У х в а л аіменем україни 19 листопада 2014
року м. КиївКолегія суддів судової
палати у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:головуючогоТкачука О.С.,
суддів: Висоцької В.С.,
Умнової О.В.,
Кафідової О.В.,
Фаловської І.М., розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про
стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» на рішення
Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 06 березня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 19 травня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на те,
що 06 травня 2011 року між ним та ОСОБА_5
укладено кредитний договір, за умовами
якого позивач надав відповідачу кредит
у сумі 20000 грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення - 05 травня 2014 року. Оскільки
відповідач не виконує умови договору,
за ним утворилась заборгованість у
розмірі 37544,59 грн.

Рішенням Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 06
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 19 травня 2014
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ
«ПриватБанк» просить скасувати
ухвалені у справі судові рішення,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи банку в задоволенні
позову, суд першої інстанції, з яким
погодився і апеляційний суд, виходив із
того, що згідно умов кредитного
договору позичальник доручив банку
здійснювати погашення заборгованості
за кредитом за рахунок коштів, що
розміщені на рахунку, який відповідає
платіжній картці відповідача, що банк і
робив у період з 01 травня 2011 року до 04
березня 2014 року на загальну суму 34000
грн. Враховуючи зазначене, суд дійшов
висновку, що обов'язок щодо погашення
заборгованості за кредитом боржник не
порушив, тому підстави для задоволення
позовних вимог відсутні.

Проте з такими висновками судів першої
та апеляційної інстанцій погодитися не
можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Вказаним вимогам судові рішення
повністю не відповідають.

Установлено, що 06 травня 2011 року між ПАТ
КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено
кредитний договір, за умовами якого
відповідач отримав кредит у розмірі 20000
грн. зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 0,12 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення - 05 травня 2014 року.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України
передбачено, що за кредитним договором
банк або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є
обов'язковим для виконання сторонами.

Банк виконав взяті на себе
зобов'язання, надавши відповідачеві
грошові кошти в сумі 20000 грн.

Відповідач взяті на себе зобов'язання
за договором кредиту не виконав, у
зв'язку з чим станом на 13 грудня 2013 року
утворилась заборгованість у розмірі
37544,59 грн., з яких: заборгованість по
кредиту - 6696,43 грн., заборгованість по
процентам за користування кредитом - 8,93
грн., заборгованість по комісії за
користування кредитом - 5083,86 грн., пеня -
23491,34 грн., 500 грн. - штраф (фіксована
частина), 1764,03 грн. штраф (процентна
складова).

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином і в установлений строк
відповідно до умов договору та вимог
закону.

Згідно із заявою позичальника від 06
травня 2011 року погашення
заборгованості здійснюється в
наступному порядку: починаючи з «1» по
«5» число кожного місяця позичальник
повинен надавати банку грошові кошти
(щомісячний платіж) у сумі 956,60 грн. для
погашення заборгованості за кредитом
(а.с. 8).

Відповідно до п. 2.4.2.2.2 Умов та правил
надання банківських послуг, які разом
із заявою від 06 травня 2011 року
складають кредитний договір,
позичальник зобов'язався погашати
кредит в порядку і у строки згідно
заяви (а.с. 8, 20).

Вирішуючи спір по суті всупереч
вимогам статей 212, 303 ЦПК України,
місцевий суд не надав належної оцінки
вказаним умовам кредитного договору та
не встановив всі обставини справи щодо
належного виконання відповідачем
обов'язку щодо погашення
заборгованості за кредитним договором;
вказуючи про те, що обов'язок списувати
грошові кошти з рахунку, який
відповідає платіжній картці
відповідача, покладено на банк, не
перевірив наявність коштів для
погашення чергового платежу на
платіжній картці та не врахував, що ч. 1
ст. 1054 ЦК України обов'язок щодо
повернення кредиту покладено на
позичальника.

Отже, судом першої інстанції не
з'ясовано всі обставини справи, не
досліджено всі докази та не надано їм
оцінки.

З'ясування цих обставин має суттєве
значення для правильного вирішення
спору.

Апеляційний суд всупереч вимогам ст. 303
ЦПК України на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права уваги не звернув
і помилково залишив рішення суду без
змін.

Оскільки судами допущені порушення
норм процесуального права, що
унеможливили встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, то
оскаржувані судові рішення на підставі
ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду
Закарпатської області від 06
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 19
травня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. ТкачукСудді:
В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В.
УмноваІ.М. Фаловська