Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" лютого 2014 р. Дніпровський
районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.

при секретарі - Корнієнко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в приміщенні
Дніпровського районного суду м. Києва,
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до Моторного (транспортного)
страхового бюро України про стягнення
відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до
Дніпровського районного суду м. Києва з
позовом, в якому просить суд: стягнути з
Моторного (транспортного) страхового
бюро України на її корить 22 006 гривень
завданої шкоди, пов'язаної з
пошкодженням транспортного засобу;
стягнути з Моторного (транспортного)
страхового бюро України на її користь
229 гривень 40 копійок судового збору.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що 02 серпня 2008 року в м.
Києві по вул. Бальзака сталася
дорожньо-транспортна пригода. В
результаті ДТП було пошкоджено
належний їй автомобіль «Seat Cordoba»,
номерний знак НОМЕР_1. ДТП сталася
внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 п.п.
1.3., 2.1., 1.2.3., 12.1., 13.1. Правил дорожнього
руху. Згідно Звіту про оцінку
автомобіля № 141 від 23 серпня 2008 року
розмір матеріального збитку,
заподіяного в результаті ДТП становить
22 006 гривень 24 копійки. Вартість
виконання робіт по складанню Звіту
складає 450 гривень 00 копійок. Дані
обставини встановлені рішенням
Деснянського районного суду м. Києва у
цивільній справі № 2-2386/2009 року від 12
листопада 2009 року, що набрало законної
сили. Для захисту своїх порушених прав
вона звернулась до Деснянського
районного суду м. Києва з цивільним
позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, заподіяної внаслідок
ДТП. Своїм рішенням від 12 листопада 2009
року по справі № 2-2386/2009 року
Деснянський районний суд м. Києва позов
задовольнив та стягнув з ОСОБА_3 на її
користь матеріальну шкоду в сумі 22 000
гривень 24 копійки та моральну шкоду в
розмірі 500 гривень, а всього 22 500
гривень 24 копійки; з ОСОБА_2 на її
користь моральну шкоду в сумі 1500
гривень 00 копійок, а також витрати по
сплаті держмита в сумі 228 гривень 00
копійок та на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи - 30
гривень 00 копійок, а також витрати на
проведення авто товарознавчого
дослідження - 450 гривень 00 копійок та
витрати на публікацію оголошення в
сумі 420 гривень 00 копійок, а всього 2628
гривень 50 копійок. 09 грудня 2010 року нею
отримано виконавчий лист на стягнення
з ОСОБА_3 22 500 гривень 24 копійок та
направлено його з відповідною заявою
до ВДВС Тернопільського районного
управління юстиції для примусового
виконання. Постановою головного
державного виконавця ВДВС
Тернопільського районного управління
юстиції «Про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову у
прийнятті до провадження виконавчого
документа)» відмовлено в прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження на
підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про виконавче провадження», оскільки
боржник ОСОБА_3 померла. Станом на
сьогодні рішення суду не виконане. На
момент ДТП цивільно-правова
відповідальність винуватця ДТП
застрахована не була. 12 жовтня 2011 року
вона на підставі п.п. а п. 44.1. ст. 44 Закону
України «Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» звернулась до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України з заявою щодо відшкодування
шкоди спричиненої в результаті ДТП, яка
мала місце 02 серпня 2008 року. Листом від
18 жовтня 2011 року № 22567/3-2-10 МТСБУ
посилаючись на те, що її майнові
інтереси захищені в судовому порядку
відмовило у виплаті відшкодування з
фонду захисту потерпілих. 01 липня 2013
року вона звернулася до МТСБУ з листом,
в якому просила переглянути раніше
прийняте рішення про відмову у виплаті
відшкодування. Листом від 12 серпня 2013
року № 3/1-05/21698 МТСБУ повідомило її про
те, що на їх думку, відсутні підстави
для перегляду рішення про відмову у
виплаті відшкодування.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, просив позов
задовольнити. Зазначив, що у позовній
заяві наявна технічна помилка щодо
суми страхового відшкодування, у
зв'язку з чим позивач просить суд
стягнути з відповідача не 22 000 гривень
24 копійки, а 20 006 гривень страхового
відшкодування. Крім того, представник
позивача пояснив суду, що власник
автомобіля, яким керував ОСОБА_2 є
ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто
до подання позовної заяви про
стягнення з неї шкоди до Деснянського
районного суду м. Києва. Зазначив, що
ОСОБА_2 керував автомобілем не на
законним підставах. Вже після
отримання відмови державного
виконавця у відкритті виконавчого
провадження, вони зверталися до
Деснянського районного суду м. Києва із
заявою про перегляд даного рішення за
нововиявленими обставинами, але їм
було відмовлено в перегляді. Також,
зазначив, що до спадкоємців ОСОБА_3 за
виплатою шкоди вони не зверталися.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнала, з підстав
викладених у запереченнях на позов,
долучених до матеріалів справи (а.с.29).
Пояснила суду, що дані спірні
правовідносини не передбачають
правонаступництва. Крім того,
зазначила, що у відповідності до вимог
ст. 1187 Цивільного кодексу України,
шкода, завдана внаслідок дії джерела
підвищеної небезпеки має
відшкодовуватись особою, яка керувала
транспортним засобом, а не власником
автомобіля.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані у справі докази в їх
сукупності, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
заочним рішенням Деснянського
районного суду м. Києва від 12 листопада
2008 року, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_4 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
заподіяної внаслідок ДТП було
задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на
користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в
сумі 22 000 гривень 24 копійок та моральну
шкоду в сумі 500 гривень, а всього 22 500
гривень 24 копійки; стягнуто з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1500
гривень, а також витрати по сплаті
держмита в сумі 228 гривень 50 копійок та
на інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи - 30 гривень, а також
витрати на проведення
автотоварознавчого дослідження - 450
гривень та витрати на публікацію
оголошення в газеті про виклик
відповідачів до суду в сумі 420 гривень,
всього - 2 628 гривень 50 копійок (а.с.7-9).

09 грудня 2010 року Деснянським районний
судом м. Києва було видано виконавчий
лист № 2-2386/09 у вказаній справі про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду в сумі 22 000 гривень 24
копійки та моральну шкоду в сумі 500
гривень, всього 22 500 гривень 24 копійки
(а.с.10).

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Тернопільського районного управління
юстиції від 28 грудня 2010 року «Про
відмову у відкритті виконавчого
провадження (відмову в прийнятті до
провадження виконавчого документа)»,
було відмовлено в прийнятті до
провадження виконавчого документа та у
відкритті виконавчого провадження з
примусового виконання виконавчого
листа № 2-2386, виданого 09 грудня 2010 року
Деснянським районним судом м. Києва про
стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1.
матеріальної шкоди в сумі 22000 гривень 24
копійки та моральної шкоди в сумі 500
гривень, всього - 22 500 гривень 24 копійки
(а.с.11).

12 жовтня 2011 року позивач звернулася до
Моторного (транспортного) страхового
бюро України із заявою про
відшкодування шкоди спричиненої в
результаті ДТП, яка мала місце 02 серпня
2008 року в м. Києві на вул. Бальзака.

Відповідно до листа-відповіді
Моторного (транспортного) страхового
бюро України від 18 жовтня 2011 року №
22567/3-2-10, на звернення позивача від 12
жовтня 2011 року про відшкодування шкоди
спричиненої в результаті ДТП, яка мала
місце 02 серпня 2008 року в м. Києві на вул.
Бальзака, останній було відмовлено у
виплаті страхового відшкодування,
оскільки її майнові інтереси захищені
в судовому порядку (а.с.13).

В подальшому представник позивача
ОСОБА_1 звернувся до Деснянського
районного суду м. Києва із заявою про
перегляд рішення суду за
нововиявленими обставинами на
підставі того, що відповідач ОСОБА_3
померла.

06 березня 2013 року Деснянським районним
судом м. Києва було винесено ухвалу,
якою було відмовлено у відкритті
провадження за заявою представника
позивача про перегляд рішення за
нововиявленими обставинами (а.с.33-34).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
06 червня 2013 року, апеляційну скаргу
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 було
відхилено, а ухвала Деснянського
районного суду м. Києва від 06 березня 2013
року було залишено без змін (а.с.35-38).

01 липня 2013 року представник позивача
ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернувся до МТСБУ із
заявою, з проханням переглянути
рішення МТСБУ від 18 жовтня 2011 року про
відмову ОСОБА_1 у виплаті відшкодування
з фонду захисту потерпілих та
здійснити відповідну виплату
відшкодування згідно з наданими
документами (а.с.14).

Листом МТСБУ від 12 серпня 2013 року №
3/1-05/21698, ОСОБА_5, як представнику ОСОБА_1,
було повідомлено про відсутність
підстав для перегляду раніше
прийнятого рішення про відмову у
виплаті відшкодування шкоди,
заподіяної ОСОБА_1 внаслідок
дорожньо-транспортного пригоди, що
сталася 02 серпня 2008 року (а.с.15).

Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», МТСБУ за рахунок коштів
фонду захисту потерпілих відшкодовує
шкоду на умовах, визначених цим
Законом, у разі її заподіяння:
транспортним засобом, власник якого не
застрахував свою цивільно-правову
відповідальність, крім шкоди,
заподіяної транспортному засобу, який
не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1
цього Закону, та майну, яке знаходилося
в такому транспортному засобі;
невстановленим транспортним засобом,
крім шкоди, яка заподіяна майну та
навколишньому природному середовищу;
транспортним засобом, який вийшов з
володіння власника не з його вини, а у
результаті протиправних дій іншої
особи; особами, на яких поширюється дія
пункту 13.1 статті 13 цього Закону; у
разі недостатності коштів та майна
страховика - учасника МТСБУ, що
визнаний банкрутом та/або
ліквідований, для виконання його
зобов'язань за договором обов'язкового
страхування цивільно-правової
відповідальності; у разі надання
страхувальником або особою,
відповідальність якої застрахована,
свого транспортного засобу
працівникам міліції та медичним
працівникам закладів охорони здоров'я
згідно з чинним законодавством.

Згідно п. 1.6., 1.7. ст. 1 Закону, власники
транспортних засобів - юридичні та
фізичні особи, які відповідно до
законів України є власниками або
законними володільцями
(користувачами) наземних транспортних
засобів на підставі права власності,
права господарського відання,
оперативного управління, на основі
договору оренди або правомірно
експлуатують транспортний засіб на
інших законних підставах; забезпечений
транспортний засіб - транспортний
засіб, зазначений у чинному договорі
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
за умови його експлуатації особами,
відповідальність яких застрахована.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного
кодексу України, шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
підвищену небезпеку.

Як встановлено судом та не
заперечувалось сторонами у справі,
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до
настання дорожньо-транспортної
пригоди, що мала місце 02 серпня 2008 року
в м. Києві по вул. Бальзака, за участю
автомобіля «Seat Cordoba», номерний знак
НОМЕР_1, який належить позивачу та
автомобіля «ВАЗ-21099» державний номер
НОМЕР_2, власником якого була ОСОБА_3, та
відповідно до постановлення судом
рішення у справі про стягнення з
останньої шкоди на користь позивача.

Згідно ч. 1 ст. 37 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
смерті фізичної особи, припинення
юридичної особи, заміни кредитора чи
боржника у зобов'язанні, а також в інших
випадках заміни особи у відносинах,
щодо яких виник спір, суд залучає до
участі у справі правонаступника
відповідної сторони або третьої особи
на будь-якій стадії цивільного процесу.

Під правонаступництвом розуміється
перехід прав й обов'язків від однієї
особи - правопопередника до іншої особи
- правонаступника, що заміняє його в
правовідношенні.

Правонаступництво буває двох видів:
універсальне (загальне) і сингулярне
(часткове). При загальному
правонаступництві правонаступник у
результаті одного юридичного акту
займає місце правопопередника у всіх
правовідносинах (за винятком тих, у
яких правонаступництво неприпустимо).
Наприклад, при злитті юридичних осіб
права й обов'язки в повному обсязі
переходять до новоствореної юридичної
особи; акціонерне товариство,
створюване відповідно до
законодавства про приватизацію,
отримує всі майнові права й обов'язки
державного або муніципального
підприємства, на базі якого воно
створено; при прийнятті спадщини
спадкоємці стають учасниками тих
правовідносин, у яких брав участь
спадкодавець.

Правонаступництво не допускається в
тих випадках, коли права й обов'язки
носять особистий характер або є прямий
заборонний припис закону.

В той же час, правонаступництво у
порядку переходу обов'язку сплатити
позивачу страхове відшкодування з боку
Моторного (транспортного) страхового
бюро в порядку регламентної виплати не
може бути застосовано, так як особа, з
якої було стягнуто матеріальну та
моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП
померла до постановлення рішення суду
від 12 листопада 2008 року та до настання
події, яка мала ознаки страхового
випадку.

Аналізуючи вищевикладене, судом не
вбачається підстав для задоволення
позову ОСОБА_1 до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України про стягнення відшкодування.

Враховуючи, що суд дійшов
обґрунтованих висновків, щодо відмови
у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, то
з урахуванням положень статті 88
Цивільного процесуального кодексу
України, відшкодування судового збору,
у разі відмови у позові не підлягає.

У зв'язку з вищевикладеним та керуючись
ст. ст. 1, 41 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів», ст. 1187 Цивільного кодексу
України, ст. ст. 10, 11, 37, 58, 60, 61, 88, 208, 209,
212-215, 218, 294 Цивільного процесуального
кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Моторного
(транспортного) страхового бюро
України про стягнення відшкодування -
відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: