АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Головуючий у 1-й інстанції
19 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду м. Києва в
головуючого: Поливач Л.Д.
суддів:
Шахової О.В., Головачова Я.В.
секретарі Боярській І.І.
представника позивача Малік Т.І.
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду в м.
Києві цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс» до
ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за
кредитним договором;
за апеляційною скаргою Товаристваз
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фінанс», поданою представником
Папірович ОксаноюІванівною
на рішення Деснянського
районного суду м. Києва від 20 серпня 2014
Рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 20 серпня 2014 року ТОВ
«Вердикт Фінанс» відмовлено в
задоволенні позову про стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_3

В апеляційній скарзі представник
ТОВ «Вердикт Фінанс» просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог. Посилається на його
незаконність, неповне з'ясування судом
обставин справи, невідповідність
висновків суду фактичним обставинам
справи, порушенням судом норм
матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає про те, що суд
першої інстанції обґрунтував відмову у
задоволенні позовних вимог тим, що
позивач не довів належними доказами
факту передачі ПАТ «Сведбанк» та
прийняття ТОВ «Вердикт Фінанс» права
вимоги за Кредитним договором №
2612/0508/64-005 від 19.05.2008 року; не довів
належного повідомлення боржника про
відступлення права вимоги за Кредитним
договором; не довів правомірність
набуття позивачем прав вимоги за
Кредитним договором, що був укладений
із зазначенням платежів в іноземній
валюті.

Але суд безпідставно не взяв до
уваги, що при відступленні права вимоги
за Кредитним договором, сторони на
виконання вимог законодавства, і
враховуючи те, виключно у якій валюті
воно може бути виконаним, виразили це
зобов'язання у гривневому еквіваленті.
У реєстрі заборгованості боржників
чітко вказано зобов'язання якого
боржника і за яким кредитним договором
перейшло до фактора. Будь-яких інших
зобов'язань у боржника, в тому числі і в
гривні, перед первісним кредитором не
існує. Тому, у суду не було жодних
підстав вважати, що зобов'язання по
кредитному договору 2612/0508/64-005 від 19.05.2008
року до фактора не перейшло.

Належне повідомлення боржника
про заміну кредитора у зобов'язанні
відбулось двічі: повідомленням, яке
направлено списком рекомендованих
направлень ПАТ «Сведбанк»(а.с. 120-121), а
також повідомленням позивача №5526 від
30.07.2013 року (а.с. 36-37). Частиною 1 ст. 1082 ЦК
України право повідомлення боржника
про відступлення права грошової вимоги
надано як клієнту (первісному
кредитору) так і фактору (новому
кредитору).

Оцінюючи правомірність набуття
позивачем прав вимоги за Кредитним
договором, що був укладений із
зазначенням платежів в іноземній
валюті, суд вийшов за межі позовних
вимог, оскільки здійснив дослідження
договору факторингу № 11 від 02.02.2012 року,
який є підставою набуття позивачем
прав вимоги за Кредитним договором.
Виходячи із презумпції правомірності
правочину, передбаченої ст. 204 ЦК
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсністьпрямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. Однак, відповідачем не
заявлено зустрічного позову про
визнання недійсним договору
факторингу та відсутні будь-які
рішення інших судів, які б визнали
даний договір недійсним. З огляду на
вищевказане, у суду відсутні будь-які
правові підстави стверджувати про
неправомірність набуття позивачем
прав вимоги за Кредитним договором,
оскільки відповідачем не було заявлено
такі позовні вимоги та дані обставини
не підлягали встановленню під час
розгляду спору про стягнення
заборгованості.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача Малік Т.І.
підтримала апеляційну скаргу в повному
обсязі, посилаючись на доводи,
викладені в ній. Представник
відповідача ОСОБА_2 заперечувала проти
задоволення апеляційної скарги,
посилаючись на законність та
обґрунтованість ухваленого судом
рішення. Відповідачка ОСОБА_3 в судове
засідання не з'явилась, про час та місце
судового засідання повідомлена
належним чином.

Неявка відповідачки в судове засідання
не унеможливлює встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про можливість розгляду
справи за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість
ухваленого рішення, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Так, відмовляючи в задовольняючи
позовних вимог ТОВ «Вердикт Фінанс»,
суд першої інстанції виходив з того, що
вони не знайшли свого підтвердження в
судовому засіданні, оскільки позивач
не довів належними доказами
фактупередачі Публічним акціонерним
товариством «Сведбанк» та прийняття
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
права вимоги за Кредитним договором №
2612/0508/64-005 від 19.05.2008 року, належного
повідомлення боржника про
відступлення прав вимоги за вказаним
договором та не довів правомірність
набуття позивачем прав вимоги за
кредитним договором, що був укладений
із зазначенням платежів в іноземній
валюті.

З такими висновками суду першої
інстанції не погоджується колегія
суддів, оскільки вони не відповідають
обставинам справи та вимогам закону,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
19.05.2008 р. між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3
був укладений кредитний договір №
2612/0508/64-005 за умовами якого
ВАТ«Сведбанк» надав відповідачу
кредит у розмірі 31 970 доларів США на
строк з 19.05.2008 р. по 18.05.2015 р. зі сплатою
відсотків за користування кредитом.

Відповідач зобов'язалася забезпечити
своєчасне повернення кредиту і сплату
нарахованих відсотків.

02.02.2012 р. між ПАТ «Сведбанк», яке
виступає правонаступником ВАТ
«Сведбанк» (надалі «Банк») та ТОВ
«Вердикт Фінанс» (надалі «Фактор») був
укладений Договір факторингу № 11 від
02.02.2012 р., за умовами якого ПАТ
«Сведбанк» відступило ТОВ «Вердикт
Фінанс» свої права вимоги
заборгованості по кредитних договорах
від боржників, зазначених у реєстрі
заборгованості боржників (а.с.23-34).

Відповідно до п. 2.3 вищезазначеного
Договору факторингу перехід до фактора
прав вимоги заборгованості до
боржників відбувається в момент
отримання по Акту прийому-передачі
реєстру заборгованості боржників,
після чого фактор стає новим
кредитором по відношенню до боржників
та набуває відповідні права вимоги.

Відповідно до п. 2.5 вищезазначеного
Договору факторингу ПАТ«Сведбанк»
зобов'язується протягом 5-ти робочих
днів, наступних за розрахунковою датою
та датою укладення правочину щодо
відступлення права вимоги надіслати
письмові повідомлення боржникам про
відступлення прав вимоги
заборгованості, підготовлені за формою
встановленою у додатку до договору.
Копії письмових повідомлень і
документи, що підтверджують їх
відправлення боржникам Банк передає
Фактору не пізніше 30-ти робочих днів,
наступних за розрахунковою датою та
датою укладення правочину щодо
відступлення права вимоги.

Так, щодо не доведення позивачем
належними доказами факту передачі ПАТ
«Сведбанк» та прийняття ТОВ «Вердикт
Фінанс» права вимоги за Кредитним
договором № 2612/0508/64-005 від 19.05.2008 року,
колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст. 1077 ЦК України за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошевої вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). На підтвердження передачі
прав вимоги за Кредитним договором №
2612/0508/64-005 від 19.05.2008 року Позивачем
надано договір факторингу № 11 від
02.02.2012 року. В момент укладення
вказаного договору факторингу, а саме:
02.02.2012 року до ТОВ «Вердикт Фінанс»
перейшло право вимоги по кредитному
договору № 2612/0508/64-005 від 19.05.2008 року.
Пунктом 2.3. вказаного договору
факторингу передбачено, що «Перехід
від Клієнта до Фактора право вимоги
заборгованості до боржників
відбувається в момент отримання по
акту прийому-передачі Реєстру
заборгованості боржників, після чого
фактор стає новим кредитором по
відношенню до боржників стосовно
заборгованостей та набуває права
вимоги». Витяг з даного акту прийому -
передачі Реєстру заборгованості
боржників міститься в матеріалах
справи. У вказаному договорі
факторингу відсутня будь-яка
відкладальна умова, яка б пов'язувала
виникнення прав та обов'язків за ним у
фактора після підписання будь-яких
інших документів або після здійснення
оплати фактора за даним договором. Тому
наданих ТОВ «Вердикт Фінанс»
документів, а саме: копії договору
факторингу з витягом з акту
прийому-передачі Реєстру
заборгованості боржників та договору
відступлення прав за іпотечними
договорами, як доказів того, що
відступлення права грошової вимоги
факторові справді мало місце,
достатньо для повного підтвердження
повноважень у ТОВ «Вердикт Фінанс».

Що стосується фіксації у реєстрі
заборгованості боржників гривневого
еквіваленту заборгованості, то цей
факт не спростовує переходу права
вимоги до фактора по Кредитному
договору в іноземній валюті. Вираження
у договорі факторингу розміру
зобов'язання Позивача перед банком в
грошовій одиниціУкраїни обумовлено ч. 1
ст. 524 ЦК України та тим, що згідно вимог
ст. 522 ЦК України, грошове зобов'язання
має бути виконано виключно у гривнях,
навіть якщо у цьому зобов'язанні
визначено грошовий еквівалент в
іноземній валюті. Таким чином, при
відступленні права вимоги за Кредитним
договором, сторони на виконання вимог
законодавства, і враховуючи те,
виключно у якій валюті воно може бути
виконаним, виразили це зобов'язання у
гривневому еквіваленті. У реєстрі
заборгованості боржників чітко
вказано зобов'язання якого боржника і
за яким кредитним договором перейшло
до фактора. Будь-яких інших зобов'язань
у боржника, в тому числі і в гривні,
перед первісним кредитором не існує.
Тому немає жодних підстав вважати, що
зобов'язання по кредитному договору
2612/0508/64-005 від 19.05.2008 року до фактора не
перейшло.

Щодо не доведення позивачем належного
повідомлення боржника про
відступлення права вимоги за Кредитним
договором.

Належне повідомлення боржника про
заміну кредитора у зобов'язанні
відбулось двічі: повідомленням, яке
направлено списком рекомендованих
направлень ПАТ «Сведбанк» (а.с. 120-121), а
також повідомленням позивача №5526 від
30.07.2013 року (а.с. 36-37).

Частиною 1 ст. 1082 ЦК України право
повідомлення боржника про
відступлення права грошової вимоги
надано як клієнту (первісному
кредитору) так і фактору (новому
кредитору).

У випадку, якщо боржник не погоджується
з переходом права вимоги до фактора,
він відповідно до вимог ч. 2 ст. 1082 ЦК
України має право вимагати від фактора
надання йому в розумний строк доказів
того, що відступлення права грошової
вимоги факторові справді мало місце.
Якщо фактор не виконає цього обов'язку,
боржник має право здійснити платіж
клієнтові на виконання свого обов'язку
перед ним. Жодних вимог від відповідача
до позивача щодо надання доказів
відступлення права грошової вимоги, не
надходило. Жодних погашень кредиту ПАТ
«Сведбанк» з моменту переходу права
вимоги до ТОВ «Вердикт Фінанс»
відповідачем також здійснено не було.

За положеннями ч. 2 ст. 517 ЦК України
боржник має право не виконувати свого
обов'язку новому кредиторові до
надання боржникові доказів переходу до
нового кредитора прав у зобов'язанні.

Відповідно до ст.613 ЦК України Кредитор
вважається таким, що прострочив, якщо
він відмовився прийняти належне
виконання, запропоноване боржником,
або не вчинив дій, що встановлені
договором, актами цивільного
законодавства чи випливають із суті
зобов'язання або звичаїв ділового
обороту, до вчинення яких боржник не
міг виконати свого обов'язку.

Кредитор також вважається таким, що
прострочив, у випадках, встановлених ч.4
ст. 545 цього Кодексу, зокрема у разі
відмови кредитора повернути борговий
документ або видати розписку боржник
має право затримати виконання
зобов'язання. У цьому разі настає
прострочення кредитора.

Якщо кредитор не вчинив дії, до
вчинення яких боржник не міг виконати
свій обов'язок, виконання зобов'язання
може бути відстрочене на час
прострочення кредитора.

Таким чином, за змістом зазначених норм
права, відсутність відомостей про
нового кредитора надає боржнику право
виконати зобов'язання на адресу
первинного кредитора, а не позбавляє
його обов'язку виконати зобов'язання.

Крім того, прострочка кредитора
звільняє боржника від виконання
зобов'язання на час прострочки тільки у
тому випадку коли кредитор відмовився
від прийняття виконання зобов'язань
або коли відсутність відомостей про
нового кредитора позбавила боржника
можливості виконати зобов'язання також
на адресу первинного кредитора.

Отже, неповідомлення боржника про
заміну кредитора не тягне за собою
відмову у позові новому кредитору, а
може впливати на визначення розміру
боргу перед новим кредитором у випадку
проведення виконання попередньому або
ж свідчити про прострочення кредитора.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст.212 ЦПК України
суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводяться їх прийняття чи відмови у
прийнятті.

Таким чином, суд першої інстанції,
ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості, аргументуючи свою
відмову відсутністю, на його погляд,
повідомлення боржника про заміну
кредитора у зобов'язанні не врахував
повідомлення позивача № 5526 від 30.07.2013
року, а також дійшов хибного висновку
про передчасність вимог про стягнення
заборгованості з боржника. Оскільки
невиконання боржником своїх
зобов'язань первісному кредитору, що
представник позивача не заперечував та
не надав доказів, які б підтвердили
відмову у прийнятті виконання
первісним кредитором, дає підстави для
стягнення позивачем заборгованості в
примусовому порядку.

Щодо не доведення позивачем
правомірності набуття ним прав вимоги
за Кредитним договором, що був
укладений із зазначенням платежів в
іноземній валюті.

Оцінюючи правомірність набуття
позивачем прав вимоги за Кредитним
договором, що був укладений із
зазначенням платежів в іноземній
валюті, суд вийшов за межі позовних
вимог, оскільки здійснив дослідження
договору факторингу № 11 від 02.02.2012 року,
який є підставою набуття позивачем
прав вимоги за Кредитним договором.
Виходячи із презумпції правомірності
правочину, передбаченої ст. 204 ЦК
України, правочин є правомірним, якщо
його недійсністьпрямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідачем не було заявлено
зустрічного позову про визнання
недійсним договору факторингу та
відсутні будь-які рішення інших судів,
які б визнали даний договір недійсним.
З огляду на вищевказане, у суду були
відсутні будь-які правові підстави
стверджувати про неправомірність
набуття позивачем прав вимоги за
Кредитним договором, оскільки
відповідачем не було заявлено такі
позовні вимоги та дані обставини не
підлягали встановленню під час
розгляду спору про стягнення
заборгованості.

З урахуванням викладеного, рішення
суду першої інстанції не можна визнати
законними та обґрунтованими й воно
підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної
скарги є обґрунтованими, а висновки,
викладені в рішенні суду першої
інстанції щодо відсутності правових
підстав для задоволення позову, є
помилковими.

За таких обставин, суд
апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове рішення, яким задовольняє
позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс»

Висновки колегії апеляційного
суду відповідають фактичним
обставинам справи та наявним
матеріалам справи.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК
України суд стягує з відповідача на
користь позивача судові витрати у
розмірі 5161, 50 грн. понесені позивачем по
сплаті судового збору у зв'язку зі
зверненням з позовом до суду та за
подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307,
309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Вердикт
Фіпанс», подану представником
Папірович Оксаною Іванівною
задовольнити.

Рішення Деснянського районного
суду м. Києва від 20 серпня 2014 року
скасувати та ухвалити нове рішення
наступного змісту.

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт
Фінанс»задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Вердикт Фінанс»
заборгованість за кредитним договором
у розмірі 551 046,18 грн. та судові витрати у
розмірі 5 161,50 грн.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, але може
бути оскаржене в касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання ним законної сили
шляхом подання до цього суду
касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: