Справа № 468/920/14-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
_____________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем У К Р А Ї Н И

25.11.2014 року Баштанський районний
суд Миколаївської області в складі -
головуючого судді Муругова В.В. при
секретарі Фельчину Р.Р., розглянувши в
відкритому судовому засіданні в залі
суду м. Баштанка справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення
порядку користування земельною
ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до
ОСОБА_2 про розподіл в натурі житлового
будинку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1 та визначення порядку
користування земельною ділянкою за
вказаною адресою. На обґрунтування
позову вказала, що сторони є
співвласниками вказаного житлового
будинку з ідеальними частками по 1/2
частині будинку. Оскільки відповідач
не бажає добровільно реально
розподілити будинок - позивач просила
суд розподілити в натурі будинок та
визначити порядок користування
земельною ділянкою, на якій він
розміщений.

В ході судового розгляду сторона
позивача уточнила позов, зменшивши
позовні вимоги, та просили визначити
порядок користування земельною
ділянкою, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1, між співвласниками ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, оскільки спірне домоволодіння
сторін має ряд самочинних будівництв
для визнання права власності на які
необхідно оформити права власності
сторін на земельну ділянку, на якій
вказане домоволодіння знаходиться, а
сторони не можуть добровільно
визначитись з порядком користування
даною земельною ділянкою.

В судовому засіданні позивач та її
представник зменшені позовні вимоги
підтримали.

Відповідач та його представник позов
про визначення порядку користування
земельною ділянкою не визнали,
вказавши, що земельна ділянка, про
визначення порядку користування якою
просить позивач, в натурі не виділялась
та не має визначеного правового
статусу.

Вислухавши пояснення сторін, оцінивши
досліджені в судовому засіданні докази
(копію договору купівлі-продажу жилого
будинку від 03.09.2004 року; копію свідоцтва
про народження ОСОБА_2; копію договору
купівлі-продажу житлового будинку для
працівника Новобузького РВ УМВС від
19.08.2004 року; копію рішення Ново бузької
районної ради від 18.12.2003 року №219; копію
витягу про реєстрацію права власності
на нерухоме майно від 13.09.2004 року; копію
витягу про реєстрацію в Державному
реєстрі право чинів від 03.09.2004 року;
копію розпорядження Новобузької
райдержадміністрації від 19.08.2004 року
№865-р; копію витягу з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
від 23.05.2013 року; копію акту обстеження
матеріально-побутових умов проживання
від 28.04.2012 року; копію акту опису майна
від 03.05.2012 року; копію акту про
утримання дитини від 12.06.2012 року; копію
акту обстеження матеріально-побутових
умов проживання від 12.06.2012 року; копію
рішення Новобузького районного суду
Миколаївської області від 21.03.2013 року;
копію постанови Новобузького
районного суду Миколаївської області
від 21.03.2013 року; копію рішення
Новобузької міської ради від 09.10.2009
року №703; копію технічного паспорта на
житловий будинок, складеного 27.08.2004
року; копію технічного паспорта на
житловий будинок, складеного 27.08.2014
року; копію висновку судової
будівельно-технічної експертизи №125-103
від 12.12.2012 року; повідомлення експерта
№1075-1077 від 03.10.2014 року про неможливість
надання висновку; копію плану
топографо-геодезичної зйомки; копію
довідки виконавчого комітету
Новобузької міської ради від 26.08.2014
року №422-0210; копію технічного паспорта
на житловий будинок, складеного 24.11.2014
року), суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову.

В судовому засіданні встановлено, що
сторони мають у спільній частковій
власності будинок з господарськими
будівлями та спорудами, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Ідеальна частка кожного співвласника
складає по 1/2 частині домоволодіння.

Що ж стосується земельної ділянки,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1, то
відповідно до рішення Новобузької
міської ради від 09.10.2009 року №703
відповідачу ОСОБА_2 даним рішенням був
лише даний дозвіл на виготовлення
документації із землеустрою, щодо
складання документів, що посвідчують
право власності на землю, проте, з
пояснень сторін така документація в
подальшому виготовлена не була,
земельна ділянка не отримувала
кадастрового номеру та її межі на
місцевості не визначались.

Відповідно до ч.1 ст. 79 Земельного
кодексу України земельна ділянка - це
частина земної поверхні з
установленими межами, певним місцем
розташування, з визначеними щодо неї
правами.

Згідно зі ст. 79-1 Земельного кодексу
України формування земельної ділянки
полягає у визначенні земельної ділянки
як об'єкта цивільних прав. Формування
земельної ділянки передбачає
визначення її площі, меж та внесення
інформації про неї до Державного
земельного кадастру. Сформовані
земельні ділянки підлягають державній
реєстрації у Державному земельному
кадастрі. Земельна ділянка вважається
сформованою з моменту присвоєння їй
кадастрового номера.

При цьому, відповідно до ч.9 ст. 79-1
Земельного кодексу України земельна
ділянка може бути об'єктом цивільних
прав виключно з моменту її формування
(крім випадків суборенди, сервітуту
щодо частин земельних ділянок) та
державної реєстрації права власності
на неї.

Аналіз процитованих норм та
встановлених обставин справи вказує на
те, що земельна ділянка, на якій
знаходиться будинок сторін, до цього
часу не сформована відповідно до
закону та не може бути об'єктом
цивільних прав, а отже, відсутні
підстави для офіційного визначення
судовим рішенням порядку користування
нею сторонами.

Як на підставу своїх вимог про
визначення порядку користування
земельною ділянкою позивач
посилається на положення ч.1 ст. 377 ЦК
України, відповідно до якої до особи,
яка набула право власності на житловий
будинок, переходить право власності,
право користування на земельну
ділянку, на якій вони розміщені, без
зміни її цільового призначення в
обсязі та на умовах, встановлених для
попереднього землевласника
(землекористувача).

Проте, суд вважає, що сторона позивача
помилково тлумачить дану норму в
контексті фактичних спірних
правовідносин, що виникли між
сторонами.

По-перше, ст. 377 ЦК України має також
частину другу, норми якої невід'ємно
пов'язані з процитованими вище нормами
ч.1 ст. 377 ЦК України. Відповідно ж до ч.2
ст. 377 ЦК України розмір та кадастровий
номер земельної ділянки, право на яку
переходить у зв'язку з переходом права
власності на житловий будинок, будівлю
або споруду, є істотними умовами
договору, який передбачає набуття
права власності на ці об'єкти.

Натомість договір купівлі-продажу
житлового будинку від 03.09.2004 року, на
підставі якого на той час подружжя
сторін отримало у спільну власність
будинок, жодних відомостей щодо
земельної ділянки (його кадастрового
номеру, розміру) не має взагалі, тому
відсутні підстави для застосування до
спірних правовідносин ст. 377 ЦК України.

По-друге, у будь-якому разі положення
ст. 377 ЦК України стосуються саме такого
об'єкту цивільних правовідносин, як
земельна ділянка, а, отже, необхідно,
щоб така земельна ділянка вже на час
вчинення правочину щодо будинку
відповідала процитованим вище вимогам
ст.ст. 79, 79-1 Земельного кодексу України,
щодо її формування, отримання
кадастрового номеру та реєстрації. В
протилежному випадку земельна ділянка
не може вважатись сформованою та не є
об'єктом цивільних прав (в тому числі і
права користування), а, отже, і перехід
таких прав не відбувається.

У зв'язку з вказаним вище суд
вважає за необхідне відмовити ва
задоволенні позову про визначення
порядку користування земельною
ділянкою, яка знаходиться за адресою:
АДРЕСА_1.

При цьому, оскільки позивачем зменшено
позовні вимоги, то сплачена сума
судового збору за вимогу про поділ
будинку в розмірі 229,41 грн. відповідно
до ст. 7 Закону України «Про судовий
збір» підлягає поверненню позивачу.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 10; 11; 60; 214; 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визначення порядку користування
земельною ділянкою, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, - відмовити.

Повернути ОСОБА_1 229 (двісті двадцять
дев'ять) гривень 41 копійку судового
збору, сплаченого відповідно до
квитанції №49 від 20.11.2013 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана апеляційному суду
Миколаївської області через
Баштанський районний суд протягом
десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя