Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 грудня 2014 року м.
Київ Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Висоцької В.С., Колодійчука В.М., Умнової
О.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «Приватбанк» про
поновлення на роботі та стягнення суми
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 5 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду апеляційного суду
Харківської області від

4 вересня 2014 року,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з указаним позовом до публічного
акціонерного товариства комерційного
банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк»), посилаючись на те, що

1 жовтня 2009 року він перебував у
трудових відносинах з

ПАТ КБ «ПриватБанк», працював на посаді
кредитного інспектора. Вказував, що 31
березня 2014 року по пошті він отримав
копію наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 11
березня 2014 року, згідно якого його було
звільнено по ініціативі останнього на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Вважав
своє звільнення незаконним та
посилався на те, що з моменту
звільнення йому не видано трудову
книжку, наказ про звільнення та не
проведено повного розрахунку.

Рішенням Дзержинського районного суду
м. Харкова від 5 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Харківської області
від 4 вересня 2014 року, в задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати ухвалені в справі судові
рішення та направити справу на новий
розгляд до суду першої інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, прийшов до
правильного висновку, що ОСОБА_4 був
відсутній на роботі без поважних
причин, що давало підстави для
розірвання трудового договору за п. 4 ч.
1 ст. 40 КЗпП України. Звільнення
відбулося з дотриманням норм трудового
законодавства

Наведені в касаційній скарзі доводи
висновок суду не спростовують.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час
розгляду справи в касаційному порядку
суд перевіряє в межах касаційної
скарги правильність застосування
судом першої або апеляційної інстанції
норм матеріального чи процесуального
права і не може встановлювати або
вважати доведеними обставини, що не
були встановлені в рішенні чи
відкинуті ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити,
рішення Дзержинського районного суду
м. Харкова від 5 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду апеляційного суду
Харківської області від

4 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова