Справа №487/6808/14-ц 27.11.2014 27.11.2014 27.11.2014
Провадження № 22ц/784/3219/14
Головуючий у 1-й інстанції
апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
27 листопада 2014 року
Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:
головуючого - Леванчука О.М.,
суддів: Мурлигіної О.Я., Царюк
при секретарі судового
засідання Харитоновій І.В.,
особи, яка надає правову
допомогу ОСОБА_2 - ОСОБА_3,
відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5
особи, яка надає їм правову
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 жовтня 2014 року
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання
У липні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з
позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про
визнання права власності на нежитлове
приміщення магазину з кафетерієм,
загальною площею 45,2 кв.м. по АДРЕСА_1.
В обґрунтування своїх позовних вимог
він зазначав, що відповідно до рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 05 червня 2006 року він є
власником 24/100 часток житлового будинку
АДРЕСА_1. Власником 30/100 часток
зазначеного будинку є ОСОБА_4, а 46/100
часток - ОСОБА_5 Згідно рішення
Миколаївської міської ради від 24
жовтня 2008 року йому надано дозвіл на
переведення 24/100 частини домоволодіння
по АДРЕСА_1 у нежитлові приміщення та на
виконання проектних і ремонтно -
будівельних робіт по реконструкції цих
приміщень для розміщення магазину
промислових товарів. Відповідно до
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації від 15 жовтня 2012 року,
зареєстрованого Інспекцією ДАБК у
Миколаївській області - об'єкт, що
знаходиться за вказаною вище адресою
готовий до експлуатації. Однак
рішенням державного реєстратора прав
на нерухоме майно №14161104 від 02 липня 2014
року йому відмовлено у державній
реєстрації права власності на
нежитлові приміщення магазину з
кафетерієм, у зв'язку із відсутністю
нотаріально завірених письмових заяв
співвласників. Посилаючись на
вищенаведене, та вказуючи, що магазин з
кафетерієм є фактично новоствореним
майном він просив позов задовольнити.

Рішенням Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 жовтня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
задоволення позову. На думку апелянта,
висновки суду суперечать доказам у
справі та вимогам матеріального права.

Відповідачі, заперечуючи проти
задоволення апеляційної скарги,
просять залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
житловий будинок з прилеглими
господарськими та побутовими
спорудами, що розташований за адресою:
АДРЕСА_1, належить сторонам у справі на
праві спільної часткової власності. За
ОСОБА_2 зареєстровано право власності
на 24/100 часток (а.с. 5), а за
відповідачами ОСОБА_4 і ОСОБА_5
відповідно 30/100 та 46/100 часток житлового
будинку.

Частину будинку позивач переобладнав
та використовує як нежитлове
приміщення. Вказана частина будинку не
зареєстрована як окремий об'єкт права
власності, та між сторонами існує спір
щодо права розміщення відповідачем в
частині житлового будинку магазину -
кафетерію. Так, відповідачі надавали
згоду на перевід частини будинку в
нежитлове приміщення для розміщення
ПП ОСОБА_2 магазину промислових
товарів. У зв'язку з чим, рішенням
виконкому Миколаївської міської ради
№2039 від 24 жовтня 2008 року надано дозвіл
на переведення 24/100 часток житлового
будинку в нежитлові та дозволено ПП
ОСОБА_2 виконання проектних і ремонтно
- будівельних робіт по реконструкції
цих приміщень для розміщення магазину
промислових товарів. Однак, відповідно
до декларації про готовність об'єкта до
експлуатації від 15 жовтня 2012 року,
зареєстрованого Інспекцією ДАБК у
Миколаївській області, позивач провів
реконструкцію нежитлових приміщень
під магазин з кафетерієм, на який і
просить визнати право власності. При
цьому, позивач не надав доказів, що
проведено виділ частки позивача зі
спільної часткової власності. Не
надано доказів і про перерахування
часток будинку внаслідок його
часткового переобладнання. У зв'язку з
відсутністю нотаріально завірених
письмових заяв співвласників про
розподіл часток у спільній власності
на реконструйований об'єкт нерухомого
майна, позивачу було відмовлено у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, чого він не оскаржив ( а.с. 7).

Встановивши зазначене, суд дійшов
правильного висновку про відсутність
правових підстав для задоволення
позовних вимог про визнання права
власності за позивачем на магазин -
кафетерій, та обґрунтовано відмовив в
задоволенні позову.

Доводи в апеляційній скарзі суперечать
доказам у справі та нормам ЦК України,
що регулюють спірні правовідносини.

Оскільки право позивача на частину
будинку пов'язано з розміром частин
інших власників будинку та зміною
режиму права власності, висновки суду
про неналежно обраний спосіб захисту є
правильним. Як було зазначено вище,
відповідачі оспорюють право позивача
на розташування в частині будинку, яка
переведена в нежитлове приміщення,
магазину - кафетерію. Такий спір не
може бути вирішено обраним позивачем
способом.

Посилання апелянта на відмову в
реєстрації частини будинку в якості
окремого об'єкту нерухомості лише
підтверджують висновки суду.

Доводи в апеляційній скарзі про
можливість визнати право власності на
спірний магазин за правилами ст. 331 ЦК
України необґрунтовані та суперечать
роз'ясненням в п. 15 Постанови Пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Як зазначено в п. 15 Постанови, до
завершення будівництва (створення)
майна, а якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, то до моменту
прийняття його до експлуатації, або
якщо право власності на таке нерухоме
майно відповідно до закону підлягає
державній реєстрації, то до моменту
державної реєстрації право власності
на новостворене майно та об'єкт
незавершеного будівництва не виникає
(стаття 331 ЦК).

У зв'язку із цим до виникнення права
власності на таке майно право
власності існує лише на матеріали,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення)
майна. Отже, законом не передбачено
можливість визнання права власності на
новостворене майно та об'єкт
незавершеного будівництва в судовому
порядку, якщо право власності на таке
майно не було зареєстроване раніше в
установленому законодавством порядку.

За викладеного, колегія суддів не
вбачає підстав для скасування рішення
суду.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

У Х В А Л
И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Заводського районного суду м.
Миколаєва від 29 жовтня 2014 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили може
бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: