Справа №№ 576/1019/13-ц,
Глухівський міськрайонний суд
Сумської області в особі судді
Демченка О.С., при секретарі Мітіній
О.О., з участю представника позивача
Пищика Д.М., відповідача ОСОБА_2 та його
представника ОСОБА_3, розглянувши у
відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ
«Приватбанк») до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором,
За змістом поданого до Глухівського
міськрайсуду 16 квітня 2013 року позову та
пояснень представника позивача в суді
сторона позивача просить суд ухвалити
рішення про стягнення з відповідача на
користь позивача наявну у відповідача
перед позивачем станом на 20 березня 2013
року заборгованість за укладеним між
ними кредитним договором № DNABRX03680070 від
21 серпня 2007 року (далі - Договір), а саме:
720 грн. заборгованості по тілу кредиту;
6784 грн. 52 коп. заборгованості по
відсоткам за користування кредитом; 476
грн. 28 коп. заборгованості по комісії за
обслуговування кредиту; 15191 грн. 54 коп.
пені за несвоєчасне виконання
зобов'язань за договором, а також 500 грн.
і 1158 грн. 62 коп. як сум штрафів за
порушення термінів платежів по
кожному з грошових зобов'язань за
умовами договору. При цьому,
обґрунтовуючи вказані позовні вимоги
сторона позивача посилається на те, що
відповідач, порушуючи майнові
інтереси позивача, не виконував взяті
на себе за умовами Договору
зобов'язання щодо сплати (внесення)
позивачу платежів на погашення
кредиту.

З пояснень відповідача та його
представника в суді вбачається, що
сторона відповідача позов визнає
частково. Зокрема, сторона відповідача
визнає наявність підстав для стягнення
з відповідача на користь позивача
нарахованої останнім заборгованості
по тілу кредиту, заборгованості по
відсоткам за користування кредитом,
заборгованості по комісії за
обслуговування кредиту та частину
заборгованості по пені - у межах строку
позовної давності в один рік, яка
(заборгованість по пені) в свою чергу з
урахуванням незначного по відношенню
до нарахованого стороною позивача
розміру пені розміру заборгованості по
тілу кредиту повинна бути зменшена
судом. Щодо вимог сторони позивача про
стягнення на його користь з
відповідача штрафів, то ці позовні
вимоги сторона відповідача взагалі не
визнає, посилаючись на положення ст. 61
Конституції України про неможливість
притягнення особи двічі до юридичної
відповідальності одного виду за одне й
те саме правопорушення та на ненадання
стороною позивача будь-якого
розрахунку щодо нарахування сум
штрафів. Сторона відповідача також
вважає, що у даному випадку мав місце
факт на зловживання стороною позивача
своїми правами щодо затягування
пред'явлення вимог до відповідача по
стягненню заборгованості з метою
утворення штучної підстави для
нарахування відповідачу сум
заборгованості, які (суми) значно
перевищують розмір заборгованості, яка
існувала у відповідача на час
первинного порушення ним своїх
зобов'язань за умовами Договору.

З'ясувавши обставини справи,
вислухавши доводи сторін, та
дослідивши надані документальні
докази, суд дійшов висновку про
наявність підстав для часткового
задоволення позову, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що за Договором
відповідач 21 серпня 2007 року отримав у
позивача споживчий строковий (строком
до 21 серпня 2008 року) кредит у розмірі
1620 грн.; визначені умовами
Договору зобов'язання щодо сплати
періодичних платежів, спрямованих на
повернення кредиту і відсотків по
ньому протягом строку дії Договору не
виконував, а на погашення кредиту за
період з жовтня 2009 року по 22 вересня 2010
року вніс (сплатив) позивачу загалом 1600
грн. Після проведення відповідачем
останнього платежу у вересні 2010 року
позивач будь-яких, в тому числі
письмових вимог щодо погашення
існуючої на той час заборгованості за
Договором до відповідача не висував.
Будь-якого розрахунку щодо визначених
у позові сум штрафів сторона позивача
суду не надала.

Ці встановлені судом обставини
представники сторін визнали при
розгляді справи судом, а відтак судом
визнаються такими, що визначають зміст
існувавших і існуючих між позивачем і
відповідачем за Договором
правовідносин, виходячи з яких суд і
має вирішувати існуючий між сторонами
спір, застосовуючи певні (щодо предмету
спору) положення законодавства.

Так, відповідно до положень ст..3
Цивільного кодексу України (далі - ЦК
України) одними з загальних засад
цивільного законодавства є
справедливість, добросовісність та
розумність.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 12 ЦК
України якщо законом встановлені
правові наслідки недобросовісного або
нерозумного здійснення особою свого
права, вважається, що поведінка особи є
добросовісною та розумною, якщо інше не
встановлено судом.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3, 4 і 6
ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх
прав особа зобов'язана утримуватися
від дій, які могли б порушити права
інших осіб, завдати шкоди довкіллю або
культурній спадщині; не допускаються
дії особи, що вчиняються з наміром
завдати шкоди іншій особі, а також
зловживання правом в інших формах; при
здійсненні цивільних прав особа
повинна додержуватися моральних засад
суспільства; у разі недодержання
особою при здійсненні своїх прав вимог,
які встановлені частинами другою -
п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати
її припинити зловживання своїми
правами, а також застосувати інші
наслідки, встановлені законом.

За змістом положень ч. 3 ст. 16 ЦК
України суд може відмовити у захисті
цивільного права та інтересу особи в
разі порушення нею положень частин
другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

За змістом положень ч.ч. 2 і 3 ст. 22
ЦК України збитками є: втрати, яких
особа зазнала у зв'язку зі знищенням
або пошкодженням речі, а також витрати,
які особа зробила або мусить зробити
для відновлення свого порушеного права
(реальні збитки); доходи, які особа
могла б реально одержати за звичайних
обставин, якби її право не було
порушене (упущена вигода); збитки
відшкодовуються у повному обсязі, якщо
договором або законом не передбачено
відшкодування у меншому або більшому
розмірі.

За змістом положень ч. 2 ст. 258 ЦК
України до вимог про стягнення
неустойки (пені, штрафу) застосовується
позовна давність в один рік, а за
змістом положень ч. 4 ст. 267 ЦК
України сплив позовної давності, про
застосування якої заявлено стороною у
справі, є підставою для відмови у
позові.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК
України неустойкою (штрафом, пенею) є
грошова сума або інше майно, які
боржник повинен передати кредиторові у
разі порушення боржником зобов'язання;
штрафом є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми невиконаного або
неналежно виконаного зобов'язання;
пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 551 ЦК
України розмір неустойки може бути
зменшений за рішенням суду, якщо він
значно перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК
України за кредитним договором банк
або інша фінансова установа
(кредитодавець) зобов'язується надати
грошові кошти (кредит) позичальникові у
розмірі та на умовах, встановлених
договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60
Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК України) кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу, а відповідно до положень
ч. 1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню.

Наведені положення законодавства
з урахуванням наведених встановлених
судом обставин дають суду підстави
визнати такими, що ґрунтуються на
умовах Договору і закону, а відтак -
такими, що підлягають задоволенню,
позовні вимоги позивача в частині
стягнення на його користь з
відповідача наявної станом на 20
березня 2013 року за умовами Договору
заборгованості по тілу кредиту у
повному обсязі, заборгованості по
відсоткам за користування кредитом у
повному обсязі, заборгованості по
комісії за обслуговування кредиту у
повному обсязі і пені за період з 20
березня 2012 року по 20 березня 2013 року (у
межах строку позовної давності в один
рік) із зменшенням розміру пені до двох
розмірів заборгованості по тілу
кредиту відповідно до положень ч. 3 ст.
551 ЦК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.
1-6, 11-16, 22, 258, 267, 509, 526, 546, 549, 551 і 1054 ЦК
України, а також ст.ст. 1-4, 8-11, 15, 57-61, 79, 88
та 212-214 ЦПК України, суд

в и р
і ш и в .

Позов ПАТ КБ «Приватбанк»
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» 9420 грн. 80 коп. в
порядку погашення наявної у нього
(ОСОБА_2) станом на 20 березня 2013 року
заборгованості за кредитним договором.
№ DNABRX03680070 від 21 серпня 2007 року, а саме:
720 грн. заборгованості по тілу кредиту;
6784 грн. 52 коп. заборгованості по
відсоткам за користування кредитом; 1440
грн. як частини заборгованості по пені
за період з 20 березня 2012 року по 20
березня 2013 року та 476 грн. 28 коп.
заборгованості по комісії за
обслуговування кредиту.

В іншій частині позов ПАТ КБ
«Приватбанк» залишити без
задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ
«Приватбанк» 94 грн. 36 коп. в
порядку відшкодування витрат
понесених на оплату частини
(відповідно до частини задоволених
позовних вимог) судового збору.

Апеляція на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Рішення суду набере
законної сили після спливу строку на
апеляційне оскарження рішення. Особи,
які брали участь у розгляді справи, але
не були присутніми при проголошенні
рішення, мають право подати апеляцію на
рішення суду протягом десяти днів з дня
отримання копії рішення суду. У разі
ненадходження апеляцій рішення суду
набере законної сили після спливу
строку на його апеляційне оскарження.

Суддя

Повний текст рішення суду
виконаний суддею 25 лютого 2014 року.