У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року
м. Київ
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого Ткачука О.С.

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,
Кафідової О.В. Умнової О.В., розглянувши
у відкритому судовому засіданні
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_6 про стягнення аліментів та
додаткових витрат на утримання дитини,
за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі
представника ОСОБА_7 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 30
липня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом, в якому просила
стягнути з відповідача на її користь
аліменти на утримання ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј від усіх видів
його доходу щомісячно до повноліття
дитини; стягнути з відповідача на її
користь аліменти за минулий час з 1
січня 2011 року по день пред'явлення до
суду даного позову у розмірі ј від усіх
видів доходу; стягнути з відповідача на
її користь додаткові витрати понесені
на утримання ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 27307,50 грн.

Позов мотивовано тим, що позивач з
відповідачем перебувала у
зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу
ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_8.
Після розірвання шлюбу відповідач
ухиляється від покладеного на нього
обов'язку утримувати дитину до
досягнення нею повноліття. Дитина
проживає разом з позивачем. Відповідач
матеріальної допомоги на утримання
дитини не надає.

Рішенням Дарницького районного суду
м. Києва від 12 травня 2014 року
позов задоволено частково. Стягнуто з
ОСОБА_6 на користь позивача аліменти на
утримання неповнолітньої доньки
ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі
ј частини від усіх видів заробітку
(доходу), але не менше 30% прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
щомісячно, починаючи з 10 червня 2013 року
до досягнення дитиною повноліття. В
задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено. Вирішено питання
щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва
від 30 липня 2014 року рішення місцевого
суду в частині відмови у задоволенні
позову скасовано з ухваленням в цій
частині нового рішення. Позовні вимоги
про стягнення додаткових витрат на
дитину задоволено. Стягнуто з
відповідача на користь ОСОБА_5 27 307,50 грн
додаткових витрат на дитину. В іншій
частині рішення суду залишено без змін.

Представник відповідача, не
погоджуючись з даним рішенням суду
апеляційної інстанції подав касаційну
скаргу, в якій, посилаючись на
неправильне застосування судом норм
матеріального та порушення норм
процесуального права просить його
скасувати та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, дослідивши матеріали цивільної
справи, перевіривши доводи касаційної
скарги, колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково
задовольняючи позов виходив з того, що
питання оздоровлення дитини з
відповідачем не обговорювалось, а
доказів на підтвердження вжиття
позивачем заходів щодо одержання
аліментів з відповідача та його
ухилення від їх сплати в період з 2010
року по 2013 року суду не надано. За
таких обставин суд дійшов висновку про
відсутність законних підстав для
задоволення позову у цій частині та
задовольнив позов в частині стягнення
аліментів на утримання доньки
щомісячно у розмірі ј частини
заробітку відповідача до досягнення
дитиною повноліття, оскільки вказані
вимоги знайшли своє підтвердження в
судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції залишив
без змін рішення місцевого суду в
частині задоволення позовних вимог про
стягнення аліментів на утримання
дитини оскільки рішення у цій частині
сторонами не оскаржувалось.

Залишаючи без змін рішення суду
першої інстанції в частині відмови у
задоволенні позовних вимог про
стягнення аліментів за минулий час на
підставі ч.2 ст.191 СК України
апеляційний суд виходив із
недоведеності таких вимог, оскільки
відсутні підстави вважати, що
відповідач ухилявся від добровільної
сплати аліментів протягом спірного
періоду. До 2010 року відповідач
добровільно брав участь в утриманні
доньки, а після 2010 року між сторонами
виник конфлікт, внаслідок якого
відповідач перестав у добровільному
порядку передавати позивачу кошти на
утримання дитини та поставив під
сумнів своє батьківство відносно
ОСОБА_8, у зв'язку з чим вважав, що
обов'язку утримувати доньку не має.

Разом з тим, скасовуючи рішення в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення фактично понесених
позивачем додаткових витрат на дитину
з ухваленням у цій частині нового
рішення про задоволення даних вимог
апеляційний суд виходив з того, що
протягом 2010 - 2013 років батько ОСОБА_8 не
брав участі в її утриманні, у
добровільному порядку кошти не
передавав, а мати несла як щоденні, так
і додаткові витрати на дитину, тому з
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5
підлягає стягненню половина фактично
понесених нею додаткових витрат на
дитину у розмірі 27307,50 грн, оскільки
такі вимоги ґрунтуються на вимогах
закону (ст.185 СК України) і підтверджені
наявними у справі доказами.

Вказані висновки суду апеляційної
інстанції щодо наявності правових
підстав для стягнення з відповідача
додаткових витрат на утримання дитини
у твердій грошовій сумі обґрунтовані
та відповідають нормам матеріального
права, що регулюють спірні
правовідносини. Відповідач
зобов'язаний брати участь у додаткових
витратах на утримання дитини оскільки
вони викликані особливими обставинами.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для встановлення
неправильного застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, не спростовують
висновків суду, обґрунтовано
викладених в мотивувальній частині
оскаржуваного рішення. При вирішенні
даної справи апеляційним судами
правильно визначений характер
правовідносин між сторонами, вірно
застосовано закон, що їх регулює, повно
і всебічно досліджено матеріали справи
та надано належну правову оцінку
доводам сторін і зібраним у справі
доказам.

За таких обставин, відповідно до ст.337
ЦПК України касаційну скаргу слід
відхилити і залишити оскаржуване
рішення суду апеляційної інстанції без
змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 344 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва
від 30 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук судді В.С.
Висоцька М.К. Гримич О.В. Кафідова О.В.
Умнова