УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,
Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_1, як законного
представника малолітньої ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, як законного представника
малолітньої ОСОБА_4, третя особа -
служба у справах дітей Святошинської
районної у м. Києві державної
адміністрації, про встановлення
порядку користування садовим будинком
та прилеглою земельною ділянкою, за
зустрічним позовом ОСОБА_3, як
законного представника малолітньої
ОСОБА_4 до ОСОБА_1, як законного
представника малолітньої ОСОБА_2,
ОСОБА_5, третя особа - служба у справах
дітей Святошинської районної у м. Києві
державної адміністрації, про стягнення
компенсації витрат на утримання майна,
що є у спільній частковій власності, за
касаційною скаргою ОСОБА_3, як
законного представника малолітньої
ОСОБА_4 на рішення Вишгородського
районного суду Київської області від 29
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 16 липня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1, як законний
представник малолітньої ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_3, як законного представника
малолітньої ОСОБА_4 про встановлення
порядку користування садовим будинком
та прилеглою земельною ділянкою.

Позовні вимоги мотивував тим, що
сторонам у справі належить по 1/2
частці будинку АДРЕСА_1, проте
відповідач чинить перешкоди у
користуванні вказаним будинком та
прилеглою до нього земельною ділянкою
площею 0,040 га.

У грудні 2013 року ОСОБА_3, як законний
представник ОСОБА_4 звернулася до суду
із зустрічним позовом про стягнення
компенсації витрат на утримання майна,
що є у спільній частковій власності,
посилаючись на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5
не приймають участі в утриманні
спірного будинку й прилеглої земельної
ділянки, унаслідок чого вона зазнає
значних матеріальних витрат, які мають
бути відшкодовані іншими
співвласниками майна.

Рішенням Вишгородського районного
суду Київської області від 29
травня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Київської
області від 16 липня 2014 року, позов
ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено порядок користування
садовим будинком АДРЕСА_1 у садовому
товаристві "Десна-3" й надано у
користування ОСОБА_2 кімнату - 3, площею
15,6 кв. м, а ОСОБА_4 - кімнату - 4, площею
14,6 кв. м, коридор - 1, площею 5,1 кв. м, а
також надвірні споруди: навіс-Б,
вбиральню - В, госпблок - Г, огорожу та
земельну ділянку площею 0,040 га під цим
будинком залишено у спільному
користуванні.

У задоволенні решти позовних вимог
та зустрічного позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, як
законний представник ОСОБА_4 просить
ухвалені у справі судові рішення
скасувати, посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, і передати
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає
відхиленню з наступних підстав.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом установлено, що згідно рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 26 листопада 2010 року право власності
на садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну
ділянку площею 0,040 га, на якій він
розташований, визнано по 1/2 частці за
кожним - ОСОБА_5 та малолітньою ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

24 травня 2013 року ОСОБА_5 належну їй 1/2
частку спірного майна подарувала своїй
онучці - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Отже, сторони у справі є
співвласниками вказаного майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України
кожен із співвласників має право на
надання йому у володіння та
користування тієї частини спільного
майна в натурі, яка відповідає його
частці у праві спільної часткової
власності. У разі неможливості цього
він має право вимагати від інших
співвласників, які володіють і
користуються спільним майном,
відповідної матеріальної компенсації.

Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 364 ЦК
України співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності. У разі
виділу співвласником у натурі частки
із спільного майна для співвласника,
який здійснив такий виділ, право
спільної часткової власності на це
майно припиняється. Така особа набуває
право власності на виділене майно, і у
випадку, встановленому законом, таке
право підлягає державній реєстрації.

Отже, встановивши, що сторони, які є
співвласниками спірного будинку не
можуть дійти згоди щодо користування
таким будинком, суди попередніх
інстанцій дійшли вірного по суті
висновку про часткове задоволення
вимог ОСОБА_1 й встановлення порядку
користування спірним будинком,
відповідно до висновку експертизи й з
урахуванням інтересів співвласників.

Також є правильними висновки судів
щодо безпідставності та недоведеності
зустрічних вимог ОСОБА_3 про стягнення
компенсації витрат на утримання майна,
що є у спільній частковій власності.

Зазначені висновки судів
відповідають обставинам справи й
узгоджуються з нормами матеріального
права.

При цьому судами обох інстанцій
дотримані вимоги цивільного
процесуального закону, всебічно, повно
й об'єктивно з'ясовані обставини справи
та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Доводи касаційної скарги також не
дають підстав для висновку, що судами
при розгляді справи допущені порушення
норм матеріального чи процесуального
права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК
України як підстави для скасування
рішення.

Таким чином, підстав для скасування
оскаржуваних судових рішень не має,
оскільки висновки судів про часткову
обгрунтованість первісних вимог й
безпідставність зустрічного позову
зроблені вірно.

Керуючись ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, як
законного представника малолітньої
ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вишгородського районного
суду Київської області від 09
травня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Київської області від 16 липня
2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Касьян

Судді:
Т.П. Дербенцева

С.О.
Карпенко

Д.О.
Остапчук

В.О.
Савченко

ВИЩИЙ СПЕЦІАЛІЗОВАНИЙ СУД УКРАЇНИ

З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ
СПРАВ

№ 6-32736св14Категорія:Головуючий у першій
інстанції: Чірков Г.Є. Доповідач:
Савченко В.О.