У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Бізнесторгінвест» до Приватного
торговельно-посередницького малого
підприємства фірми «Едельвейс» та
ОСОБА_6 про визнання договору
купівлі-продажу недійсним, за
касаційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Бізнесторгінвест» на рішення колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Вінницької
області від 28 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Бізнесторгінвест» (далі - ТОВ
«Компанія «Бізнесторгінвест»)
звернулося до суду з позовом до
Приватного
торговельно-посередницького малого
підприємства фірми «Едельвейс» (далі -
ПТПМПФ «Едельвейс») та ОСОБА_6 про
визнання недійсним договору
купівлі-продажу, укладеного 20 травня 2009
року між ОСОБА_6 та ПТПМПФ
«Едельвейс», посвідченого приватним
нотаріусом Вінницького міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрованого у реєстрі за №1173. За
умовами вказаного договору ОСОБА_6
продала ПТРМПФ «Едельвейс» 2/25 частки
торгівельного комплексу та офісу,
розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (літ.
«А»), що складається з приміщень №№ 2-5,
2-6, 2-7, 2-11, 2-12, 2-13, 2-14, 2-15, 2-17, загальною
площею 89,4 кв.м. В обґрунтування
позовних вимог позивач посилався на те,
що виступав замовником будівництва
торгівельно-офісного центру та оплатив
його будівництво, а тому просив
задовольнити позовні вимоги у повному
обсязі.

Заочним рішенням Вінницького
районного суду Вінницької області від
15 жовтня 2013 року позов ТОВ
«Компанія Бізнесторгінвест»
задоволено. Визнано недійсним договір
купівлі-продажу від 20 травня 2009 pоку,
укладений між ОСОБА_6 та
ПТПМПФ «Едельвейс», в особі Сільченка
В.В., посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_7 та зареєстрований у
реєстрі за № 1173. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 28 травня 2014 року
зазначене заочне рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове,
яким в задоволенні позовних вимог
відмовлено. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Компанія
Бізнесторгінвест» просить рішення
апеляційного суду скасувати, а рішення
суду першої інстанції залишити в силі,
посилаючись на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, апеляційний суд
виходив з того, що ТОВ
«Бізнесторгінвест» під час
будівництва даного нерухомого майна не
виконало обов'язки «замовника» і у
нього не виникло відповідних майнових
прав на вказаний об'єкт, у зв'язку з чим
він не може вважатися його власником.

Проте повністю погодитись з такими
висновками апеляційного суду не можна
з наступних підстав.

Судами встановлено, що 20 вересня 2006
року між ТОВ «Виробничо-торгівельна
фірма» «ДЛД» (генеральний підрядник),
ТОВ «Компанія «Бізнесторгінвест»
(замовник) та ТОВ «НБК» (субпідрядник)
укладено договір будівельного підряду
№ 20/09-001, предметом якого є будівництво
торгівельно-офісного центру з
інженерними мережами по АДРЕСА_1 та
благоустроєм земельної ділянки за
вказаною адресою. Загальна площа
забудови (будівельним об'єм) орієнтовно
складає 1 200 кв.м (а.с. 15-25, т. 1).

Згідно із указаним договором
генеральний підрядник зобов'язується,
зокрема, забезпечити отримання дозволу
на виготовлення проекту та відведення
земельної ділянки під будівництво
об'єкта, надати замовнику документи, що
підтверджують її статус, своїми та
залученими силами субпідрядних
організацій виконати всі роботи у
обсягах передбачених календарним
планом, і здати роботи відповідно з
проектною документацією, будівельними
нормами та правилами, забезпечити
юридичне супроводження будівництва
об'єкта і по закінченню будівництва
надати замовнику або іншим особам за її
поданням, необхідні документи для
подальшого оформлення права власності
на відповідні частини об'єкта: замовник
зобов'язується, зокрема, сплатити
генеральному підряднику вартість
послуг та витрат з виконання нею
зобов'язань згідно з договором, по
закінченню будівництва прийняти об'єкт
від генерального підрядника за актом і
забезпечити його заселення та
експлуатацію.

Із платіжних доручень (а.с. 223-265 т. 1),
довідок про вартість виконаних
підрядних робіт, актів приймання
виконаних підрядних робіт вбачається,
що ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест» (замовник) виконав
своє грошове зобов'язання за договором
будівельного підряду, повністю
сплативши вартість об'єкта будівництва
(стовідсоткову передоплату), тобто
вчинив дії, спрямовані на виникнення
юридичних фактів, необхідних і
достатніх для отримання права вимоги
переходу права власності на об'єкт
будівництва або набуття майнових прав
на цей об'єкт, а тому укладений 20 травня
2009 року договір купівлі-продажу між
ОСОБА_6 та ПТПМПФ «Едельвейс»
порушує його майнові права.

20 травня 2009 року між ОСОБА_6 та ПТПМПФ
«Едельвейс» в особі Сільченка В.В.
укладено договір купівлі-продажу, за
умовами якого ПТПМПФ
«Едельвейс» придбало у ОСОБА_6 2/25
часток торгівельного комплексу та
офісу (літ. «А»), що складається з
приміщень № № 2-5, 2-6, 2-7, 2-11, 2-12, 2-13,
2-14, 2-15, 2-17, загальною площею 89,4 кв.м. по
АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11, т. 1).

Відповідно до витягу про реєстрацію
права власності на нерухоме майно
право власності на 2/25 частки
торгівельного комплексу та офісу по
АДРЕСА_1 зареєстровано за ПТПМПФ
«Едельвейс» (а.с. 14, т. 1).

На час укладення договору
купівлі-продажу від 20 травня 2009 року
власником спірного нерухомого майна на
підставі рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці
від 17 жовтня 2008 року була ОСОБА_6

Рішенням колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 22 листопада 2012
року апеляційну скаргу ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест» задоволено
частково, рішення Ленінського
районного суду м. Вінниці
від 17 жовтня 2008 року скасовано та
ухвалено нове рішення, яким відмовлено
у позові ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про визнання
права власності на торгівельний
комплекс та офіс по АДРЕСА_1 (а.с. 90-94, т.
2).

Статтею 6 ЦК України встановлено, що
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу,
інших актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості, згідно
ст. 627 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам.

Згідно із ч.1 ст. 331 ЦК України
встановлено, що право власності на нову
річ, яка виготовлена (створена) особою,
набувається нею якщо інше не
встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо
право власності на нерухоме майно
відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, право власності
виникає з моменту державної
реєстрації.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215ЦК
України).

Статтею 658 ЦК України встановлено, що
право продажу товару, крім випадків
примусового продажу та інших випадків,
встановлених законом, належить
власникові товару. Якщо продавець
товару не є його власником, покупець
набуває право власності лише у випадку,
якщо власник не має права вимагати його
повернення.

Відповідно до ст. 876 ЦК України,
власником об'єкта будівництва або
результату інших будівельних робіт є
замовник, якщо інше не передбачено
договором.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майном
як особливим об'єктом вважаються річ,
сукупність речей, а також майнові права
та обов'язки.

Майнові права є неспоживною річчю та
визнаються речовими правами.

Закон України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність в Україні» дає визначення
поняття «майнові права», які можуть
оцінюватися, як будь-які права,
пов'язані з майном, відмінні від права
власності, у тому числі права, які є
складовими частинами права власності
(права володіння, розпорядження,
користування), а також інші специфічні
права (права на провадження діяльності,
використання природних ресурсів тощо)
та права вимоги (ст. 3 Закону).

Майнове право, яке можна визначити як
«право очікування», є складовою
частиною майна як об'єкта цивільних
прав. Майнове право - це обмежене речове
право, за яким власник цього права
наділений певними, але не всіма правами
власника майна, та яке засвідчує
правомочність його власника отримати
право власності на нерухоме майно чи
інше речове право на відповідне майно в
майбутньому.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного та ґрунтовного висновку
про те, що ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест»» виконало, як
замовник, своє грошове зобов'язання за
договором будівельного підряду,
сплативши повну вартість об'єкта
будівництва шляхом здійснення
стовідсоткової передоплати, тобто
вчинило дії, спрямовані на виникнення
юридичних фактів, необхідних і
достатніх для отримання права вимоги
щодо переходу права власності на об'єкт
будівництва або набуття майнових прав
на цей об'єкт. А отже, укладений між
ОСОБА_6 та ПТПМПФ
«Едельвейс» договір купівлі-продажу
від 20 травня 2009 року порушує майнові
права позивача.

Апеляційний суд, вирішуючи спір по суті
позовних вимог, на зазначені положення
закону уваги не звернув, лише зауважив,
що позивачем не доведено
заінтересованість його в оспоренні
договору купівлі-продажу, і обраний ним
спосіб захисту свого порушеного права
не відповідає положенням ст.ст. 16, 651, 653,
852 ЦК України, залишивши поза увагою, що
позивачем умови договору будівельного
підряду виконані належним чином та
позивач набув майнові права на об'єкт
будівництва.

Не ґрунтуються на законі і висновок
апеляційного суду про те, що ОСОБА_6
мала право на укладення
купівлі-продажу, оскільки була
власником торгівельно-офісного центру
по АДРЕСА_1 на підставі чинного на той
час рішення Ленінського районного суду
м. Вінниці від 17 жовтня 2008 року,
ухваленого у справі № 2-7333/08 за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_9 про
визнання права власності. Оскільки це
рішення було скасовано рішенням
колегії суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 22 листопада 2012
року, а тому слід вважати, що ОСОБА_6 не
набула права власності на торгівельний
комплекс та офіс, що знаходяться по
АДРЕСА_1 та складаються з
конкретних приміщень літ. «А».

У порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК
України апеляційний суд, невірно
визначився із характером спірних
правовідносин та правовою нормою, що
підлягає застосуванню, помилково
скасував законне рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом було
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Бізнесторгінвест» задовольнити.

Рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах апеляційного суду
Вінницької області від 28 травня 2014 року
скасувати, а заочне рішення
Вінницького районного суду Вінницької
області від 15 жовтня 2013 року залишити в
силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук