У х в а л аІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,суддів:
Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,Писаної
Т.О.,Юровської Г.В.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за
кредитним договором кредитором
спадкодавця, за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до Публічного акціонерного
товариства комерційного банку
«ПриватБанк» про визнання кредитного
договору нікчемним, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Малиновського районного суду м. Одеси
від 12 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі −? ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулося до суду із
зазначеним позовом, мотивуючи його тим,
що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7
був укладений кредитний договір від 12
січня 2009 року № ODXRRX16840669.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Після його
смерті свідоцтво про право на спадщину
за законом було видано його матері
ОСОБА_6 У зв'язку з тим що у порушення
прийнятих на себе зобов'язань за
вказаним договором ОСОБА_7 допустив
порушення строків погашення
заборгованості, тому згідно зі ст. 1282 ЦК
України ОСОБА_6 повинна відшкодувати
ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за
кредитом у розмірі 34 223 грн 96 коп.

ОСОБА_6 звернулась до суду із
зустрічним позовом про визнання
кредитного договору від 12 січня 2009 року
№ ODXRRX16840669 недійсним. В обґрунтування
позову вказала, що зазначений договір
складений з порушенням вимог ЦК
України та Закону України «Про захист
прав споживачів».

Рішенням Малиновського районного суду
м. Одеси від 12 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Одеської області від
25 квітня 2014 року, первинний позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на
користь позивача заборгованість у
розмірі 34 223 грн 96 коп.

У задоволенні зустрічних позовних
вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні первинного позову та
задоволення зустрічних позовних вимог,
обґрунтовуючи свої доводи порушенням
судом першої та апеляційної інстанцій
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позов ПАТ КБ
«ПриватБанк», суд першої інстанції, з
висновками якого погодився й
апеляційний суд, керувався тим, що на
момент смерті позичальник мав
заборгованість за укладеним кредитним
договором, а відповідач, прийнявши
спадщину в установленому законом
порядку, не задовольнив вимог
кредитора щодо повернення
заборгованості в межах спадкового
майна.

Проте з такими висновками судів
погодитись не можна, оскільки вони
зроблені при неповному з'ясуванні
обставин справи та з порушенням норм
процесуального та матеріального
закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати; 7) чи є
підстави допустити негайне виконання
судового рішення; 8) чи є підстави для
скасування заходів забезпечення
позову.

Однак висновки судів не відповідають
вимогам матеріального та
процесуального закону з наступних
підстав.

Судами встановлено, що 12 січня 2009 року
між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 був
укладений кредитний договір № DXRRX16840669,
відповідно до умов якого ОСОБА_7
отримав кредит у розмірі 5 934 грн 00 коп.
зі сплатою відсотків за користування
кредитом у розмірі 12, 00 % рік на суму
залишку заборгованості за кредитом з
кінцевим терміном повернення 12
листопада 2009 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

15 листопада 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
було направлено претензію кредитора на
адресу Сьомої одеської державної
нотаріальної контори. 18 грудня 2012 року
ПАТ КБ «ПриватБанк» отримало відповідь
Сьомої одеської державної
нотаріальної контори від 07 грудня 2012
року № 4860/02-14 про те, що після смерті
ОСОБА_7 матері спадкодавця −? ОСОБА_6 −?
було видано свідоцтво про право на
спадщину за законом.

26 січня 2013 року до спадкоємця, ОСОБА_6,
було направлено лист-претензію, у якому
ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явив свої
вимоги до правонаступника.

З позовом про стягнення боргу кредитор
спадкодавця −? позивач −? звернувся 25
березня 2013 року, тобто більш ніж через
чотири роки (а. с. 2−?4).

За положеннями ч. 3 ст. 1281 ЦК України
спадкоємці зобов'язані повідомити
кредитора спадкодавця про відкриття
спадщини, якщо їм відомо про його борги.
Кредиторові спадкодавця належить
протягом шести місяців від дня, коли
він дізнався або міг дізнатися про
відкриття спадщини, пред'явити свої
вимоги до спадкоємців, які прийняли
спадщину, незалежно від настання
строку вимоги. Якщо кредитор
спадкодавця не знав і не міг знати про
відкриття спадщини, він має право
пред'явити свої вимоги до спадкоємців,
які прийняли спадщину, протягом одного
року від настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред'явив
вимоги до спадкоємців, що прийняли
спадщину, у строки, встановлені
частинами другою і третьою цієї статті,
позбавляється права вимоги.

Результат аналізу указаної норми дає
підстави для висновку, що строки
пред'явлення кредиторами спадкодавця
вимог до спадкоємців є обмежувальними
(присічними), тобто їх пропущення
припиняє права кредиторів. А тому ці
строки не призупиняються, не
перериваються й не поновлюються.

Так, з результату аналізу змісту норм
ст. ст. 1216, 1218, ч. 2 ст. 1220, ч. 3 ст. 1223 ЦК
України, вбачається, що з моменту
смерті особи до спадкоємців переходять
права та обов'язки спадкодавця, які
належали йому на час відкриття
спадщини і не припинилися внаслідок
його смерті, а тому зобов'язання
правонаступників спадкодавця-боржника
перед кредитором виникають з моменту
смерті спадкодавця-боржника (ст. ст. 1296,
1298 ЦК України).

На порушення вимог ст. ст. 214, 316 ЦПК
України суд не встановив дату настання
строку вимоги у зобов'язальних
правовідносинах сторін, у зв'язку із
чим дійшов до передчасного висновку
про задоволення позову.

Оскільки при вирішенні спору судом
порушені норми процесуального права,
судом не повно з'ясовані фактичні
обставини справи, що призвело до
неправильного вирішення справи, тому в
силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені в
справі судові рішення підлягають
скасуванню з направленням справи на
новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 частково
задовольнити.

Рішення Малиновського районного суду
м. Одеси від 12 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Одеської області від
25 квітня 2014 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: А.О. Леванчук А.В. МаляренкоТ.О.
Писана Г.В. Юровська