Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 року
м. Рівне

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Рівненської області у складі:
головуючого Буцяка З.І.,

суддів Оніпко О.В., Гордійчук
С.О.;

секретар судового засідання
Ковальчук Л.В.,

з участю
відповідача,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Апеляційного
суду в м. Рівному цивільну справу за
апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
контора № 2» Дубенської міської ради
Рівненської області на рішення
Дубенського міськрайонного суду від 11
лютого 2014 року у справі за позовом
Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна контора № 2»
Дубенської міської ради Рівненської
області до ОСОБА_1 про стягнення
заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и л а :

19 грудня 2013 року КП
«Житлово-експлуатаційна контора № 2»
Дубенської міської ради звернулося в
суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення
3353,1 грн. заборгованості за надані
житлово-комунальні послуги.

Рішенням Дубенського міськрайонного
суду від 11 лютого 2014 року позов
задоволено частково на суму 1192,02 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
судові витрати.

В поданій на це рішення апеляційній
скарзі позивач посилався на те, що
відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг
позовної давності переривається
вчиненням особою дії, що свідчить про
визнання нею свого боргу або іншого
обов'язку. Після переривання перебіг
позовної давності починається заново.
Час, що минув до переривання перебігу
позовної давності, до нового строку не
зараховується.

З долученої до матеріалів справи
довідки-розрахунку заборгованості
відповідача за надані
житлово-комунальні послуги вбачається,
що ОСОБА_1 здійснював часткове
погашення боргу, що свідчить про
визнання ним боргу та про відповідно
переривання строку позовної давності.

В судовому засіданні місцевого суду
відповідач позов визнав частково. Заяв
про застосування строку позовної
давності не робив.

Покликаючись на ці обставини, позивач
просив апеляційний суд рішення суду
першої інстанції скасувати й ухвалити
у справі нове рішення про задоволення
позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які беруть участь у справі і
з'явилися в судове засідання,
перевіривши подані докази та доводи
апелянта, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України
встановлено, що під час розгляду справи
в апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З оскаржуваного рішення вбачається, що
задовольняючи позовні вимоги КП
«Житлово-експлуатаційна контора № 2»
Дубенської міської ради до ОСОБА_1 про
стягнення 3353,1 грн. заборгованості за
надані житлово-комунальні послуги
частково в сумі 1192,02 грн., суд першої
інстанції виходив з меж установленого
законом трирічного строку позовної
давності.

Проте погодитися з таким підходом суду
до вирішення спору сторін не можна.

З матеріалів справи видно, що
відповідач є власником квартири
АДРЕСА_1 Дана квартира знаходиться у
багатоквартирному будинку
комунального житлового фонду, що
перебуває на балансі КП
«Житлово-експлуатаційна контора № 2»
Дубенської міської ради, який здійснює
його утримання та експлуатацію.

Відповідно до ст. 179 ЖК Української РСР
користування будинками (квартирами)
державного і громадського житлового
фонду, фонду житлово-будівельних
кооперативів, а також приватного
житлового фонду та їх утримання
здійснюється з обов'язковим
додержанням вимог Правил користування
приміщеннями жилих будинків і
прибудинковими територіями (зараз -
Правил користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків).

Частиною 1 ст. 10 Закону України „Про
приватизацію державного житлового
фонду", Правилами користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 8 жовтня
1992 року № 572, встановлено, що утримання
приватизованих квартир (будинків)
здійснюється за рахунок коштів її
власників.

Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» та згаданих Правил власники
приватизованого житла у
багатоквартирних будинках (до них
належать і власники квартир у
кооперативних будинках та викуплених
квартир) є співвласниками всіх
допоміжних приміщень будинку та його
технічного обладнання і повинні
сплачувати свою частку витрат у
загальних квартирах на утримання
будинку (житла) та прибудинкової
території пропорційно до займаної
площі. Послуги з утримання будинків і
споруд та прибудинкових територій
зобов'язані сплачувати як
квартиронаймачі, так і власники
викуплених та приватизованих квартир.

Тому навіть відсутність договірних
відносин не є підставою для звільнення
наймача чи власника житлового
приміщення від оплати
житлово-комунальних послуг, оскільки
обов'язок з їх сплати на них покладений
законом.

Пунктом 7 ч. 2 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затверджених Постановою
КМ України від 8 жовтня 1992 року за № 572
встановлено, що власники, наймачі,
орендарі квартир зобов'язані
оплачувати житлово-комунальні послуги
у строки, встановлені договором або
законом.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог ЦК України, інших
актів законодавства, а за відсутності
таких умов та вимог - відповідно до
звичаїв ділового обороту або інших
вимог, що звичайно ставляться.

Зі справи вбачається, що відповідач,
який проживає у квартирі АДРЕСА_1,
допустив заборгованість перед КП
«Житлово-експлуатаційна контора № 2»
за надані послуги з утримання житла та
прибудинкової території в сумі 3353,1 грн.

Допустимих ст. 18 Закону України «Про
житлово-комунальні послуги» доказів
про порушення позивачем порядку
надання таких послуг відповідач суду
не надав.

Статтею 267 ЦК України встановлено, що
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові.

Проте у матеріалах справи така
письмова чи усна заява відповідача про
застосування позовної давності, яка
була б зроблена ОСОБА_1 до винесення
судом рішення, відсутня.

Тому за таких обставин у суду першої
інстанції, на переконання колегії
суддів, не було передбачених законом
підстав для застосування позовної
давності.

У зв'язку з цим позовні вимоги КП
«Житлово-експлуатаційна контора № 2»
Дубенської міської ради до ОСОБА_1 про
стягнення 3353,1 грн. заборгованості за
надані житлово-комунальні послуги
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що
здійснення ОСОБА_1 часткового
погашення боргу свідчить про визнання
ним боргу та про відповідне
переривання строку позовної давності,
не заслуговують на увагу, оскільки з
довідки-розрахунку заборгованості
відповідача за надані
житлово-комунальні послуги вбачається,
що такі чотири проплати були здійснені
відповідачем у сумі щомісячного
поточного платежу (щомісячного
нарахування), що, на думку апеляційного
суду, не є доказом учинення
відповідачем дій, які б свідчили про
визнання ним свого боргу або іншого
обов'язку, як це зазначено у ст. 264 ЦК
України (а. с. 7).

З урахуванням викладеного рішення
місцевого суду не в повній мірі
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України,
через що підлягає частковому
скасуванню.

На підставі наведеного та керуючись
Правилами користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків
керуючись ст. 179 ЖК України, ст. 10 Закону
України „Про приватизацію державного
житлового фонду", ст. 18 Закону України
«Про житлово-комунальні послуги»,
Правилами користування приміщеннями
житлових будинків і гуртожитків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 8 жовтня 1992 року
№ 572, ст. 267 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304,
307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія
суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Житлово-експлуатаційна
контора № 2» Дубенської міської ради
Рівненської області задовольнити
частково.

Рішення Дубенського міськрайонного
суду від 11 лютого 2014 року у частині, що
стосується відмови позивачу у
задоволенні його вимог, скасувати.

Позов Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна контора № 2»
Дубенської міської ради Рівненської
області до ОСОБА_1 задовольнити у
повному обсязі, стягнувши з
відповідача ОСОБА_1 на користь позивача
заборгованість за надані
житлово-комунальні послуги в загальній
сумі 3353 (три тисячі триста п'ятдесят
три) грн. 10 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Комунального підприємства
«Житлово-експлуатаційна контора № 2»
Дубенської міської ради Рівненської
області 121 (сто двадцять одну) грн. 80 коп.
судових витрат у справі, понесених
позивачем при поданні апеляційної
скарги.

Рішення Апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення. Воно може бути оскаржене
в касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: