Справа № 466/1226/14
Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/6048/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 54
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Курій Н.М.,

при секретарі Данилик І.І.,

за участю позивача ОСОБА_2,
представника позивача ОСОБА_3,
представника відповідача Цепко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5,
представника ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Львова від 30 липня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_2 до Львівського
комунального підприємства /ЛКП/
"Рясне-402" про визнання незаконним
наказу про оголошення догани та
поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Львова від 30 липня 2014 року в
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
ЛКП "Рясне-402" про визнання незаконними
та скасування наказів директора ЛКП
"Рясне-402" № 047 від 09.12.2013 року про
оголошення догани та № 191-к від 23.12.2013
року про звільнення, поновлення на
роботі та стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу, моральної шкоди в
розмірі 2000 грн. відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку через свого представника -
ОСОБА_5, оскаржив позивач - ОСОБА_2.
Апелянт вважає рішення
необгрунтованим, прийнятим внаслідок
неповного з"ясування та недоведеності
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції визнав
встановленими, а висновки викладені у
рішенні, не відповідають обставинам
справи, в зв"язку з чим просить рішення
Шевченківського районного суду міста
Львова від 30 липня 2014 року скасувати та
ухвалити нове рішення, яким позовні
вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, його представника,
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає із
наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст.11,59, 60 ЦПК
України суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому кожна із сторін
зобов"язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинстава, вирішив
справу згідно із законом.
Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з"ясованих
обставин, на які сторони посилаються,
як на підставу своїх вимог і
заперечень.

Колегія суддів вважає що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Судом встановлено, що при прийнятті
ОСОБА_2 на роботу майстром по ремонту
було роз"яснено його права і обов'язки
та ознайомлено з посадовою інструкцією
майстра по ремонту ЛКП "Рясне-402".

Розділом 2, вищезгаданої посадової
інструкції передбачено, що майстер:

п.1 забезпечує виконання робіт з
технічного обслуговування та ремонту
конструктивних елементів будинків,
внутрішньо-будинкових інженерних
мереж та обладнання; безперебійну
роботу сантехнічного,
електротехнічного та іншого
обладнання домоволодінь;

п.4 контролює своєчасне виконання
працівниками виробничих завдань,
заявок мешканців, забезпечує
працівників передбаченими нормами
спецодягом, індивідуальними засобами
захисту, необхідними матеріалами та
інструментами;

п.8 своєчасно і якісно оформляє
первинні документи (табель обліку
робочого часу, шляхові листи, вчасне
закриття заявок мешканців та інше);

п.9 наглядає за економним витрачанням
матеріалів.

Згідно наказу № 120-к від 08.07.2013 року про
прийняття на роботу на посаду майстра
по ремонту згідно переведення ТзОВ
"Галрембуд" ОСОБА_2 приступив до
виконання обов"язків майстра по
ремонту.

У зв"язкуз з невиконання своїх
функціональних обов"язків та
відсутності робочих листів за липень,
серпень, вересень, жовтень, наказом
директора ЛКП "Рясне-402" - Козак І., № 047
від 09.12.2013 року ОСОБА_2 оголошено догану.

З протоколу первинної профспілкової
організації ЛКП "Рясне-402" № 15 від 19
грудня 2013 року вбачається, що члени
профкому вирішували подання
адміністрації ЛКП "Рясне-402" про надання
згоди на звільнення із займаної посади
майстра по біжучому ремонту ОСОБА_2 за
п.3 ст. 40 КЗпП України (систематичне
невиконання ОСОБА_2 без поважних причин
обов"язків, покладених на нього
трудовим договором та правилами
внутрішнього трудового розпорядку.
Згідно цього протоколу вбачається, що:
06 грудня 2013 року складено акт комісією
в складі: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 про те, що ОСОБА_2 не подав в
бухгалтерію відповідну документацію;
09.12.2013 року ОСОБА_2 за наказом № 047 від
09.12.2013 року "Про оголошення догани
майстру по ремонту ОСОБА_2 за
відсутність звітної документації
(робочих листів за липень, серпень,
вересень, жовтень 2013 року) та на
підставі актів від 08.11.2013, від 13.11.2013
року і доповідних головного бухгалтера
від 01.11.2013, 13.11.2013 року про ненадання
ОСОБА_2 табелю обліку робочого часу
робітників, шляхових листів за липень,
серпень, вересень - оголошено догану з
якою він письмово ознайомлений; 16
грудня 2013 року складений акт про те, що
ОСОБА_2 не розглянув і не надав
своєчасної відповіді мешканцям -
заявникам № 314 від 25.09.2013 року, № 356 від
08.10.2013 року, № 357 від 09.10.2013 року.

На засіданні первинної профспілкової
організації ЛКП "Рясне-402" 19 грудня 2013
року ОСОБА_2 надавалась можливість дачі
пояснень стосовно відсутності звітної
документації (робочих листів за липень,
серпень, вересень, жовтень 2013 року),
стосовно актів від 08.11.2013 року, 13.11.2013
року і доповідних головного бухгалтера
від 01.11.2013 року, 13.11.2013 року про
ненадання ОСОБА_2 табелю обліку
робочого часу робітників, шляхових
листів за липень, серпень, вересень,
пояснення останнього були надані лише
стосовно не ведення табеля обліку
робочого часу робітників. Пояснень
щодо не виправлення ситуації в порядку
статті 149 КЗпП України, стосовно
підстав які слугували для оголошення
догани ОСОБА_2 не пояснив, аналогічне
вбачається із заперечення ЛКП "Рясне-402"
від 25.03.2014 року, згідно якого,
працівники ЛКП складали акти про
відмову від надання пояснень.

Згідно вищезгаданого протоколу,
первинна профспілкова організація ЛКП
"Рясне-402" дала згоду на звільнення із
займаної посади майстра по біжучому
ремонту ОСОБА_2 за п.3 ст. 40 КЗпП України
(систематичне невиконання без поважних
причин обов"язків, покладених на нього
трудовим договором та правилами
внутрішнього трудового розпорядку)

З наказу директора ЛКП "Рясне-402" Козак
І.І. від 23.12.2013 року № 191-к вбачається, що
ОСОБА_2 звільнено з роботи згідно п.3 ст.
40 КЗпП України за систематичне
невиконання без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором та правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог в частині визнання
наказів про оголошення догани та про
звільнення недійсними, колегія суддів
погоджується з наданою судом першої
інстанції правовою оцінкою наказів
№ 047 від 09.12.2013 року яким ОСОБА_2 був
притягнутий до дисциплінарної
відповідальності у вигляді догани та
наказу №191к від 23.12.2013 року яким
останній був звільнений з роботи на
підставі п.3 ст. 40 КЗпП України.

Статтею 40 КЗпП України передбачено, що
розірвання трудового договору з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу можливе лише
у разі систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення;

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» від 06
листопада 1992 року № 9 у справах про
поновлення на роботі осіб, звільнених
за порушення трудової дисципліни,
судам необхідно з'ясувати, в чому
конкретно проявилось порушення, що
стало приводом до звільнення, чи могло
воно бути підставою для розірвання
трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8
ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи
додержані власником або уповноваженим
ним органом передбачені статтями 147-1,
148, 149 КЗпП України правила і порядок
застосування дисциплінарних стягнень,
зокрема, чи не закінчився встановлений
для цього строк, чи застосовувалось вже
за цей проступок дисциплінарне
стягнення, чи враховувались при
звільненні ступінь тяжкості вчиненого
проступку і заподіяна ним шкода,
обставини, за яких вчинено проступок, і
попередня робота працівника.

Згідно з пунктом 23 вказаної Постанови
за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП України
підставами працівник може бути
звільнений лише за проступок на роботі,
вчинений після застосування до нього
дисциплінарного або громадського
стягнення за невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку.

З врахуванням вищенаведеного, колегія
суддів погоджується, що ОСОБА_2
систематично не виконував покладені на
нього обов"язки посадовою інструкцією
щодо оформлення документації (шляхових
листів, табелів обліку робочого часу
працівників, робочих листів),
поважність причин їх невиконання
позивачем не доведено, в зв"язку з чим
ЛКП "Рясне-402" підставно оголошено
догану ОСОБА_2 та в подальшому його
звільнив на підставі п. 3 ст.40 КЗпП
України.

Також слід зазначити, що судом не
здобуто, а позивачем не представлено
доказів звернення позивача до
директора ЛКП "Рясне-402" чи інших
посадових осіб стосовно неможливості
виконання покладених на нього
посадових обов"язків у зв"язку із рядом
певних обставин.

Оскільки позивачем не доведено факту
порушення його прав у сфері трудових
відносин, в суду першої інстанції не
було підстав для застосування вимог
ст. 237-1 КЗпП України для відшкодування
моральної шкоди відповідачем позивачу.

Наведені в апеляційній скарзі доводи
не дають підстав для висновку, що
неправильне застосування норм
матеріального чи процесуального
закону призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору.

Судом першої інстанції повно та
всебічно з»ясовані усі обставини по
справі, зібрані докази, дана належна
правова оцінка і суд обгрунтовано
задовольнив позовні вимоги.

Згідно із статтею 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Оскільки апеляційним судом не
встановлено порушень судом першої
інстанції при розгляді цієї справи
вимог матеріального чи процесуального
законів або неправильної оцінки
досліджених по справі доказів, то
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування судового рішення
не має.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника
ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Львова від 30 липня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.П. Крайник

Н.М. Курій