Справа № 348/1277/13-ц
Провадження № 22-ц/779/394/2014
Головуючий у 1 інстанції Флоряк Д.В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючого Горблянського
Я.Д.

суддів: Беркій
О.Ю., Соколовський В.М.

секретаря Турів О.М.,
Петріва Д.Б.

з участю: апелянта ОСОБА_2 та її
представника - ОСОБА_3

позивача ОСОБА_4 та його
представника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про виділення частки
домоволодіння в натурі та встановлення
порядку користування земельною
ділянкою, - за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського
районного суду від 25 грудня 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

В квітні 2013 року ОСОБА_4 звернувся в суд
до ОСОБА_2 з позовними вимогами про
поділ домоволодіння АДРЕСА_1, виділивши
йому у власність ? ідеальної частки
зазначеного домоволодіння в натурі, та
визначити порядок користування
земельною ділянкою згідно з частками в
праві власності на домоволодіння.

Рішенням Надвірнянського районного
суду від 25.12.2013 року позов задоволено.

Проведено реальний розподіл
будинковолодіння АДРЕСА_1 по другому
варіанту розподілу згідно висновку
судової будівельно-технічної
експертизи № 028/БЗ-ІЗ від 19.09.2013 року.
Визнано за ОСОБА_4 право власності в
житловому будинку АДРЕСА_1 та виділено
в користування наступні приміщення: 1/3
коридору літ. І пл.6,53 кв.м., житлову
кімнату літ.2-1 пл. 29,40 кв.м., кухню літ. 2-2
пл 11,10 кв.м., кладову літ. V пл. 11,50 кв.м. а
всього площею 58,53 кв.м., вартістю 44823,86
грн., що на 5,37 кв.м. менше від ідеальної
частини, яка становить 63,90 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в
житловому будинку АДРЕСА_1 та виділено
в користування - наступні приміщення:
кухню літ. 1-2 пл 10,60 кв.м., житлову
кімнату літ. 1-1 пл. 26,20 кв.м., 2/3 коридору
літ. І пл. 13.07 кв.м., коридор літ. II пл.5,0
кв.м., коридор літ. II пл. 10,0 кв.м., веранду
літ. IV пл. 4,40 кв.м., а всього площею 69,27
кв.м. вартістю 53048,84 грн. і що на 5,37 кв.м.
більше від ідеальної частки, яка
становить 63,90 кв.м.

Визнано за ОСОБА_4 право власності в
будинковолодінні АДРЕСА_1 на наступні
господарські будівлі і споруди: стайню
літ. Б - вартістю 36180, 65 грн., погріб літ.
Г- вартістю 5517,75 грн. , вбиральню літ. Д -
вартістю 1032,63 грн., 1/2 воріт і хвіртки
літ. №1 вартістю - 1166,44 грн., ? огорожі
літ. №2 - вартістю 5943,95 грн., а всього на
38199,80 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в
будинковолодінні АДРЕСА_1 на наступні
господарські будівлі і споруди: стайню
літ. Е - вартістю 20181,10 грн., стайню літ. Ж
- вартістю 9875,68 грн., вбиральню літ. 3 -
вартістю 1032,63 грн., 1/2 воріт і хвіртки
літ №1- вартістю 1166,44 грн., 1/2 огорожі
літ. №2 - вартістю 5943,95 грн., а всього на
38199,80 грн.

По розробленому варіанту поділу
житлового будинку зобов'язано сторони
обладнати за власні кошти виділену
частину домоволодіння автономними
системами газо- та електропостачання,
провести ремонтно-будівельні роботи
для перепланування житлового будинку
на 2 ізольовані квартири.

Для реального розподілу житлового
будинку в натурі зобов'язано ОСОБА_4
здійснити демонтаж дверних блоків з
подальшою закладкою дверних прорізів
цеглою між кухнею літ.2-2 коридором літ.
І; облаштувати дверний проріз з
подальшим монтажем дверного блоку: із
кухні літ.2-2 в кладову літ. V, а також
облаштувати цегляну перегородку в
коридорі літ. І.

Для реального розподілу житлового
будинку в натурі зобов'язано ОСОБА_2,
здійснити демонтаж дверних блоків з
подальшою закладкою дверних прорізів
цеглою в кімнаті літ. 1-1 та коридорі літ.
II.

Розподіл горища проведено згідно лінії
розподілу будинку та зобов'язано
сторони влаштувати вхід на горище зі
своєї сторони частини житлового
будинку, яка вказана даним варіантом
розподілу.

Проведено реальний розподіл земельної
ділянки, закріпленої за
будинковолодінням АДРЕСА_1 відповідно
до 2 варіанту поділу згідно висновку
судової будівельно- технічної
експертизи:

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2
1708,32 грн. грошової компенсації за
відхилення від ідеальних часток в
домоволодінні.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2
подала апеляційну скаргу, в якій
посилається на порушення судом норм
матеріального, процесуального права та
неповне з'ясування суттєвих обставин
справи.

Вказує, що при встановленні порядку
користування земельною ділянкою судом
не визнано Надвірнянську міську раду
третьою особою, яка є власником землі
та не з'ясовано у власника його згоди чи
заперечення щодо розпорядження
спірною земельною ділянкою. Спір щодо
користування земельною ділянкою
існував ще між батьками сторін з 1950
років та неодноразово розглядався
місцевою радою, чому суд не надав
належної оцінки.

Крім того, при поділі спірного
житлового будинку необхідне
переобладнання та перепланування
будинку, яке за вимогами ст. 152 ЖК
України, проводиться тільки за згоди на
це виконкому місцевої ради, зокрема
щодо переобладнання будинку у вигляді
необхідності обладнання автономними
системами газо та електропостачання.

Апелянт, не погоджується з варіантом
користування земельною ділянкою,
визначеним рішенням, оскільки таким
чином вона усувається від користування
землею перед та за будинком, біля
стайні, натомість збільшення земельної
ділянки на 1,5 м біля стайні позивача
зобов'язує її перенести металічну
капітальну огорожу довжиною 64 м.
Зазначає, що в житловому будинку
спільний дах і при такому поділі землі,
без визначення навколо нього меж землі
загального користування, в обох сторін
виникнуть незручності при ремонті.

При визначенні дійсної вартості
домоволодіння, веранду, яка самовільно
збудована, включено у вартість
житлового будинку. В усіх варіантах
поділу жилого будинку самовільно
побудовану веранду залишено у
власність апелянту, та вхід в будинок
також залишений через веранду, що
суперечить інтересам апелянта.

Крім того, для обох сторін було б
доцільно залишити у власності ОСОБА_4
без вилучення, коридор площею 5,0 м кв.,
позначений літ.2, а апелянту коридор літ
1 площею 19,6 м.кв., при цьому до частини
домоволодіння апелянта буде належний
вхід і не потрібно обом сторонам
переобладнувати газо та
електропостачання та виплачувати
компенсації.

Апелянт посилається на незаконність
стягнення з неї судового збору. Вважає
не обгрунтованим відшкодування повної
вартості проведення
будівельно-технічної експертизи за її
рахунок та безпідставним стягнення з
неї судового збору по квитанції від
24.12.2013 року, якою ОСОБА_4 оплачував
комунальні платежі.

Зважаючи на зазначені доводи, просить
оскаржуване рішення скасувати та
ухвалити нове по суті предмету спору, з
урахуванням доводів апеляційної
скарги або залишити позовну заяву без
розгляду.

Розглянувши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін, оцінивши
зібрані докази, колегія суддів
приходить до висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; як розподілити між
сторонами судові витрати; чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Даним вимогам рішення суду першої
інстанції відповідає не повністю.

Як вбачається з матеріалів справи,
сторонам на праві спільної часткової
власності належить по ? частини
будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Зазначений будинок загальною площею
127,8 м.кв. та житловою - 55,6 м.кв.,
складається з двох житлових кімнат,
двох кухонь, веранди, кладової та
коридорів. На території
будинковолодіння знаходяться також
господарські будівлі та споруди -
стайні, погріб, вбиральні, огорожа,
ворота.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК
України право спільної часткової
власності здійснюється співвласниками
за їхньою згодою. Кожен із
співвласників має право на надання
йому у володіння та користування тієї
частини спільного майна в натурі, яка
відповідає його частці у праві
спільної часткової власності. У разі
неможливості цього він має право
вимагати від інших співвласників, які
володіють і користуються спільним
майном, відповідної матеріальної
компенсації.

Згідно із зазначеною нормою виділення
частини спільного майна в натурі
проводиться відповідно до частки особи
у праві спільної часткової власності;
розмір матеріальної компенсації за
зменшення частки особи у власності
визначається за угодою сторін або
судом за дійсною вартістю майна на час
розгляду справи.

У тих випадках, коли для поділу
необхідне переобладнання та
перепланування будинку, він
провадиться за наявності дозволу на це
виконавчого комітету місцевої ради (ст.
152 ЖК). Якщо сторона оспорює рішення
виконкому щодо дозволу на
переобладнання та перепланування і
воно є необґрунтованим, суд може не
погодитись із ним, мотивуючи це в
рішенні.

При поділі жилого будинку суд
зобов'язаний зазначити в рішенні, яка
відокремлена (ізольована після
переобладнання) частина будинку
конкретно виділяється і яку частку в
будинку вона складає, а також які
підсобні будівлі передаються власнику.

Відповідно до пункту 19 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 16
квітня 2004 року N 7 "Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ" у справах за позовом учасників
спільної власності на землю про
встановлення порядку володіння й
користування спільною земельною
ділянкою, на якій розташовані належні
їм жилий будинок, господарські будівлі
та споруди, суд з'ясовує і враховує
можливість нормального користування
будинком і здійснення догляду за ним,
розташування господарських будівель,
споруд, необхідність зведення
будівель, розташування плодово-ягідних
насаджень співвласників, можливість
проходу з вулиці на подвір'я тощо.
Враховуються також вимоги санітарних
правил і правил протипожежної безпеки.
В разі неможливості перенесення
співвласником господарських будівель
і насаджень на надану в його
користування частину ділянки суд має
обговорити питання про відповідну
грошову компенсацію.

Обрані судом першої інстанцій варіанти
розподілу нерухомого майна
передбачали спорудження перегородок у
виділених частинах будинку,
переобладнання та закладання дверних
прорізів між кімнатами будинку,
обладнання автономних мереж
газопостачання та електропостачання.

Колегією суддів враховано вимоги ст. 152
ЖК України, якою передбачено, що
переобладнання та перепланування
жилого будинку, що належить
громадянину на праві приватної
власності, проводиться з дозволу
виконавчого комітету місцевої ради
народних депутатів, і такий дозвіл
надано та знаходиться у матеріалах
справи.

Тому перепланування та переобладнання
житлового будинку не порушує вимог
чинного законодавства у сфері
містобудування.

Показами експерта ОСОБА_6, наданими ним
колегії суддів, встановлено що реально
розділити спірне будинковолодіння
можна тільки за двома варіантами, однак
найкращий другий варіант, яким
враховані всі витрати на
переобладнання та реконструкцію, а
також всі інтереси та побажання сторін,
які були присутні при обмірах будівлі і
погоджувалися на такий поділ.

Тому рішення суду першої інстанції в
цій частині є законним і обґрунтованим,
оскільки судом враховано всі обставини
справи, в тому числі і наданий
експертом висновок, а відповідно до
ст.308 ЦПК України не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань

Щодо поділу земельних ділянок, то він
(тобто експерт ОСОБА_6, проводив заміри
без жодних правовстановлюючих
документів по просьбі сторін за
фактичним користуванням ними спірною
земельною ділянкою.

Судом першої інстанції встановлено, що
сторони користуються земельною
ділянкою площею 0,3212 га, з яких 0,0338 га
під будівлями, 0,0843 га - двір та 0,2031 га -
сад.

Задовольняючи позов, в частині
встановлення порядку користування
земельною ділянкою площею 2000 м.кв. по
АДРЕСА_1, закріплену за
будинковолодінням суд виходив із того,
що кожна зі сторін має право
користування часткою земельної
ділянки, пропорційною до її частки в
праві власності на будинок відповідно
до вимог ч. 4 ст. 120 ЗК України.

Проте повністю погодитися з таким
висновком суду не можна.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п. 11 постанови від 4 жовтня 1991
року №7 "Про застосування судами
законодавства, що регулює право
приватної власності громадян на жилий
будинок", одночасно з розв'язанням
спору про право власності на будинок,
виділ частки або встановлення порядку
користування конкретними
приміщеннями, суд може також згідно зі
ЗК України вирішити позов, якщо він
заявлений, про порядок використання і
розпорядження земельною ділянкою між
громадянами, яким житловий будинок
належить на праві спільної власності.

Сторонами, ні в суді першої, ні
апеляційної інстанції не надано
жодного доказу щодо їх права на
земельну ділянку для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель та споруд в
розмірі 2000 м.кв. Державні акти на право
приватної власності на земельну
ділянку, видані на ОСОБА_7 та ОСОБА_2
визнані недійсними рішенням
Надвірнянського районного суду від
04.11.2009 року, а Державний акт про право
власності на земельну ділянку ОСОБА_4,
визнаний недійсним рішенням
Надвірнянського районного суду від
14.06.2013 року, які встановлювали право
сторін на земельну ділянку по АДРЕСА_1
для будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд.

Суд, визначаючи порядок користування
земельною ділянкою площею 2000 м.кв., не
врахував, що відповідно до п. г. ч. 1 ст.121
ЗК України громадяни України мають
право на безоплатну передачу їм
земельних ділянок із земель державної
або комунальної власності для
будівництва і обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка) в містах -
не більше 0,10 гектара.

Таким чином, не встановивши правовий
режим земельної ділянки, її дійсної
площі, не залучивши орган місцевого
самоврядування, який відповідно до ст.
12 ЗК України є розпорядником земель
територіальних громад, суд першої
інстанції прийшов до передчасного
висновку про надання земельної ділянки
в користування сторонам, в розмірі, що
перевищують встановлені земельним
законодавством норми.

Встановлюючи право користування
земельною ділянкою за сторонами для
здійснення особистого селянського
господарства площею 1116 кв.м., суд, без
жодного доказу права сторін на дану
земельну ділянку, керуючись тільки
висновком будівельно-технічної
експертизи, яка з приводу даної
земельної ділянки має характер
припущення, необґрунтовано
задовольнив позовні вимоги в цій
частині.

Так, сторони мають право реалізувати
право на отримання земельної ділянки
для ведення особистого селянського
господарства у власність відповідно до
ст. 118 ЗК України, а тому визначення
режиму користування цією земельною
ділянкою, в зв'язку з реальним
розподілом будинковолодіння, є
безпідставним.

Зазначаючи в резолютивній частині
рішення про проведення реального
розподілу земельних ділянок між
сторонами, суд не врахував, що в сторін
відсутні будь-які правовстановлюючі
документи на земельні ділянки, а тому
дані земельні ділянки не перебувають у
їх спільній сумісній власності
відповідно до вимог земельного
законодавства.

Тому вирішення даного питання судом
щодо визначення порядку користування
земельною ділянкою між с сторонами без
врахування вище наведеного, є
передчасним.

Судом всупереч норм. ст. 88 ЦПК України
не вірно стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 831,98 грн., які відповідно до
квитанції від 14.12.2013 року останнім
оплачено за комунальні послуги і не
відносяться до судових витрат.

Колегія суддів вважає що з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 слід стягнути частково
витрати за оплачену ним, проведену
ОСОБА_6 експертизу, в розмірі 2 тис. грн.,
1 тис. грн. за надання правової допомоги,
та 929 грн. 57 коп. судового збору.

З ОСОБА_4 слід достягнути до Державного
бюджету недоплачений ним судовий збір
в розмірі 387 грн.57 коп.

На підставі наведеного та керуючись
ст.ст. 303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України,
колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного
суду від 25 грудня 2013 року в частині
встановлення порядку користування
земельною ділянкою, стягнення судових
витрат та судового збору - скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про встановлення порядку
користування земельною ділянкою
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 3929
грн. 57 коп. судових витрат по справі.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь
спеціального фонду Державного бюджету
України 387 грн.57 коп. судового збору.

В решті рішення суду першої інстанції
залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, однак може
бути оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ на протязі двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Судді:
Я.Д. Горблянський

О.Ю. Беркій

В.М. Соколовський