
момент укладення правочину, суд
відповідно до ст. 145 ЦПК України
зобов'язаний призначити у справі
судово-психіатричну експертизу за
клопотанням хоча б однієї із сторін.
Справи про визнання правочину
недійсним з цих підстав вирішуються з
урахуванням як висновку
судово-психіатричної експертизи, так і
інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК
України.

Встановлено, що ОСОБА_7 була власником
квартири АДРЕСА_1. 01.11.2008 року між ОСОБА_7
та ОСОБА_5 було укладено спадковий
договір, згідно умов якого ОСОБА_5 після
смерті ОСОБА_7 набувала права власності
на вищезгадану квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1
ОСОБА_7 померла.

З матеріалів справи також вбачається,
що за клопотанням представника
позивачів ОСОБА_3 та згідно вимог ст. 145
ЦПК України було призначено по справі
судово-психіатричну експертизу
ухвалою суду від 10 грудня 2012 року. З
акту посмертної судово-психіатричної
експертизи від 30 квітня 2013 року
вбачається, що встановити чи
усвідомлювала ОСОБА_7 на час укладення
спадкового договору 01.11.2008 року
значення своїх дій та чи могла керувати
ними не представляється можливим у
зв'язку з відсутністю даних про її
психічний стан на той час.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог про визнання спадкового договору
недійсним суд першої інстанції вірно
виходив з того, що позивачами не
представлено доказів того, що на момент
укладення спадкового договору ОСОБА_7
не усвідомлювала значення своїх дій та
не могла керувати ними. Акту №272
посмертної судово-психіатричної
експертизи від 30.04.2013 року суд першої
інстанції дав вірну правову оцінку.

Згідно вимог ч. 2 ст.303 ЦПК України
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням встановленого порядку або
в досліджені яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду першої
інстанції було зумовлено поважними
причинами.

Апелянтами в доводах апеляційної
скарги було зазначено, що суд першої
інстанції не надав їм можливості
зібрати на надати суду усі необхідні
докази на підтвердження позовних
вимог, а саме свідчення свідків -
медичних працівників, які
безпосередньо контактували з померлою
ОСОБА_7 і саме свідчення останніх мали б
вирішальне значення для прийняття
законного рішення. Тому, судом
апеляційної інстанції було задоволено
клопотання представника позивача
ОСОБА_3 та допитано в якості свідків
ОСОБА_8, яка працює лікарем Львівського
обласного клінічного
психоневрологічного диспансеру. З
пояснень останньої вбачається, що вона
не пам»ятає чи проводила лікування
пацієнтки ОСОБА_7, тому не може дати
будь-яких свідчень щодо її психічного
стану у тому числі і в період укладення
спірного договору.

Будь-яких інших належних та допустимих
доказів, в розумінні вимог ст. 60 ЦПК
України, про підставність позовних
вимог в частині визнання недійсним
спадкового договору позивачами та їх
представником не надано, колегія
суддів також таких не встановила.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини у
справі, подані сторонами докази,
правильно визначив характер спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.
Доводи апеляційної скарги, висновків
суду не спростовують.

Судом першої інстанції прийнято
рішення з дотриманням норм
матеріального і процесуального закону,
а тому колегія суддів не вбачає підстав
для його скасування.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч.
1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів, -

У Х В
А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що
діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м.
Львова від 18 жовтня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
Крайник Н.П.

Судді:
Курій Н.М.

Мельничук О.Я.