САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2528/13-ц
Провадження №2/726/38/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.08.2014 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Житарь С.А., за участю позивача ОСОБА_1 , представників позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про встановлення права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Чернівецької міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про встановлення права власності на спадкове майно.

В позові посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_11 , про що в книзі реєстрації смертей 12 січня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 110. Після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння АДРЕСА_1 належало в рівних частках батькам його матері, його дідові та бабі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які придбали вказаний будинок на підставі договору купівлі-продажу від 03.04.1956 року, який посвідчений нотаріусом Садгірської державної нотаріальної контори та зареєстрований в Погосподарській книзі за № 1201 Рогізняської сільської ради, Садгірського району Чернівецької області.

В позові вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його дід ОСОБА_12 , про що в Книзі реєстрації смертей 10 серпня 1987 року зроблено відповідний актовий запис за № 1207. Спадкоємцями першої черги, після смерті діда ОСОБА_12 були його: - бабуся ОСОБА_14 ; - мати ОСОБА_15 ; - тітка ОСОБА_6 ; - дядько ОСОБА_16 . Вказує на те, що спадщину після смерті діда в 1987 році прийняли його мама ОСОБА_11 , дядько ОСОБА_16 та баба ОСОБА_13 , оскільки вказані особи постійно до смерті діда проживали разом з дідом, після смерті діда фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. Однак, документально спадщину на себе не оформили.

Крім цього в позові посилається на те, що тітка ОСОБА_6 на день смерті діда з ним не проживала. Заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала.

Вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла його баба - ОСОБА_13 , про що в Книзі реєстрації смертей 13 грудня 2001 року зроблено відповідний актовий запис за № 2417. Спадщину після смерті баби прийняли його мати та дядько на тих же підставах, що після смерті діда. Тітка ОСОБА_6 спадщину після смерті баби не прийняла на тих самих підставах, що і після смерті діда. Також вказує на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер його дядько ОСОБА_16 . Після смерті дядька ОСОБА_16 , спадкоємцями першої черги були його дружина ОСОБА_9 та діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які на день смерті з ним не проживали. Заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори вказані особи не подавали.

Також в позові вказує на те, що спадкоємцем другої черги після смерті дядька ОСОБА_16 була його мати ОСОБА_11 , яка постійно до дня смерті проживала разом із дядьком ОСОБА_16 та його тітка ОСОБА_6 , яка проживала окремо від дядька. Його мати ОСОБА_11 прийняла спадщину після смерті його дядька ОСОБА_16 , оскільки вона постійно до дня смерті проживала разом із дядьком та від спадщини не відмовлялась. Тітка ОСОБА_6 , як спадкоємець другої черги після смерті дядька, ОСОБА_16 заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подавала. Тому з урахуванням вимог ч. 1 ст.1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті дядька.

Крім цього посилається на те, що вказаний спадковий будинок його мати, як дочка і рідна сестра спадкодавців, відповідно, як першої та другої черг спадкоємець за законом, ОСОБА_11 (дошлюбне прізвище ОСОБА_17 , після першого шлюбу ОСОБА_18 , після другого шлюбу ОСОБА_19 ) успадкувала, після смерті своїх батьків - ОСОБА_12 та ОСОБА_13 та рідного брата ОСОБА_16 , так як постійно проживала в спадковому будинку з своїми батьками та братом до їх смерті, а після їх смерті фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Однак, документально оформити на себе спадщину його мати не встигла. Вказує на те, що він являється сином ОСОБА_11 і є спадкоємцем за законом першої черги. Крім нього спадкоємцем першої черги є його сестра ОСОБА_10 . Інших спадкоємців першої черги за законом немає.

В позові вказує на те, що після смерті його матері ОСОБА_11 він прийняв спадщину, яка складається з будинковолодіння АДРЕСА_2 , оскільки постійно від свого народження проживав із матір`ю, після її смерті фактично вступив в управління і володіння спадковим майном. Утримує будинок та всі господарські будівлі, здійснюю всі необхідні платежі пов`язані з користуванням будинковолодінням, веде домашнє господарство, розпоряджаюся всіма речами, що знаходяться у будинку та господарських спорудах, користуюся земельною ділянкою, від спадщини він не відмовлявся.

Також вказує на те, що його сестра ОСОБА_10 на час відкриття спадщини, після смерті їхньої матері, проживала окремо. Заяву про прийняття і спадщини до нотаріальної контори не подавала. Тому з урахуванням вимог ч. 1 ст.1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті матері. Після смерті його матері ОСОБА_11 він звернувся до Другої чернівецької державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини. 25 липня 2013 року державним нотаріусом Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Н.Д. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що він не надав державній нотаріальній конторі відповідно до статтей 182 та 1299 Цивільного кодексу України належно зареєстрований правовстановлювальний документ про належність майна спадкодавцям ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , в рівних частках, а саме на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 . Вказує на те, що він не зміг надати належно зареєстрований правовстановлювальний документ про належність майна спадкодавцям ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , в рівних частках, а саме на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 в зв`язку з його відсутністю.

В позові посилається на те, що договір купівлі-продажу від 03.04.1956 року., який посвідчений нотаріусом Садгірської державної нотаріальної контори та зареєстрований в Погосподарській книзі за № 1201 Рогізняської сільської ради, Садгірського району Чернівецької області свідчить про належне володіння ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , які є спадкодавцями майна, яке було придбано на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент придбання цього майна. Таким чином, виникла ситуація при якій, через бездіяльність спадкодавця щодо реєстрації нерухомого майна, у зв`язку з відсутністю обов`язку щодо його реєстрації на час володіння спадкодавцем цим майном, спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору.

Крім цього в позові вказує на те, що з приводу підтвердження власників спадкового будинку він звернувся до Голови Садгірської районної у м. Чернівці ради і отримав письмову відповідь, про те, що погосподарські книги Рогізнянської сільської ради за 1957 рік до архіву не надходили, в вз`язку з чим підтвердити власників будинку АДРЕСА_3 ) немає можливості. Вказує на те, що з 03.04.1956 року і до цього часу спірних питань, щодо права власності на вказаний спадковий будинок ніколи не виникало, це свідчить про те, що будинок дійсно та безсумнівно належав його дідові та бабі до їх смерті. Він вступив у фактичне володіння та управління будинком, користується ним та надвірними будівлями і спорудами, проте не може отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на вказаний будинок, через відсутність належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності на дане майно за спадкодавцями.

Просить визнати за ним право власності на домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 і складається з: - житлового будинку літ. «А», загальною площею 45,7 кв.м. ( житлова площа 22,3 кв.м., допоміжна площа 23,4 кв.м.); - гаража літ. «Д»; - вбиральні літ. «Е»; - воріт №1; - огорожі №2.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та надав пояснення аналогічні позовним вимогам, просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представники позивача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримали та надали пояснення аналогічні позовним вимогам, просять їх задовольнити.

Представники відповідача ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнали частково, просять суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 згідно чинного законодавства.

Представник Чернівецької міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, вирішення справи поклали на розсуд суду.

Відповідачка ОСОБА_10 в судовому засіданні позов визнала, просить суд позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про розгляд справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Судом встановлено, згідно договору купівлі-продажу від 03.04.1956 року, який посвідчений нотаріусом Садгірської державної нотаріальної контори та зареєстрований в Погосподарській книзі за № 1201 Рогізняської сільської ради Садгірського району Чернівецької області, та згідно довідки Садгірської районної у м. Чернівцях ради (про зміну назв вулиць) № М-129 від 16.09.2013 року будинковолодіння АДРЕСА_2 належало в рівних частках ОСОБА_12 (1/2) та ОСОБА_13 (1/2).

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 , виданого Першотравневим відділом реєстрації актів цивільного стану м. Чернівці ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дід позивача ОСОБА_12 09 серпня 1987 року про що в Книзі реєстрації смертей 10 серпня 1987 року зроблено відповідний актовий запис за № 1207.

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги, після смерті діда ОСОБА_12 були в рівних частках : бабуся позивача ОСОБА_14 (1/8); мати ОСОБА_11 (1/8); тітка ОСОБА_6 (1/8); дядько ОСОБА_16 (1/8).

Цивільні відносини, прийняття спадщини мали місце в 1987 році, до набрання чинності ЦК України, 2003 року.

Згідно ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

У випадку прийняття спадщини після ОСОБА_12 бабусею позивача ОСОБА_14 ; матір`ю ОСОБА_11 ; тіткою ОСОБА_6 ; дядьком ОСОБА_16 необхідно застосовувати норми, які встановлені Цивільним кодексом Української PCP від 18.07.1963 року.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP від 18.07.1963 pоку, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Судом встановлено, згідно довідки ЖРЕП №15 м. Чернівців № 643 від 08.02.2014 року, даних домової книги на день смерті ОСОБА_12 разом з ним в одному будинку за адресою: АДРЕСА_2 , проживали мати позивача ОСОБА_11 , бабуся ОСОБА_13 та дядько ОСОБА_16 , тітка ОСОБА_6 , вказані особи постійно до смерті діда проживали разом з дідом, після смерті діда фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на спадкове майно (1/8 домоволодіння) після смерті ОСОБА_12 не підлягають задоволенню, оскільки спадщина прийнята спадкоємцем першої черги донькою спадкодавця ОСОБА_6 .

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 15 грудня 2001 року бабуся позивача ОСОБА_13 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в Книзі реєстрації смертей 13 грудня 2001 року зроблено відповідний актовий запис за № 2417.

В судовому засіданні встановлено, що спадщину після смерті бабусі ОСОБА_14 (1/2 + 1/8 = 5/8) відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української PCP від 18.07.1963 pоку прийняли в рівних частках: мати ОСОБА_11 (5/24) та дядько позивача ОСОБА_16 (5/24), як такі що постійно до смерті проживали разом з спадкодавцем, після смерті фактично вступили в управління та володіння спадковим майном.

Тітка ОСОБА_6 спадщину після смерті бабусі ОСОБА_14 не прийняла, оскільки на час смерті не проживала разом з спадкодавцем, заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подала.

Проте, згідно рішення апеляційного суду Чернівецької області від 16 липня 2014 року визнано, що ОСОБА_6 пропустила шестимісячний строк на прийняття спадщини з поважних причин та продовжено строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_13 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , терміном на два місяці з дня набрання рішення законної сили.

Судом встановлено, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 31.07.2014 року державним нотаріусом Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Н.Д. тітці позивача ОСОБА_6 , як спадкоємиці першої черги відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що вона не надала державній нотаріальній конторі відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України належно зареєстрований правовстановлювальний документ про належність майна спадкодавцю ОСОБА_14 , 5/24 частки житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_2 .

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на частину (5/24) спадкового майна після смерті ОСОБА_14 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 не підлягають задоволенню, оскільки спадщина в цій частині прийнята спадкоємицею ОСОБА_6 ..

Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 від 12.02.2014 року ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у віці 48 років, про що 25.07.2005 року складено відповідний актовий запис № 1594.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_16 відкрилась спадщина на (1/8 + 5/24 = 1/3) частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

Згідно спадкової справи, на 14.02.2014 рік відомості в спадковому реєстрі про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_16 відсутні (а.с.52-67).

Судом встановлено, що у спадкодавця ОСОБА_16 є доньки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та дружина ОСОБА_9 (спадкоємці першої черги), вони із спадкодавцем на час смерті не проживали, що підтверджується довідкою ПП «Садгора-Сервіс» № 1713 від 05.11.2013 року.

Судом встановлено, що донька спадкодавця ОСОБА_16 - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 на час смерті батька була неповнолітньою, що підтверджується довідкою ВД РАЦС Чернівецького міського управління юстиції від 8.05.2014 року № 970/ 04-04-34.

Відповідно до вимог ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 1261, 1262 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Суд вважає, що враховуючи черговість спадкоємців мати позивача ОСОБА_11 , як рідна сестра спадкодавця відносяться до спадкоємців другої черги.

За змістом норм статей 12681269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Так, відповідно до частини 4 ст. 1268 ЦК малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків відмови від спадщини у встановленому законодавством України порядку.

Судом встановлено, що у встановленому законом порядку згідно ст 1273 ЦК України, донька спадкодавця ОСОБА_7 від спадщини не відмовлялася, що підтверджується спадковою справою після смерті ОСОБА_16 (а.с.52-67).

Отже, донька спадкодавця ОСОБА_16 - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка на час смерті батька була неповнолітньою, вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на спадкове майно (1/3 домоволодіння) після смерті ОСОБА_16 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 не підлягають задоволенню, оскільки спадщина прийнята спадкоємцем першої черги донькою спадкодавця ОСОБА_7 .

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 12 січня 2007 року померла мати позивача ОСОБА_11 11 січня 2007 року про що в книзі реєстрації смертей 12 січня 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 110.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_11 відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 08.10.1987 року позивач, являється сином ОСОБА_11 і є спадкоємцем за законом першої черги, також крім нього спадкоємцем першої черги є його сестра ОСОБА_10 .

Судом встановлено, що згідно довідок ЖРЕП №15 м. Чернівців № 972 і № 973 та № 971 від 07.03.2013 року, після смерті матері позивача ОСОБА_11 позивач фактично прийняв спадщину, яка складається з частини будинковолодіння АДРЕСА_2 , оскільки постійно від свого народження проживав із матір`ю, після її смерті фактично вступив в управління і володіння спадковим майном.

В судовому засіданні встановлено, що сестра позивача ОСОБА_10 на час відкриття спадщини, після смерті їхньої матері, проживала окремо, дана обставина підтверджується і довідкою ЖРЕП №15 м. Чернівців № 971 від 07.03.2013 року, заяву про прийняття і спадщини до нотаріальної контори не подавала, а тому з урахуванням вимог ч. 1 ст.1272 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті матері.

Судом встановлено, що згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 25.07.2013 року державним нотаріусом Другої чернівецької державної нотаріальної контори Суружіу Н.Д. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що він не надав державній нотаріальній конторі відповідно до статтей 182 та 1299 Цивільного кодексу України належно зареєстрований правовстановлювальний документ про належність майна спадкодавцям ОСОБА_12 та ОСОБА_14 на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що договір купівлі-продажу від 03.04.1956 року., який посвідчений нотаріусом Садгірської державної нотаріальної контори та зареєстрований в Погосподарській книзі за № 1201 Рогізняської сільської ради, Садгірського району Чернівецької області свідчить про належне володіння ОСОБА_12 та ОСОБА_20 , які є спадкодавцями майна, яке було придбано на законних підставах, не є самочинним будівництвом та має усі необхідні документи відповідно до законодавства, яке діяло на момент придбання цього майна.

Згідно ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до положень ст. 100 та ст. 101 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року, який діяв на час володіння його спадкодавцями домоволодінням, громадяни могли мати у власності житловий будинок. А саме ст. 100 ЦК Української PCP визначалось, що в особистій власності громадян може бути зокрема і жилий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією. Та навпаки, ст. 128 ЦК Української PCP визначався момент виникнення права власності у набувача майна за договором з моменту передачі речі.

Придбання дідом та бабою позивача житлового будинку АДРЕСА_2 здійснювалось у період дії норм Цивільного кодексу Української PCP 1963 року та Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року.

Пунктом 4 зазначеної Інструкції Мінкомгоспу УРСР 31.01.1966 року встановлювалось, що реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, та розташовані в межах міст і селищ міського типу УРСР. Тобто Інструкцією не встановлювався обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у селі на момент придбання спадкового будинку дідом та бабою, вказаний будинок знаходився в с. Рогізна, Садгірського району, Чернівецької області.

Проте, за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування права та обов`язки спадкодавця переходять до спадкоємців.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення права власності на спадкове майно підлягають задоволенню частково.

Суд вважає слід визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на 1/3 частину домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 і складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 45,7 кв.м. (житлова площа 22,3 кв.м., допоміжна площа 23,4 кв.м.), гаража літ. «Д», вбиральні літ. «Е», воріт №1, огорожі №2.

На підставі ст.ст. 100, 101, 128, 549, 553 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ст.ст. 1216, 1258, 1259, 1261, 1262, 1268-1270, 1272, 1277 ЦК України, керуючись ст.ст.60, 213, 214, 215 та 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 про встановлення права власності на спадкове майно задовольнити частково .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 право власності на 1/3 частину домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 і складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 45,7 кв.м. (житлова площа 22,3 кв.м., допоміжна площа 23,4 кв.м.), гаража літ. «Д», вбиральні літ. «Е», воріт №1, огорожі №2.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області, через Садгірський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом в 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя Л. В. Байцар