Справа № 748/2258/14-ц Провадження №
22-ц/795/2288/2014 Категорія
-цивільнаГоловуючий у I інстанції
-Меженнікова С. П. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка
Є.М.,суддів:Хромець Н.С., Острянського
В.І.,при секретарі:Мартиновій А.В.,за
участю:ОСОБА_5, його представника
ОСОБА_6, представника відповідача
ОСОБА_7,

розглянувши цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 14 жовтня 2014
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
Квартирно-експлуатаційного відділу
міста Чернігова про визнання
незаконним та скасування наказу про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності,

третя особа на стороні відповідача, що
не заявляє самостійних вимог -
Дмитренко Олександр Володимирович,

в с т а н о в и в:

Рішенням Чернігівського районного
суду Чернігівської області від 14
жовтня 2014 року відмовлено у
задоволенні позову ОСОБА_5 до
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Чернігова про визнання незаконним та
скасування наказу про притягнення до
дисциплінарної відповідальності.

Не погоджуючись з даним рішенням
ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною
скаргою, в якій, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення суду від 14 жовтня 2014
року скасувати та ухвалити по справі
нове рішення, яким задовольнити його
позов.

Доводи апеляційної скарги зводяться до
того, що судом було перекручено
пояснення свідків. Апелянт зазначає, що
судом не було застосовано положення
ст.ст.29, 32, 141 Кодексу Законів про Працю
України, згідно яких відповідач
зобов'язаний був визначити позивачу
робоче місце у конкретній місцевості
та ознайомити з усіма умовами праці, а
саме: з положенням про бригаду, до якої
він входить, з керівником такої
бригади, умовами переїзду в інший
населений пункт - іншу місцевість, для
виконання робіт на об'єктах
відповідача. Апелянт вважає, що при
переїзді з с.Гончарівське в м.Чернігів
для виконання робіт, відбулась зміна
умов праці, про яку роботодавець його
не повідомив документально. Крім того,
на думку апелянта, направлення його в
м.Чернігів для виконання робіт було не
раціональним, оскільки в той же час
відповідач направив в с.Гончарівське
працівника для виконання будівельних
робіт.

Апелянт звертає увагу суду на те, що
переведення його до м.Чернігова для
виконання робіт було пов'язане з
поновленням 21 березня 2014 року рішенням
апеляційного суду Чернігівської
області на роботі у відповідача
дружини позивача.

Також апелянт зазначає, що
відповідачем при оголошенні догани
було порушено норми ст.ст.148 та 19
Кодексу Законів про Працю України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у розгляді
справи, перевіривши наведені в скарзі
доводи та дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Строк і порядок застосування
дисциплінарного стягнення передбачено
ст.ст.148, 149 КЗпП України.

Дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення, не рахуючи часу звільнення
працівника від роботи у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю або
перебування його у відпустці.
Дисциплінарне стягнення не може бути
накладене пізніше шести місяців з дня
вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного
стягнення власник або уповноважений
ним орган повинен зажадати від
порушника трудової дисципліни
письмові пояснення. За кожне порушення
трудової дисципліни може бути
застосовано лише одне дисциплінарне
стягнення.

При обранні виду стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
враховувати ступінь тяжкості
вчиненого проступку і заподіяну ним
шкоду, обставини, за яких вчинено
проступок, і попередню роботу
працівника. Стягнення оголошується в
наказі (розпорядженні) і
повідомляється працівникові під
розписку.

Аналіз вказаних норм трудового права
дає підстави для висновку, що
дисциплінарні стягнення
застосовуються у разі порушення саме
трудової дисципліни, тобто невиконання
або неналежне виконання працівником
трудових обов'язків.

З матеріалів справи вбачається та
судом встановлено, що ОСОБА_5 з 01 червня
2008 року прийнятий на роботу до
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Чернігова по переводу із
Гончарівської КЕП, на посаду тесляра 5
розряду. Група поточного ремонту, до
якої входив позивач, у зв'язку зі зміною
організаційної структури, з 04 квітня 2011
року перейменована в бригаду з
обслуговування і поточного ремонту
будівель і споруд, а з 01 квітня 2012 року в
бригаду робітників, зайнятих
обслуговуванням і поточним ремонтом
будівель та споруд військових містечок
(а.с.5, 6).

Відповідно до Робочої Інструкції
тесляра 5 розряду, він
підпорядковується безпосередньо
бригадиру бригади робітників, зайнятих
обслуговуванням і ремонтом будівель та
споруд військових містечок та у своїй
діяльності керується Правилами
внутрішнього трудового розпорядку
Квартирно-експлуатаційного відділу м.
Чернігів та цією інструкцією (а.с.43-44).

Обов'язки з керівництва бригадою
робітників, зайнятих обслуговуванням і
ремонтом будівель та споруд військових
містечок, з 01 січня 2014 року покладено на
ОСОБА_9, про що видано наказ №243 від
31.12.2013 року (а.с.86-87).

Тобто вбачається, що ОСОБА_5
підпорядковувався ОСОБА_9, який і
визначав об'єкти, на яких повинен
працювати позивач.

Відповідно до Положення про бригаду
робітників, зайнятих обслуговуванням і
поточним ремонтом будівель та споруд
військових містечок, бригада
робітників, зайнятих обслуговуванням і
поточним ремонтом будівель та споруд
військових містечок (далі Бригада), до
якої входить позивач, є невід'ємною
часткою Квартирно-експлуатаційного
відділу м. Чернігова (а.с.83-85). Режим
роботи Бригади визначається
відповідно до Правил внутрішнього
трудового розпорядку, встановлених у
КЕВ м.Чернігів у відповідності з
Колективним договором.

Сторонами не оспорюється, що для
позивача був установлений п'ятиденний
робочий тиждень з 8-00 години до 17-00
години, з двома вихідними днями.

Суд першої інстанції встановив та з
даним висновком погоджується колегія
суддів апеляційного суду, що
місцезнаходження
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Чернігова є місто Чернігів. Бригада
робітників, де працює позивач, є
структурним підрозділом
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Чернігова і призначена для
обслуговування і поточного ремонту
будівель і споруд військових містечок,
що перебувають на обслуговуванні
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Чернігова, а вони знаходяться не
тільки в смт. Гончарівське а на
території всього Чернігівського
гарнізону (а.с.45, 48), тому доводи
апелянта, що його постійне місце роботи
знаходиться на об'єктах в смт.
Гончарівське, є лише його припущенням.

Також вбачається, що 07 квітня 2014 року
ТВО начальника
Квартирно-експлуатаційного відділу
м.Чернігова Дмитренком О.В. видано
наказ №49 про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
ОСОБА_5, яким оголошено позивачу догану
за порушення трудової дисципліни, а
саме за відсутність на роботі 31 березня
2014 року протягом всього робочого дня
(а.с.22-23). ОСОБА_5 відмовився від підпису
при ознайомленні з даним наказом, що
затверджено відповідним актом (а.с.24.

Відповідно до ч.4 ст.149 КЗпП оголошене в
наказі стягнення повідомляється
працівникові під розписку.

Оскільки свідком ОСОБА_9 не була
підтверджена в судовому засіданні
викладена в акті інформація, тому суд
не може прийняти даний акт як доказ на
підтвердження факту ознайомлення
позивача з наказом саме 09.04.2014 року, а
отже, не може погодитися із заявою
представника відповідача про
пропущення позивачем строку
оскарження дисциплінарного стягнення
так як доводи позивача про
ознайомлення його з наказом про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності лише в липні 2014 року
не були спростовані відповідачем.
Водночас, відповідач надав
пояснювальну записку від 01 квітня 2014
року в якій він пояснював свою
відсутність на роботі 31 березня 2014 року
тим, що на його погляд, роботи в
м.Чернігові немає і він бажає
виконувати роботу в смт. Гончарівське
(а.с.30-31).

Також підставою для винесення наказу
№49 від 07 квітня 2014 року стали письмові
доповідні записки та службове
розслідування проведене по факту
відсутності на роботі 31 березня 2014 року
ОСОБА_5, які надані стороною
відповідача в обґрунтування
заперечень проти позову (а.с.25-28).

З пояснень свідка ОСОБА_9 вбачається, що
31 березня 2014 року ОСОБА_5 повинен був
працювати на об'єкті в м. Чернігові -
військове містечко №50. Про те, що
позивач повинен був їхати 31 березня 2014
року на роботу в м.Чернігові
підтвердили в судовому засіданні і
свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11, що також не
заперечувалося і позивачем. З пояснень
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 судом
також встановлено, що ОСОБА_9 дозволив
залишитися ОСОБА_5 на об'єкті в смт.
Гончарівське лише при наявності для
нього там роботи. В той же час, ОСОБА_5
ніяка робота на об'єкті в
смт.Гончарівське не доручалася і ним не
виконувалася, але він не приїхав на
роботу в м.Чернігів.

Дані обставини визнані сторонами, а
тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України,
доказуванню не підлягають.

Отже, висновок суду першої інстанції
стосовно того, що розпорядження ОСОБА_9
про необхідність приїхати в
м.Чернігові в разі відсутності роботи
на об'єкті в смт.Гончарівське, позивач
проігнорував. Таким чином, позивач
31.03.2014 року не виконав розпорядження
бригадира ОСОБА_9, якому він
безпосередньо підпорядковувався, і не
приїхав на роботу в м.Чернігів, чим
допустив порушення трудової
дисципліни.

Відповідно до положень ст. 21 КЗпП
України на працівника покладено
обов'язок виконувати роботу, визначену
угодою між ним та власником та
дотримання внутрішнього трудового
розпорядку.

Відповідно до ст. 139 КЗпП України,
працівники зобов'язані працювати чесно
і сумлінно, своєчасно і точно
виконувати розпорядження власника, або
уповноваженого ним органу,
додержуватися трудової і
технологічної дисципліни, вимог
нормативних актів про охорону праці,
дбайливо ставитися до майна власника, з
яким укладено трудовий договір.

Згідно ст.147 КЗпП України за порушення
трудової дисципліни до працівника може
бути застосовано, в тому числі, такий
захід стягнення як догана.

Відповідно до ст.ст.148-149 КЗпП України,
дисциплінарне стягнення
застосовується власником або
уповноваженим ним органом
безпосередньо за виявленням проступку,
але не пізніше одного місяця з дня його
виявлення. До застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення.

Виходячи з п.24 роз'яснень викладених в
Постанові Пленуму Верховного Суду
України №9 від 06.11.1992 року «Про практику
розгляду судами трудових спорів»,
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин.

Суд, вважає, що оспорюваний позивачем
наказ № 49 від 07.04.2014р. не суперечить
нормам трудового законодавства,
вимогам робочої інструкції позивача та
правилам внутрішнього трудового
розпорядку, які діють на підприємстві,
та яких повинен дотримуватись ОСОБА_5.

Законодавець приписує застосовувати
стягнення безпосередньо за виявленням
порушень трудової дисципліни,
обмежуючи строк застосування
стягнення одним місяцем з дня
виявлення проступку. Стаття 148 КЗпП
України передбачає обчислення
місячного терміну для застосування
стягнення з дня виявлення не факту
(події), а саме проступку. Виявлення
проступку означає не лише виявлення
факту (події), а й визначення
працівника, що порушив трудові
обов'язки, характеру порушення,
шкідливих наслідків правопорушення,
причинного зв'язку між правопорушенням
і шкідливими наслідками, вини
працівника.

Як вбачається з матеріалів справи,
дисциплінарний проступок було
виявлено 31 березня 2014 року, а наказ про
накладення дисциплінарного стягнення
було видано 07 квітня 2014 року, тобто у
визначений законом строк, що
відповідає вимогам ст. 148 КЗпП України.

Факт порушення трудової дисципліни не
спростовано позивачем належними та
допустимими доказами, а його посилання
на відсутність такого порушення
ґрунтується тільки на власних
припущеннях позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому не можуть бути
підставою для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 14 жовтня 2014
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: