Справа № 463/1151/14
Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/783/6132/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 81
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М.
і Крайник Н.П.,

при секретарі
Данилик І.І.,

з участю представника позивача та
третьої особи ОСОБА_3, відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 21 липня 2014 року по справі за позовом
ОСОБА_5 до ОСОБА_4. третя особа: ОСОБА_3
про стягнення додаткових витрат,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Личаківського районного
суду міста Львова від 21 липня 2014 року в
задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4,
третя особа: ОСОБА_3 про стягнення
додаткових витрат по оплаті за
навчання ОСОБА_3 в сумі 21044грн.
відмовлено.

Вищезгадане рішення в
апеляційному порядку оскаржив позивач
- ОСОБА_5. Вважає рішення суду
незаконним та необгрунтованим, таким,
що ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права
при неповно з"ясованих обставинах, що
мають значення для справи, а висновки
суду не відповідають обставинам
справи. Також вважає, що суд
неправильно посилався на рішення
Личаківського районного суду міста
Львова від 26.10.2011 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів після досягнення повноліття,
у якому суд задовільнив позов ОСОБА_3 та
ухвалив стягувати з ОСОБА_4 аліменти в
розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з
26.10.2011 року, як такий, що захистив право
на утримання, а її позов і позов сина -
ОСОБА_3 мають різні предмети позову. В
апеляційній скарзі просить рішення
Личаківського районного суду міста
Львова від 21 липня 2014 року скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, перевіривши матеріали справи
та законність і обґрунтованість
рішення суду першої інстанції в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Як вбачається з копії свідоцтва про
народження ОСОБА_3, його батьками є
позивач та відповідач.

Згідно довідки №1994 від 30.03.2014 року
ОСОБА_3 є студентом третього курсу
платної форми навчання денного
відділення юридичного факультету ЛНУ
ім. І.Франка.

З копії рішення Личаківського
районного суду міста Львова від 11
травня 2012 року вбачається, що позов
ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення
аліментів на утримання повнолітнього
сина на період навчання, задоволено.
Ухвалено стягувати з ОСОБА_4 на користь
повнолітнього ОСОБА_3 аліменти в
розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з
26.10.2011 року до припинення ним навчання,
але не більше ніж до досягнення ним 23
років. Дане рішення залишене без змін
ухвалою Апеляційного суду Львівської
області від 13.11.2012 року та виходячи із
змісту письмових заперечень
відповідача - залишено без змін ухвалою
ВССУ від 13.03.2013 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з тих підстав,
що спір про стягнення аліментів на
утримання повнолітнього сина
відповідача вже був предметом судового
розгляду і право повнолітнього сина на
утримання після досягнення ним
повноліття під час його навчання є
захищеним судовим рішенням, яке
набрало законної сили, в зв"язку з чим
суд вважав, що немає підстав вважати, що
у позивача є потреба у зв"язку з цим
отримувати матеріальну допомогу і тому
жодних підстав для задоволення даного
позову немає. Також, відмовляючи в
задоволенні даного позову суд вважав,
що у відповідача немає змоги надавати
допомогу у зв"язку з навчанням.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо
повнолітні дочка, син продовжують
навчання і у зв'язку з цим потребують
матеріальної допомоги, батьки
зобов'язані утримувати їх до
досягнення двадцяти трьох років за
умови, що вони можуть надавати
матеріальну допомогу. Право на
утримання припиняється у разі
припинення навчання. Право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом ст. 200 СК України, суд
визначає розмір аліментів на
повнолітніх дочку, сина у твердій
грошовій сумі і (або) у частці від
заробітку (доходу) платника аліментів з
урахуванням обставин, зазначених у ст.
182 СК України, а саме: стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина. При визначенні
розміру аліментів з одного з батьків
суд бере до уваги можливість надання
утримання другим з батьків, своїми
дружиною, чоловіком та повнолітніми
дочкою, сином.

Таким чином, однією із обов'язкових
умов надання батьками утримання
повнолітнім дочці чи сину є можливість
надання ними дітям матеріальної
допомоги.

Як вбачається з змісту позовної заяви,
позивач просить стягнути половину
вартості за навчання ОСОБА_3 на
третьому та четвертому курсі
юридичного факультету Львівського
національного університету імені
Івана Франка в сумі 21044 грн.

З долучених до апеляційної скарги
копії квитанцій та копії
двостороннього договору №8Прс-13 від
09.08.2013 року вбачається, що Львівський
національний університет імені Івана
Франка вз"яв на себе зобов"язання за
кошти Замовника - ОСОБА_3 здійснити
підготовку за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
бакалавр за напрямом правознавство,
денна форма навчання, юридичного
факультету на договірній основі
упродовж всього періоду навчання з
дати зарахування до дати відрахування
у зв"язку з закінченням навчання.
Пунктом 4.1. передбачено, що розмір плати
встановлюється за весь термін навчання
освітньої послуги і не може
змінюватися. Загальна вартість
освітньої послуги становить 42088 грн.
Пунктом 4.2 встановлено, що замовник
вносить плату за перший семестр
навчання до 25 серпня 2013 року у розмірі
10522 грн. Згідно з копії квитанції від
24.07.2013 року ОСОБА_3 оплатив навчання в
сумі 10522 грн., 31.01.2014 року оплатив 10522,
03.07.2014 року - 10522 грн.

Колегія суддів в повній мірі
погоджується з висновками суду першої
інстанції, оскільки.

Судом вірно звернуто увагу, що
ототожнення позивачем витрат на
утримання повнолітнього сина у зв"язку
з його навчанням та додаткових витрат
на дитину є безпідставними оскільки
додаткові витрати, в розумінні вимог
ст. 185 СК України, є витрати на дитину, що
викликані особливими обставинами
(розвитком здібностей дитини, її
хворобою, каліцтвом тощо), то витрати на
утримання повнолітніх дітей які
продовжують навчання, є витратами, які
обумовлені виконанням обов"язку
батьків щодо підготовки дитини до
самостійного життя - ч.3 ст. 150 СК
України. Вірно зазначено, що згадані
витрати мають різну правову природу,
різне правове значення, зміст та суть, і
в даному випадку норми ст.185 СК України
на правовідносини, які є предметом
даного спору, не поширюються.

Оскільки рішення Личаківського
районного суду міста Львова від 11
травня 2012 року яке набрало законної
сили ухвалено стягувати з ОСОБА_4 на
користь повнолітнього ОСОБА_3 аліменти
в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з
26.10.2011 року до припинення ним навчання,
але не більше ніж до досягнення ним 23
років, а даний позов ОСОБА_5 заявлений з
метою стягнення половини вартості за
навчання ОСОБА_3, колегія суддів вважає,
що спір про стягнення аліментів на
утримання повнолітнього сина
відповідача вже був предметом судового
розгляду і право повнолітнього сина на
утримання після досягнення ним
повноліття під час його навчання є
захищеним вищезгаданим судовим
рішенням і таке в повній мірі
компенсовує витрати за навчання.

Також слід зазначити, що судом вірно
вз"ято до уваги факт відрахування з
заробітної плати ОСОБА_4 аліментів на
користь позивача в середній сумі 1810,20
грн. щомісячно з врахуванням місячної
заробітної плати, без врахування
відрахувань на оподаткування, що
становить 4500 грн., в зв"язку з чим
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що у
відповідача відсутня змога для надання
такої допомоги.

Розглядаючи спір,
колегія суддів вважає, що районний суд
повно та всебічно дослідив та оцінив
обставини у справі, подані сторонами
докази та правильно визначив характер
спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам закону і зібраним
по справі доказам, доводи апеляційної
скарги висновків суду не спростовують,
а тому підстав для її задоволення
немає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 21 липня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвали законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.М. Курій

Н.П. Крайник