У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,суддів:
Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І., Мостової
Г.І., Наумчука М.І., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7, Товариства з
обмеженою відповідальністю «Концерн
«АФ», Товариства з обмеженою
відповідальністю «ФАВН», третя особа з
боку відповідачів, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору -
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Донбаський
регіональний центр сприяння
працевлаштуванню», про визнання права
власності та визнання правочинів
недійсними та за позовом третьої особи
з боку відповідачів, яка заявляє
самостійні вимоги щодо предмета спору -
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донбаський
регіональний центр сприяння
працевлаштуванню», до ОСОБА_6 про
усунення перешкод у здійсненні права
власності, за касаційними скаргами
фізичної особи-підприємця ОСОБА_7,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Донбаський
регіональний центр сприяння
працевлаштуванню», Товариства з
обмеженою відповідальністю «Концерн
«АФ», Товариства з обмеженою
відповідальністю «ФАВН», ОСОБА_7 на
рішення Стахановського міського суду
Луганської області від 23 вересня 2013
року та рішення апеляційного суду
Луганської області від 27 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2008 року ОСОБА_6 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_7, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 (далі - ФОП
ОСОБА_7), Товариства з обмеженою
відповідальністю «Концерн АФ» (далі -
ТОВ «Концерн «АФ»), Товариства з
обмеженою відповідальністю «ФАВН»
(далі - ТОВ «ФАВН») про визнання права
власності та визнання правочинів
недійсними.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що ОСОБА_8 була її
матір'ю, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Після
смерті матері позивач звернувся до
Другої Стаханівської державної
нотаріальної контори та вступив у
спадщину за законом на майно, що
залишилося після померлої, крім
торгівельного павільйону (кіоску) з
реалізації промислових товарів
розміром 6х4 м, який розташований на
території ДП «Ринок м. Стаханова» по
вул. Б. Хмельницького, 38 і на який
державним нотаріусом відмовлено у
видачі свідоцтва про право на спадщину
за законом у зв'язку з відсутністю його
реєстрації в бюро технічної
інвентаризації, як нерухомого майна.
Мати позивача володіла вказаним
кіоском на законних підставах,
оскільки придбала його у приватного
підприємця ОСОБА_9 Ще у 1997 році мати
позивача отримала дозвіл на установку
вказаного кіоску на території
центрального ринку м. Стаханова, а
також отримала паспорт - схематичний
план розташування місця установки
кіоску. У подальшому вона постійно
отримувала у Стахановському
міськвиконкомі дозвіл на розміщення
кіоску та сплачувала кошти за
використання території центрального
ринку м. Стаханова. Спочатку кіоск мав
НОМЕР_1, але з 01 січня 2003 року номер
змінено на НОМЕР_2. Останній раз мати
позивача уклала договір оренди від 01
червня 2005 року, але на два торгових
місця: павільйон (кіоск) та прилавок
НОМЕР_3 розміром 2 кв. м. 12 квітня 2001 року
мати позивача уклала договір оренди
вказаного павільйону з ТОВ «Концерн
«АФ» в особі її директора Волкова С.,
дія якого продовжувалася до 31 грудня 2005
року, а в подальшому позивач, як
спадкоємець, 25 грудня 2005 року уклав від
свого імені договір оренди павільйону
з ТОВ «Концерн «АФ» строком до 30 червня
2006 року. Після вказаної дати павільйон
в оренду позивач не передавав, однак
ним безпідставно заволодів ОСОБА_7 На
неодноразові усні та письмові прохання
звільнити павільйон ОСОБА_7 не
реагував.

У серпні 2008 року позивачу стало відомо,
що ОСОБА_7 на підставі договору
купівлі-продажу від 07 листопада 2005
року, укладеного між ним та ТОВ «ФАВН»,
є власником спірного павільйону, та 29
липня 2008 року директором ДП «Ринок м.
Стаханова» позивачу була надана копія
договору купівлі-продажу павільйону
(кіоску) від 03 листопада 2005 року № 277,
відповідно до якого підприємець ОСОБА_8
(мати позивача) продала спірний
павільйон ТОВ «Концерн «АФ», однак в
договорі купівлі-продажу від імені
продавця ОСОБА_8 підпис виконано іншою
особою, тому позивач вважав, що він є
недійсним, оскільки не відповідає
положенням ст. 215 ЦК України.

Також позивачу стало відомо, що 04
листопада 2005 року між ТОВ «Концерн «АФ»
та ТОВ «ФАВН» укладено договір
купівлі-продажу металевої конструкції
(кіоску) і в цьому договорі зазначено,
що його власником є продавець на
підставі договору купівлі-продажу від
03 листопада 2005 року № 277. Оскільки мати
позивача не продавала павільйон,
позивач вважав, що ТОВ «Концерн «АФ» не
мало права продавати майно, яке йому не
належить, і тому вказаний договір слід
визнати недійсним.

07 травня 2005 року між ТОВ «ФАВН» та ФОП
ОСОБА_7 укладено договір
купівлі-продажу металевої конструкції
(кіоску) із зазначенням строку набуття
покупцем права власності з 01 квітня 2006
року ТОВ «ФАВН».

Посилаючись на вказані обставини,
уточнивши позовні вимоги, позивач
просив суд: визнати за ним право
власності на торговельний павільйон
(кіоск) НОМЕР_2 розміром 6х4 м,
розташований у сьомому ряду (районі
квіткового ряду) вздовж павільйону
НОМЕР_4 на території ДП «Ринок м.
Стаханова» по вул. Б. Хмельницького, 38 у
м. Стаханові, як за спадкоємцем за
законом після померлої ОСОБА_8; визнати
правочин - договір оренди нежитлових
приміщень від 01 листопада 2004 року № 371,
укладений між ТОВ «Концерн «АФ» та ФОП
ОСОБА_7, недійсним; визнати правочин -
договір купівлі-продажу металевої
конструкції (кіоску) від 03 листопада 2005
року № 277, укладений між приватним
підприємцем ОСОБА_8 та ТОВ «Концерн
«АФ», недійсним; визнати правочин -
договір купівлі-продажу металевої
конструкції від 04 листопада 2005 року №
278, укладений між ТОВ «Концерн «АФ» та
ТОВ «ФАВН», недійсним; визнати правочин
- договір купівлі-продажу металевої
конструкції від 07 листопада 2005 року,
укладений між ТОВ «ФАВН» та ФОП ОСОБА_7,
недійсним; стягнути з відповідачів
судові витрати.

У червні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Донбаський
регіональний центр сприяння
працевлаштуванню» (далі - ТОВ
«Донбаський регіональний центр
сприяння працевлаштуванню»)
звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6,
в якому просило зобов'язати її
припинити дії, що порушують право
власності, шляхом звільнення металевої
конструкції розміром 24 кв. м, що
розташована за вказаною адресою, та
стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування вимог позивач
посилався на те, що на підставі
договору купівлі-продажу від 07
листопада 2009 року є власником спірної
металевої конструкції, однак нею
безпідставно користується відповідач,
добровільно звільняти торгову площу не
бажає.

Рішенням Стахановського міського суду
Луганської області від 23 вересня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено
частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на
торговельний павільйон (кіоск) НОМЕР_2
розміром 6х4 м, розташований у сьомому
ряду (районі квіткового ряду) вздовж
павільйону НОМЕР_4 на території ДП
«Ринок м. Стаханова» по вул. Б.
Хмельницького, 38 у м. Стаханові, як за
спадкоємцем за законом після померлої
ОСОБА_8 У задоволенні іншої частини
позовних вимог відмовлено. Вирішено
питання про стягнення судових витрат.

У задоволенні позову ТОВ «Донбаський
регіональний центр сприяння
працевлаштуванню» до ОСОБА_6
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 27 січня 2014 року рішення
Стахановського міського суду
Луганської області від 23 вересня 2013
року змінено, скасовано його в частині
визначення ним розміру та порядку
стягнення судових витрат та в частині
відмови у задоволенні заявлених
позовних вимог про визнання недійсним
договору купівлі-продажу металевої
конструкції (кіоск) від 03 листопада 2005
року № 277 між ПП ОСОБА_8 та ТОВ «Концерн
«АФ» та ухвалено в цій частині нове
рішення, яким визнано недійсним
договір купівлі-продажу металевої
конструкції (кіоску) від 03 листопада 2005
року № 277 між ПП ОСОБА_8 та ТОВ «Концерн
«АФ».

Стягнуто з ТОВ «Концерн «АФ» на користь
ОСОБА_6 судові витрати у розмірі 3 515 грн
50 коп. В іншій частині рішення суду
першої інстанції залишено без змін.

У касаційних скаргах ФОП ОСОБА_7, ТОВ
«Донбаський регіональний центр
сприяння працевлаштуванню», ТОВ
«Концерн «АФ», ТОВ «ФАВН», ОСОБА_7
порушують питання про скасування
оскаржуваних рішень із ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_6 та
задоволення позову ТОВ «Донбаський
регіональний центр сприяння
працевлаштуванню», мотивуючи свою
вимогу порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційних скарг, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_8 у 1997 році
у приватного підприємця ОСОБА_9
придбала металеву конструкцію -
торговельний кіоск розміром 4х6 м,
розташований на території
центрального ринку м. Стаханова.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла.

01 серпня 2006 року ОСОБА_6 отримала
свідоцтво про право на спадщину після
смерті ОСОБА_8, зокрема на квартиру
АДРЕСА_1.

03 листопада 2005 року між ОСОБА_8 (мати
позивача) та ТОВ «Концерн «АФ» укладено
договір купівлі-продажу павільйону
(кіоску) № 277, відповідно до якого
ОСОБА_8 продала спірний павільйон ТОВ
«Концерн «АФ».

04 листопада 2005 року між ТОВ «Концерн
АФ» та ТОВ «ФАВН» укладено договір
купівлі-продажу металевої конструкції
(кіоску) № 278.

07 листопада 2005 року між ТОВ «ФАВН» та
ФОП ОСОБА_7 укладено договір
купівлі-продажу металевої конструкції
(кіоску) із зазначенням строку набуття
покупцем права власності з 01 квітня 2006
року ТОВ «ФАВН».

Згідно з висновком експертного
дослідження від 24 червня 2010 року № 267/2
підпис від імені ОСОБА_8, розташований у
графі «Продавець» на
електрофотографічній копії договору
купівлі-продажу металевої конструкції
(кіоску) від 03 листопада 2005 року № 277,
виконаний не ОСОБА_8, а іншою особою,
однак встановити ким, ОСОБА_8 або іншою
особою виконано вказаний підпис,
розташований в оригіналі договору
купівлі-продажу металевої конструкції
(кіоску) від 03 листопада 2005 року № 277, не
є можливим, оскільки підпис,
розташований на електрофотографічній
копії, може бути результатом технічної
підробки (а. с. 1-3, т. 2).

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
оскільки ОСОБА_8 у 1997 році придбала
спірний металевий кіоск та володіла
ним до своєї смерті на законних
підставах, а її донька своєчасно
звернулась до нотаріальної контори та
прийняла спадщину після смерті матері,
тобто прийняла у спадок і спірний
металевий кіоск, однак, оскільки
нотаріус відмовив у видачі свідоцтва
про право на спадщину за законом на
спірний кіоск, то вважав, що наявні
підстави для визнання за позивачем
права власності на вказаний металевий
кіоск.

Змінюючи рішення суду першої інстанції
та визнаючи недійсним договір
купівлі-продажу від 03 листопада 2005
року, суд апеляційної інстанції
правильно виходив з того, що
відсутність свідоцтва про право на
спадщину за законом не має правового
значення, оскільки позивач ОСОБА_6
успадкувала все майно, що належало
спадкодавцю, в тому числі і спірний
металевий кіоск. При цьому, посилаючись
на висновок експертного дослідження,
суд апеляційної інстанції правильно
вважав, що ОСОБА_8 була позбавлена свого
права власності на спірне майно не за
своєю волею, оскільки вказаний договір
не підписувався нею, тому дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
договір купівлі-продажу від 03
листопада 2005 року є недійсним.

Доводи касаційних скарг висновків суду
не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено і це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи скарг про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права і
порушення норм процесуального права
безпідставні.

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про необхідність
відхилення касаційних скарг і
залишення рішення суду апеляційної
інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7, Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Донбаський регіональний центр
сприяння працевлаштуванню»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Концерн «АФ»,
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ФАВН», ОСОБА_7
відхилити.

Рішення апеляційного суду Луганської
області від 27 січня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова
М.І. Наумчук