АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2012/6364/2012 Головуючий
Провадження№22-ц/790/1012/2014 1-ї інстанції: ОСОБА_1 Категорія: житлові Доповідач: Трішкова І.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Трішкової І.Ю.,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

при секретарі - Гребенщиковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 17 грудня 2013 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Харківської міської ради про усунення перешкод у володінні та користуванні нерухомим майном шляхом виселення, про виселення без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про усунення перешкод у володінні та користуванні нерухомим майном шляхом вселення до жилого будинку № 9 по вул. К. Шульженко в м. Харкові, який належить їй на праві власності, про виселення відповідачів з вказаного жилого будинку без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою ОСОБА_7 разом з його малолітньою донькою ОСОБА_9, посилаючись на те, що відповідно до договору дарування від 21.09.2009 року, укладеного між нею та ОСОБА_10, позивачці на праві приватної власності залежить жилий будинок, розташований за адресою: м. Харків, вул. Клавдії Шульженко, 9, в якому проживають відповідачі, які перебували в родинних відносинах з колишнім власником будинку ОСОБА_10 та на теперішній час перешкоджають їй проживати в будинку, у зв'язку з чим вона просила усунути перешкоди у користуванні та володінні їй вказаним нерухомим майном шляхом вселення до вказаного будинку.

Позивачка вважає, що з припиненням права власності ОСОБА_10 на вказане нерухоме майно у відповідачів також припинилися будь-які права стосовно спірного будинку, а тому відповідачі мають бути виселені без надання іншого житла, оскільки вони не є членами сім'ї позивачки і вона не має наміру проживати в будинку спільно з ними, у зв'язку з чим просила виселити відповідачів з спірного жилого будинку та зняти з реєстраційного обліку прописаних за вказаною адресою ОСОБА_7 та його малолітню доньку ОСОБА_9.

Відповідач ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Клавдії Шульженко, 9, посилаючись на те, що укладання 21.09.2009 р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 договору дарування відбулося з порушенням вимог законодавства, у зв'язку з чим договір має бути визнано недійсним, а подарований ОСОБА_4 будинок має увійти у спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_10, спадкоємцем якої є ОСОБА_6

Відповідачка ОСОБА_5 позов ОСОБА_4 не визнала, зустрічний позов ОСОБА_6 підтримала пояснивши, що разом з відповідачем ОСОБА_6 зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1, 40/200 частин якого належить на праві власності її батькам, але у 2003 році вона переїхала до спірного будинку для постійного проживання після одруження з відповідачем ОСОБА_6

ОСОБА_10 - бабуся її чоловіка, якій належав будинок на праві власності, надала свою згоду на вселення та постійне проживання в будинку. В спірному будинку у 2003 році народилася їхня з відповідачем ОСОБА_6 донька Олена, де вона проживає все своє життя. З ОСОБА_10 вони проживали однією родиною, вели спільне господарство, за спільні кошті та за її рішенням було здійснено реконструкцію жилого будинку, знесена дерев'яна веранда, прибудовані дві цегляні прибудови, в яких були улаштовані кухня та санвузол, а кухня, яка раніше була в будинку, переобладнана в жиле приміщення, перенесені прилади з газопостачання та опалення, проведено водопостачання, крім того були збудовані і нові надвірні споруди. Відповідачі і на цей час спільно оплачують комунальні послуги від імені ОСОБА_10 та від імені ОСОБА_7, до цього часу користування комунальними послугами на ОСОБА_4 не переоформлено. ОСОБА_4 не проживає у спірному будинку, оскільки постійно проживає за межами України , в спірному будинку ніколи не проживала та її речей в будинку не було, вселитися та проживати у вказаний будинок вона не намагалась, ніхто з відповідачів ніколи їй у володінні, користуванні та розпорядженні спірним будинком не перешкоджав.

Представник відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_6 - ОСОБА_11 первісний позов не визнала, зустрічний позов ОСОБА_6 підтримала, пояснивши суду, що відповідач ОСОБА_7 з 1991 року по теперішній час постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, де і зареєстрований з малолітньою донькою ОСОБА_9. Його дружина ОСОБА_12 за згодою ОСОБА_10 в будинок вселилася на постійне місце проживання відразу ж після одруження, в будинку народилися і постійно проживають їхні неповнолітні діти. З бабусею ОСОБА_10 та братом ОСОБА_6 вони проживали однією родиною, для поліпшення житлових умов за рішенням ОСОБА_10, як власниці будинку, він був перебудований, була збільшена його площа за рахунок двох капітальних прибудов на фундаменті з цегляними стінами, була перенесена кухня з газовими приладами до прибудови, в іншій прибудові влаштований санвузол, стара кухня, яка знаходилась в жилому будинку, переобладнала в житлову кімнату. Право власності на перебудований будинок не оформлялось, в експлуатацію перебудови не вводились. Жодних конфліктів між ним та ОСОБА_4 ніколи не було, вона в спірному будинку ніколи не проживала та навіть не намагалась вселитися до нього.

Належним чином повідомлений представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту раці та соціального захисту Харківської міської ради в судове засідання не з'явився.

Третя особа - приватний нотаріус ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала письмові заперечення проти зустрічного позову, в якому позов не визнала з тих підстав, що посвідчила спірний договір дарування з дотриманням вимог чинного законодавства України. Угода була укладена на підставі правовстановлюючого документу, наданого дарувальником, а також витягу з реєстру прав власності, наданого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації». Зазначені документи не мали відомостей про наявність самочинного будівництва, а особисто сам нотаріус огляд об'єкту, що відчужується, не здійснює.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 17 грудня 2013 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та малолітня ОСОБА_9 виселені з житлового будинку №9 по вул.Клавдії Шульженко в м.Харкові без надання іншого жилого приміщення.

З ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_4 судовий збір по 35,77 грн. з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у позовній вимозі про зняття з реєстрації, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у повному обсязі і задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконного та необгрунтованого рішення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_4 у повному обсязі і задовольнити його зустрічні позовні вимоги, посилаючись на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також на те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до прийняття незаконного та необгрунтованого рішення.

Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом повно та всебічно досліджені надані докази, дана їм належна оцінка, визначені правовідносини сторін та закон, їх регулюючий, і згідно встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст.10,11,60.212-215 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що будинок №9 по вул.Клавдії Шульженко в м.Харкові належав на праві власності ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.1975 року.

З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2009 р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_4 був укладений договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8, реєстр. № 2457, відповідно до якого ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_4 отримала в дар житловий будинок № 9 по вул. Шульженко в м. Харкові. В пункті 7 зазначеного договору дарування зазначено, що нотаріусом перевірено та доведено до відома сторін рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті Харкові ради від 01.07.2003 р. № 47-26. Відповідно до цього рішення виконком Жовтневої районної ради міста Харкова надав дозвіл ОСОБА_10 на будування прибудови розміром 2,6x5,0 кв.м. до жилого будинку № 9 по вул. К. Шульженко в м. Харкові для розташування підсобних приміщень, на переобладнання сараю літера «Д» під літню кухню, на будування літнього душу, на будування сараю розміром 3,3x2,5 м.

Пунктом 2 зазначеного рішення встановлено, що будівельні роботи мають бути виконані згідно санітарним, будівельним нормам та проектній документації, затвердженої ГУМА.

З дослідженої у судовому засіданні копії матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння № 9 по вул. Шульженко (колишня вул. Четверта), вбачається, що 27.11.2003 року інженером КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ОСОБА_13 було складено акт поточних змін, відповідно до якого при обстежені домоволодіння № 9 встановлено наявність самочинно збудованих: прибудови літера «а2» до жилого будинку, гаражу літера «Е». На викопировці з схематичного плану на домоволодіння № 9 по вул. К. Шульженко є штамп про самочинно збудовані приміщення літери «а2», «Ж», «Е», а також штамп про узаконення цього самочинного будівництва згідно з рішенням Жовтневого райвиконкому № 47-26 від 01.07.2003 р. Відповідно до поверхового плану на будівлю літера «А-1» по вул. К. Шульженко, 9, 27.11.2003 р. зареєстровані поточні зміни в будинку та є відтиск штампу про самочинно прибудовані до жилого будинку приміщення № 1-7 та 1. Крім того, на цьому ж плані є штамп про узаконення самочинно збудованих в будинку літера «А-1» приміщень № 1-7 та № 1 відповідно до рішення Жовтневого райвиконкому № 47-26 від 01.07.2003 р.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що позивачем за зустрічним позовом не доведено належними доказами наявність на час укладання спірного договору дарування жилого будинку № 9 по вул. Клавдії Шульженко в м. Харкові самочинно збудованих приміщень, у зв'язку з чим суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним вказаного договору дарування нерухомого майна.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм цивільного кодексу щодо узаконення самочинного будівництва не приймається судовою колегією, оскільки з матеріалів інвентаризаційної справи на спірне домоволодіння вбачається, що узаконення самочинних будівель було здійснено ще у 2003 році за правилами чинного на той час законодавства, оскільки Цивільний кодекс, на який посилається апелянт, введений у дію з 01.01.2004 року.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі за первісним позовом проживають у спірному житловому будинку за згодою колишнього власника будинку - ОСОБА_10 Як пояснила у судовому засіданні позивачка ОСОБА_4, спірний будинок їй потрібен для власного проживання, іншого житла у м. Харкові вона не має, а відповідачі добровільно не бажають звільнити спірне нерухоме майно.

Права власника житлового будинку визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання та проживання інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, тобто права членів сімї власника на обєкт власності є похідним від прав самого власника. З припиненням права власності особи на жиле приміщення члени його сімї також утрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що новий власник житлового будинку № 9 по вул. К. Шульженко в м. Харкові - ОСОБА_4 в такому випадку має право вимагати виселення вказаних відповідачів з спірного житла, яке влежить їй на праві власності.

Відповідно до вимог статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, про права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідна правова позиція зазначена в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-150/0/4-13 Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав. Таким чином, суд правильно прийшов до висновку , що рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації відповідачів, а тому визнав, що вимоги ОСОБА_4 щодо зняття з реєстрації за адресою спірного житлового будинку відповідача ОСОБА_7 разом з його малолітньою донькою ОСОБА_9 є передчасними та задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду. Підстав для скасування чи зміни рішення не має.

Керуючись ст.ст.303,307, 308, 314, 319 ЦПК України, судова колегія.

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 17 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності ухвалою.

Головуючий :

Судді: