У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

суддів:Завгородньої І.М., Журавель В.І.,
Іваненко Ю.Г., розглянувши у
попередньому судовому засіданні
справу за заявою представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 про перегляд у зв'язку з
нововиявленими обставинами рішення
апеляційного суду м. Києва від 30 січня
2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Українського державного університету
фінансів та міжнародної торгівлі про
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, стягнення
середньої заробітної плати за час
вимушеного прогулу за касаційною
скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8
липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом про скасування наказу
про звільнення, поновлення на роботі,
стягнення середньої заробітної плати
за час вимушеного прогулу, в
обгрунтування якого зазначив, що
наказом № 191-к від 26 квітня 2011 року його
було призначено на посаду головного
наукового співробітника відділу
наукових програм Українського
державного університету фінансів та
міжнародної торгівлі.

Наказом № 198-к від 29 квітня 2011 року його
переведено на посаду проректора з
навчально-наукової та методичної
роботи, а наказом № 675-к від 26 жовтня 2011
року - переведено на посаду першого
проректора з навчально-методичної
роботи.

Наказом в.о. ректора університету № 201
-к від 27 червня 2013 року його було
звільнено з займаної посади за п.1 ст.41
КЗпП України за одноразове грубе
порушення трудових обов'язків, яке
полягає у незаконному переведенні
ОСОБА_6 на посаду заступника начальника
відділу науково-методичного
забезпечення навчального процесу,
ліцензування та акредитації, що
призвело до незаконного нарахування та
виплати останньому заробітної плати, а
саме за те, що перебуваючи на вказаній
посаді та виконуючи повноваження
ректора університету на час його
відсутності, в порушення вимог чинного
законодавства, видав наказ про
переведення водія
експлуатаційно-технічного відділу на
посаду, ліцензування та акредитації з
порушенням норм чинного законодавства,
що призвело до незаконного
нарахування.

Посилаючись на порушення трудового
законодавства при його звільненні,
позивач просив задовольнити позов.

Рішенням Голосіївського району м.
Києва від 26 листопада 2013 року позов
задоволено.

Ухвалено скасувати наказ в.о. ректора
Українського державного університету
фінансів та міжнародної торгівлі
ОСОБА_7 № 201-к від 27 червня 2011 року
«Про звільнення ОСОБА_4».

Поновлено ОСОБА_4 на посаді першого
проректора Українського державного
університету фінансів та міжнародної
торгівлі з навчально-методичної
роботи.

Стягнуто з Українського державного
університету фінансів та міжнародної
торгівлі на користь ОСОБА_4 середній
заробіток за час вимушеного прогулу в
розмірі 75 212 гривень 28 копійок.

Вирішено питання про стягнення
судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі
та виплати середнього заробітку в
межах суми платежу за один місяць
допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
30 січня 2014 року рішення суду першої
інстанції скасовано та ухвалено нове
про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 10 квітня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження за касаційною скаргою
ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду.

22 травня 2014 року до апеляційного суду м.
Києва надійшла заява ОСОБА_5, діючого за
довіреністю в інтересах ОСОБА_4, про
перегляд рішення апеляційного суду м.
Києва від 30 січня 2014 року у зв'язку з
нововиявленими обставинами.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 8
липня 2014 року в задоволенні заяви про
перегляд у зв'язку з нововиявленими
обставинами рішення апеляційного суду
м. Києва від 30 січня 2014 року відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4
- ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу
апеляційного суду і постановити нову
про задоволення заяви, мотивуючи свою
вимогу порушенням судом норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими. При цьому суд касаційної
інстанції перевіряє законність і
обґрунтованість постановлених судових
рішень в межах позовних вимог,
заявлених у суді першої інстанції, та
доводів касаційної скарги.

Оскільки доводи касаційної скарги не
дають підстав для висновку, що при
розгляді справи судом допущено
порушення норм процесуального права та
неправильне застосування норм
матеріального права, які передбачені
ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для
скасування рішень, колегія суддів
вважає за необхідне відхилити
касаційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 332, 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 -
ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 8
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Завгородня І.М.

Журавель В.І.
Іваненко
Ю.Г.