АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2829/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : на ухвалу Токова
С.Є. Доповідач в апеляційній інстанції
Фетісова Т. Л. УХВАЛА
26 листопада 2014 року Колегія
суддів судової палати в цивільних
справах апеляційного суду Черкаської
головуючогоФетісової Т.
Л.суддівЗахарової А. Ф. , Охріменко Н. І.
при секретаріВосколович Ж.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси апеляційну
скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Соснівського
районного суду м. Черкаси від 22 березня
2012 року про задоволення подання
державного виконавця Придніпровського
ВДВС Черкаського МУЮ про тимчасове
обмеження виїзду за межі України
в с т а н о в и л а :
Оскарженою ухвалою районного суду
задоволено відповідне подання
державного виконавця та тимчасово
обмежено виїзд за межі України
громадянину України ОСОБА_6 до
виконання нею зобов'язань перед ПАТ КБ
заборонено відділу у справах
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України в
Черкаській області видачу ОСОБА_6
паспорта / проїзного документа,
зобов'язано відділ у справах
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України в
Черкаській області у разі наявності у
ОСОБА_6 іншого паспорта / проїзного
документа внести відмітку про
вилучення першого паспорта до того
документа, що залишився в її
Не погоджуючись з цією ухвалою суду
боржник ОСОБА_6 подала апеляційну
скаргу в якій, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
процесуального права, просить її
скасувати, указуючи на те, що судом
порушено правила підсудності, оскільки
подання складено державним виконавцем
Придніпровського ВДВС у той час як його
розгляд здійснив Соснівський районний
суд; у матеріалах справи відсутні
докази повідомлення боржника про
направлення до суду подання ДВС про
тимчасове обмеження у праві виїзду з
України, докази невиконання боржником
відповідного рішення суду та докази
направлення боржнику постанови ДВС про
відкриття виконавчого провадження; суд
послався на неіснуюче виконавче
провадження №392/12 від 21.10.2011 у той час як
згідно постанови ДВС від 24.10.2011 ВП
№29465906 з ОСОБА_6 стягується на користь
що суд має право тимчасово обмежити у
праві виїзду за межі України за
наявності факту ухилення божника від
виконання зобов'язання, що у даному
випадку, на думку апелянта, не мало
місця, а не у разі невиконання
зобов'язання; оскарженою ухвалою суд
вийшов за межі заявлених ДВС вимог,
оскільки заборонив відділу у справах
громадянства, міграції та реєстрації
фізичних осіб УМВС України в
Черкаській області видачу ОСОБА_6
паспорта / проїзного документа та
зобов'язав у разі наявності у ОСОБА_6
іншого паспорта / проїзного документа
внести відмітку про вилучення першого
паспорта до того документа, що
залишився в її користуванні, про що у
поданні державного виконавця не
йшлося; оскаржена ухвала суду апелянту
Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явилися у судове засідання,
вивчивши та обговоривши матеріали
справи, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає до часткового
задоволення з таких підстав та мотивів.
При судовому розгляді встановлено, що
згідно відповідного виконавчого листа
Придніпровського районного суду м.
Черкаси (а.с.12) з боржника ОСОБА_6 на
користь стягувача ПАТ КБ «Приватбанк»
Постановою ДВС від 24.10.2011 ВП №29465906
(а.с.10-11) на підставі цього виконавчого
документа відкрито виконавче
провадження. Згідно подання від 02.03.2012
державного виконавця Придніпровського
ВДВС Заєць О.В., погодженим начальником
Придніпровського ВДВС Гайдарем А.В.,
державний виконавець просив суд
тимчасово обмежити боржника ОСОБА_6 у
праві виїзду за межі України до
виконання нею своїх зобов'язань згідно
рішення суду з підстав того, що станом
на 22.03.2012 боржником, яку попереджено
державним виконавцем про необхідність
сплати заборгованості та виконання
рішення суду, не вчинено дій,
спрямованих на його виконання - повне
або часткове погашення заборгованості
перед банком.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби. Зазначене право
державного виконавця, у разі ухилення
боржника від виконання зобов'язань,
покладених на нього рішенням,
передбачено п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про
виконавче провадження».

Згідно проведеного ВСУ узагальнення
судової практики щодо вирішення
питання про тимчасове обмеження у
праві виїзду за межі України особа, яка
має невиконані зобов'язання, не може
вважатися винною в ухиленні, поки не
буде доведено протилежне. Відповідно
до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України
наявність умислу та обставини, які є
предметом посилання суб'єкта подання
про тимчасове обмеження у праві виїзду
за межі України як на підставу його
вимог, підлягають доведенню. Зокрема,
задоволення такого подання можливе
лише за умови "доведення факту ухилення
боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у
вигляді тимчасового обмеження у праві
виїзду не за наявність факту
невиконання зобов'язань, а за ухилення
від їх виконання. У зв'язку з цим з метою
всебічного і повного з'ясування всіх
обставин справи, встановлення дійсних
прав та обов'язків учасників спірних
правовідносин, суду належить з'ясувати,
чи дійсно особа свідомо не виконувала
належні до виконання зобов'язання в
повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно
зобов'язань протягом строку, про що
вказує державний виконавець в
постанові про відкриття виконавчого
провадження, не може свідчити про
ухилення боржника від виконання
покладених на нього рішенням
обов'язків. На момент звернення до суду
з поданням факт ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, повинен вже відбутися і
бути об'єктивно наявним та вбачатися з
матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника
від виконання покладених на нього
рішенням обов'язків у виконавчому
провадженні може свідчити невиконання
ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6
ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження»,
зокрема, утримання від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

На підставі наведеного вище можна
зробити висновок, що поняття "ухилення
від виконання зобов'язань, покладених
на боржника рішенням" варто розуміти як
будь-які свідомі діяння (дії або
бездіяльність) боржника, спрямовані на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наприклад, наявність майна,
грошових коштів тощо) і цьому не
заважають будь-які незалежні від нього
об'єктивні обставини (непереборної
сили, події тощо).

На підставі викладеного вище, колегія
суддів вважає, що в даному випадку
державним виконавцем у поданні не
доведено факту ухилення боржника
ОСОБА_6 від виконання покладених на неї
рішенням суду зобов'язань. При цьому
державний виконавець мотивує
необхідність обмеження у виїзді
боржника - фізичної особи за межі
України самим лише фактом наявності
невиконаних зобов'язань, а не фактом
ухилення від їх виконання, що, в аспекті
п.18 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче
провадження», не є підставою для
задоволення цього подання.

На зазначені обставини при
постановленні оскарженої ухвали суд
першої інстанції уваги не звернув та
передчасно прийшов до висновку про
необхідність обмеження боржника
ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України.

Згідно п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд
змінює або скасовує ухвалу суду першої
інстанції і постановляє ухвалу з цього
питання, якщо воно було вирішено судом
першої інстанції з порушенням норм
процесуального права або при
правильному вирішенні було помилково
сформульовано суть процесуальної дії
чи підстави її застосування.

Отже ухвалу Соснівського районного
суду м. Черкаси від 22.03.2012 належить
скасувати та постановити нову ухвалу
про відмову у задоволенні подання
державного виконавця про обмеження
боржника ОСОБА_6 у праві виїзду за межі
України до виконання нею своїх
зобов'язань за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 315, 377-1 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - задовольнити
частково.

Ухвалу Соснівського районного суду м.
Черкаси від 22 березня 2012 року про
задоволення подання державного
виконавця Придніпровського ВДВС
Черкаського МУЮ про тимчасове
обмеження виїзду за межі України
ОСОБА_6 - скасувати.

У задоволенні подання державного
виконавця Придніпровського ВДВС
Черкаського МУЮ про тимчасове
обмеження виїзду за межі України
ОСОБА_6 - відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності з моменту проголошення і може
бути оскаржена в касаційному порядку
до суду касаційної інстанції протягом
20 днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :