інстанції: Івасюта Л.В. Провадження №
22-ц/773/1798/14 Категорія: 27 Доповідач:
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справах
Апеляційного суду Волинської області в
складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

при секретарі - Захаровій Н.А.,

з участю:

представника позивача -
Місюри І.В.,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луцьку цивільну справу
за позовом Публічного акціонерного
товариства комерційний банк (далі ПАТ
КБ) «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за апеляційною скаргою
представника позивача - Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни на рішення Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 21 жовтня 2014 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 21 жовтня 2014 року
в даній справі в позові ПАТ КБ
«ПриватБанк» про стягнення
заборгованості за кредитним договором
відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим
судовим рішенням, позивач - ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
в якій, посилаючись на незаконність
рішення суду через недоведеність
обставин, що мають значення для справи,
які суд вважав встановленими,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення норм
матеріального і процесуального права,
просив його скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем пропущено строк позовної
давності, а відповідачем, в свою чергу,
заявлено клопотання про застосування
такого строку, в зв'язку з чим суд
відмовив у задоволенні позову банку.

Дослідивши обставини справи,
перевіривши рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу позивача слід
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, і
це відповідає наявним в матеріалах
справи доказам, яким суд дав правильну
правову оцінку, що відповідно до заяви
ОСОБА_2 про надання строкового кредиту
(а.с.8), Умов і правил надання
банківських послуг, далі (Правила)
(а.с.9-14) між позивачем і відповідачем
було укладено договір, відповідно до
якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі
10000,00 грн. у вигляді кредитного ліміту
на платіжну картку зі сплатою
відсотків за користування кредитом у
розмірі 24% на рік на суму залишку
заборгованості за кредитом.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання
сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків (частина 1
статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобов'язання
міститься у частині 1 статті 509 ЦК
України.

Відповідно до цієї норми закону
зобов'язання - це правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність
зобов'язання як правового зв'язку між
двома суб'єктами (сторонами),
відповідно до якого на одну сторону
покладено обов'язок вчинити певну дію
(певні дії) чи утриматись від її (їх)
здійснення; іншій стороні зобов'язання
надано право, що кореспондує обов'язку
першої. Обов'язками боржника та правами
кредитора вичерпується зміст
зобов'язання (стаття 510 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: зміна
умов зобов'язання; сплата неустойки;
відшкодування збитків та моральної
шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання) (стаття 610 ЦК
України).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

Наслідки прострочення позичальником
повернення позики визначено у статті
1050 ЦК України. Якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу (частина 2
статті 1050 ЦК України).

Відповідно до статті 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання
(частина 2 статті 549 ЦК України).

У той самий час, згідно зі статтею 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов'язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.
На відміну від процентів, які є платою
за користування чужими грошима,
неустойка є засобом забезпечення
виконання зобов'язання і одночасно
способом цивільно-правової
відповідальності.

Судом встановлено, що відповідно до
розрахунку заборгованості по
кредитному договору відповідача перед
банком (а.с.6-7) станом на 01 червня 2014 року
за ОСОБА_2 рахується заборгованість за
кредитним договором в розмірі 21841, 87
грн.

Також судом встановлено, що відповідач
перестав сплачувати черговий платіж за
договором ще у 2009 році, а 26 березня 2010
року позивач звертався до суду із
заявою про видачу судового наказу. 04
червня 2010 року Луцьким міськрайонним
судом Волинської області було видано
судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 в
користь банку заборгованість за
договором кредиту в розмірі 16208,17 грн.
(а.с. 5).

Відповідно до статті 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина 4 статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи убачається, що
відповідачем було заявлено про
застосування строку позовної давності
(а.с. 34, 37-38).

Перебіг позовної давності
переривається вчиненням особою дії, що
свідчить про визнання нею свого боргу
або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної
давності починається заново (частини 1,
3 статті 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два
види позовної давності: загальну і
спеціальну.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом
встановлена спеціальна позовна
давність.

Зокрема, частина 2 статті 258 ЦК України
передбачає, що позовна давність в один
рік застосовується до вимог про
стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК
України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (частина 5 статті 261 ЦК
України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання
не встановлено або визначено моментом
вимоги кредитора, перебіг позовної
давності починається від дня, коли у
кредитора виникає право пред'явити
вимогу про виконання зобов'язання. Якщо
боржникові надається пільговий строк
для виконання такої вимоги, перебіг
позовної давності починається зі
спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у
статтях 252-255 ЦК України.

При цьому, початок перебігу позовної
давності пов'язується не стільки зі
строком дії (припинення дії) договору,
як з певними моментами (фактами), які
свідчать про порушення прав особи
(стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу
позовної давності співпадає з моментом
виникнення у зацікавленої сторони
права на позов, тобто можливості
реалізувати своє право в примусовому
порядку через суд.

Сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
спорі, є підставою для відмови у позові
(частина 4 статті 267 ЦК України).

Представник позивача в судовому
засіданні на підтвердження своїх
доводів щодо того, що позивачем не
пропущено строків позовної давності,
не надав належних та допустимих
доказів.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції, повно і
об'єктивно дослідивши всі обставини
справи, застосувавши ті норми права,
які підлягали до застосування, прийшов
до правильного висновку про відмову в
задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк»
у зв'язку з пропуском строків позовної
давності

Доводи апеляційної скарги є власним
тлумаченням представником позивача
норм чинного законодавства та обставин
справи, а тому не спростовують
висновків суду першої інстанції,
викладених у рішенні суду, яке
постановлено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його скасування колегія
суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України,
колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника
позивача - Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» - Шуліки Аліни
Володимирівни відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 21 жовтня 2014 року
в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: