АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у 1 й інстанції -
Ковальчук В.О. Доповідач -
Дерев'янко О.Г.Категорія 59
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року
м. Дніпропетровськ

колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Дерев'янка О.Г.,

Суддів: Петешенкової М.Ю.,Черненкової
Л.А.,

при секретарі Філіній Я.Г.

розглянувши в судовому засіданні у
місті Дніпропетровськ цивільну справу

за апеляційною скаргою Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
Компанія «Автофінанс»

на рішення Тернівського районного суду
Дніпропетровської області від 23
вересня 2014 року у цивільній справі

за позовом ОСОБА_2 до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
Компанія «Автофінанс» про захист прав
споживача, визнання договору
фінансового лізингу недійсним та
стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідача, зазначивши про те, що
17.05.2014 року він уклав з відповідачем
договір фінансового лізингу № 010030 за
яким відповідач зобов'язався надати
йому послуги, спрямовані на придбання
автомобіля ЗАЗ Vida. Після підписання
договору він сплатив рахунок на суму 9000
грн. як комісія за організацію за
угодою № 010030, та рахунок 15000 грн., як
авансовий платіж, але виконання
договору не відбулось. Відповідачем
його введено в оману, тому вказуючи на
те, що договір порушує його права як
споживача, свідчить про нечесну
підприємницьку діяльність,
нотаріально не посвідчений, а тому є
недійсним, у зв'язку з чим позивач
просив суд задовольнити позов,
стягнути з відповідача на його користь
сплачений реєстраційний платіж у
розмірі 9000 грн., авансовий платіж 15000
грн. сплачену комісію за прийом
платежів 210 грн.

Рішенням Тернівського районного суду
Дніпропетровської області від 23
вересня 2014 року позов ОСОБА_2
задоволено, визнано укладений договір
недійсним, стягнуто з ТОВ «Лізингова
Компанія «Автофінанс» на користь
позивача реєстраційний платіж у
розмірі 9000 грн., авансовий платіж 15000
грн. сплачену комісію за прийом
платежів 210 грн., а також держави
судовий збір 243,60 грн. (а.с.115-118)

В апеляційній скарзі ТОВ «Лізингова
Компанія «Автофінанс» вказує на те, що
рішення постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
в зв'язку з чим ставить питання про
скасування рішення місцевого суду та
ухвалення нового рішення про відмову
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах доводів апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню.

Відповідно до ст. 309 ЦПК
України, підставою для скасування
рішення в апеляційному порядку і
ухвалення нового рішення є неправильне
застосування судом норм матеріального
і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
17.05.2014 року між ТОВ «Лізингова Компанія
«Автофінанс» та ОСОБА_2 укладено
договір фінансового лізингу № 010030
(далі за текстом Договір). Відповідно до
п.1.1. предметом Договору є автомобіль
ЗАЗ Vida. (а.с.11-17)

Як свідчать матеріали справи,
сторонами укладено додатки до Договору
№ 1, № 2, № 3, які містять графік сплати
першого, другого лізингових платежів,
специфікації, всі три додатки
підписані сторонами і є відповідно до
п. 8.1 Договору невід'ємними його
частинами. (а.с.18-20)

Відповідно до вимог ч. 1 ст.. 627 ЦК
України, відповідно до ст.. 6 цього
кодексу сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов Договору з урахуванням
вимог цього кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості.

Статтею 806 ЦК України передбачено, що за
договором лізингу одна сторона
(лізингодавець) передає або
зобов'язується передати другій стороні
(лізингоодержувачеві) у користування
майно, що належить лізингодавцю на
праві власності і було набуте ним без
попередньої домовленості із
лізингоодержувачем (прямий лізинг), або
майно, спеціально придбане
лізингодавцем у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
специфікацій та умов (непрямий лізинг),
на певний строк і за встановлену плату
(лізингові платежі).

Особливості окремих видів і форм
лізингу встановлюється законом.

Статтею 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» передбачено, що за
договором фінансового лізингу
лізингодавець зобов'язується набути у
власність річ у продавця
(постачальника) відповідно до
встановлених лізингоодержувачем
спеціфікації та умов і передати її у
користування лізингоодержувачу на
визначений строк не менше одного року
за встановлену плату (лізингові
платежі).

Посилання позивача у позові на те, що
укладений з відповідачем договір не
містить конкретних визначень щодо
розміру щомісячних платежів, не
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи, скільки відповідно до
укладених між сторонами додатків № 1 та
№ 2 до Договору, сторонами погоджено
період лізингу, розмір вартості
предмета лізингу, погашення відсотків,
комісія тощо, тому такі посилання
позивача не заслуговують на увагу.

Статтею 2 Закону України «Про
фінансовий лізинг» передбачено, що
відносини, що виникають у зв'язку з
договором фінансового лізингу,
регулюються положеннями ЦК України про
лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,
поставку з урахуванням особливостей,
що встановлюються цим Законом.

Правовідносини, що виникли із договору
лізингу, регулюються параграфом 6 глави
58 ЦК України, в якому відсутні
положення щодо обов'язковості
нотаріального посвідчення такого
договору, тому нотаріальне посвідчення
укладеного між сторонами договору
фінансового лізингу в силу положень
Закону України «Про фінансовий лізинг»
та параграфа 6 глави 58 ЦК України не є
обов'язковим.

Посилання позивача у позові як на
підставу визнання Договору недійсним
відсутність умови, яка вказує у кого
саме буде придбано товар для
лізингоодержувача, не заслуговують на
увагу, оскільки така умова не є
обов'язковою для договорів фінансового
лізингу та не вимагається
законодавством. Лізингодавець вправі
обирати на свій власний розсуд
продавця обраного товару. Умовами
договору чітко передбачено, що
лізингодавець зобов'язаний придбати
обраний клієнтом товар та здійснити
всі необхідні дії щодо його реєстрації
та інше, та лише тоді передати його у
право користування та розпорядження
лізингоодержувачу. З урахуванням цього
вказані доводи позивача прийняти не
можна.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» фінансовий лізинг
вважається фінансовою послугою.

Частиною 2 ст. 5 Закону України «Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг»
виключне право або інші обмеження щодо
надання окремих фінансових послуг
встановлюються законами про
діяльність відповідної фінансової
установи та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання ринків
фінансових послуг.

Можливість та порядок надання окремих
фінансових послуг юридичним особам,
які за своїм правовим статусом не є
фінансовими установами, визначаються
законами та нормативно-правовими
актами державних органів, що
здійснюють регулювання діяльності
фінансових установ та ринків
фінансових послуг, виданими в межах їх
компетенції.

Відповідно до довідки про взяття на
облік юридичної особи, виданої
Національною комісією, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг від 11.09.2012 року, ТОВ
«Лізингова Компанія «Автофінанс» має
право надавати послуги з фінансового
лізингу, прийнята на облік 11.09.2012 року №
1217. (а.с.44)

Відповідно до листа Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг від 09.08.2013 року № 5831/16-8,
роз'яснено, що здійснення діяльності з
надання послуг з фінансового лізингу
не потребує ліцензування. (а.с.134)

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи позивача про те, що
ТОВ «Лізингова Компанія «Автофінанс»
на мав ліцензії на право здійснення
фінансових послуг, а тому не мав право
на здійснення фінансових послуг,
прийняти до уваги не можна, оскільки
такі посилання не відповідають вимогам
закону та фактичним обставинам.
(Аналогічна правова позиція викладена
в ухвалі ВССУ від 02.07.2014 року)

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає за необхідне рішення
Тернівського районного суду
Дніпропетровської області від 23
вересня 2014 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким ОСОБА_2 у
задоволенні позову до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
Компанія «Автофінанс» захист прав
споживача, визнання договору
фінансового лізингу недійсним та
стягнення коштів - відмовити.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 307, 309-316 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
Компанія «Автофінанс» задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду
Дніпропетровської області від 23
вересня 2014 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким ОСОБА_2 у
задоволенні позову до Товариства з
обмеженою відповідальністю «Лізингова
Компанія «Автофінанс» захист прав
споживача, визнання договору
фінансового лізингу недійсним та
стягнення коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: