Провадження № 2/127/6488/14
Вінницький міський суд Вінницької
у складі головуючого - судді Романчук
при секретарі Мартинюк Т.П.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору державна реєстраційна
служба Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області
про визнання іпотекодержателем
нерухомого майна та вчинення дій, -
В позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору державна реєстраційна
служба Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області
про визнання іпотекодержателем
нерухомого майна та вчинення дій -
Судові витрати залишити без
Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ

Справа № 127/19542/14-ц

Провадження № 2/127/6488/14

Р
І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е
М У К Р А Ї Н И

24.11.2014 року
м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

у складі головуючого - судді Романчук
Р. В.

при секретарі Мартинюк Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань
Вінницького міського суду Вінницької
області цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору державна реєстраційна
служба Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області
про визнання іпотекодержателем
нерухомого майна та вчинення дій, -

ВС Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" звернулось до
суду із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору
державна реєстраційна служба
Вінницького міського управління
юстиції Вінницької області про
визнання іпотекодержателем нерухомого
майна та вчинення дій, мотивуючи
позовні вимоги тим, що 26.04.2006 року
ОСОБА_2 уклала з Акціонерним
комерційним банком "ТАС-КомерцБанк"
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Сведбанк"
кредитний договір № 026/0406/71-008.
Відповідно до умов кредитного договору
банк зобов'язався надати позичальнику
грошові кошти у вигляді кредиту в
розмірі 200 000 доларів США 00 центів, на
строк 204 місяці з 26.04.2006 року по 20.04.2023
року для придбання приватного будинку,
що розташований по АДРЕСА_1 в м. Вінниці
та земельної ділянки площею 0,1524 га, що
розташована по АДРЕСА_2 в м. Вінниці на
умовах передбачених кредитним
договором, а позивач зобов'язався
повернути кредит, сплатити проценти за
користування кредитом та виконати свої
зобов'язання в повному обсязі у строки,
передбачені кредитним договором. З
метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором №
026/0406/71-008 між банком та позичальником
було укладено іпотечний договір
№026/0406/71-008-Z-01 від 26.04.2006 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, відповідно до умов якого
в іпотеку було передано житловий
будинок з господарськими спорудами,
розташований на земельній ділянці в м.
Вінниці по АДРЕСА_1. Згідно з п. 17
договору іпотеки на момент укладання
договору іпотеки право власності на
земельну ділянку площею 0,1524 га (що
складається з земельних ділянок площею
0,0924 га та 0,0600 га), на якій розташовані
житловий будинок з господарськими
будівлями, не виникло. Позичальник
(іпотекодавець) зобов'язалася протягом
6 місяців з дати укладання іпотечного
договору одержати Державний акт на
право власності на земельну ділянку та
передати земельну ділянку в іпотеку.
Банк свої зобов'язання за кредитним
договором перед позичальником виконав.
З підстав невиконання умов
кредитного договору № 026/0406/71-008 від
26.04.2006 року в позичальника виникла
заборгованість за кредитом, що змусило
банк прийняти заходи по поверненню
кредитної заборгованості шляхом
набуття права власності на предмет
іпотеки. Відповідно до п. 13 іпотечного
договору іпотекодержатель застосовує
на власний вибір один із наведених в
цьому договорі способів звернення
стягнення, а саме шляхом передачі права
власності на предмет іпотеки у порядку
встановленому ст. 37 Закону України "Про
іпотеку" (п. 13.3.1 договору іпотеки). 28.11.2012
року банк відступив Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Факторингова компанія "Вектор Плюс",
відповідно до Договору факторингу № 15
та договору про відступлення прав за
іпотечними договорами свої права
вимоги до відповідача за
зобов'язаннями по кредитному договору
та іпотечному договору. При цьому
кредитор набув право власності на
житловий будинок з господарськими
спорудами, розташований на земельній
ділянці в м. Вінниці по АДРЕСА_1. 03.03.2014
року за заявою Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" та на його
користь зареєстровано право власності
на житловий будинок з господарськими
спорудами, розташований на земельній
ділянці в АДРЕСА_1, що підтверджується
Витягом з державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
прав та їх обтяжень серія ЕАУ № 718020.
Таким чином приватний будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1
перебуває у приватній власності
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс". 19.11.2013 року
відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України
"Про іпотеку" позивачем було направлено
на адресу відповідача вимогу про
виселення та звільнення житлового
будинку, який належить позивачу на
праві власності. 14.04.2014 року позивачем
була здійснена спроба потрапити у
власний будинок, однак виявилося, що у
ньому незаконно проживають: ОСОБА_3, що
зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3,
ОСОБА_6, ОСОБА_4, яка зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_4 та малолітня дитина.
Під час візиту вони своїми діями
усіляко перешкоджали потрапити до
приміщення будинку з мотивів того, що
довгий час проживають у ньому,
добровільно виїхати не бажають, а також
пояснили, що ОСОБА_2 дозволила їм
проживання в будинку. Підстави
перебування вказаних мешканців в
приміщенні власнику стали відомі після
спілкування з ними. Мешканці
стверджували, що вони проживають у
будинку на підставі
правовстановлюючих документів на
земельну ділянку та надали для
ознайомлення наступні документи:
договір купівлі-продажу земельної
ділянки площею 0,0600 га, що знаходиться
за адресою: АДРЕСА_2 м. Вінниця № 1372 від
22.05.2007 року укладений між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3; акт на право власності ОСОБА_3
серія ЯГ №495141 на земельну ділянку
площею 0,0600 га, що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_4 в м. Вінниці від 09.10.2007
року; договір купівлі-продажу
земельної ділянки площею 0,0924 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 в м.
Вінниці № 1498 від 31.05.2007 року укладений
між між ОСОБА_2 та ОСОБА_4; акт на право
власності ОСОБА_4 серія ЯГ № 495140 на
земельну ділянку площею 0,0924 га, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 в м.
Вінниці від 09.10.2007 року. Договори
купівлі-продажу земельних ділянок, на
яких знаходиться приватний будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1
підтверджують продаж ОСОБА_2 вказаних
земельних ділянок ОСОБА_3 та ОСОБА_4, чим
ОСОБА_2 порушила умови іпотечного
договору № 026/0406/71-008-Z-01 від 26.04.2006 року.
Відповідач ОСОБА_2 повинна була
виконати умови іпотечного договору, а
саме п. 17 договору, відповідно до якого
зобов'язалась протягом шести місяців з
дати укладання цього договору одержати
Державний акт на право власності на
земельну ділянку та передати земельну
ділянку в іпотеку. Наявність
вищевказаного пункту договору іпотеки
свідчить про те, що позивач має майнові
права на земельні ділянки площею 0,0600 га
та 0,0924 га (разом 0,1524 га), які знаходяться
за адресою: АДРЕСА_2 та на яких
розташований житловий будинок з
господарськими спорудами. Зазначені
земельні ділянки в подальшому повинні
були бути передані в іпотеку, що
зумовлено зазначеними вище умовами
договору іпотеки, а також умовами
кредитного договору, однак
відповідачем ОСОБА_2 не було здійснено
відповідних дій. Непередача
вищевказаного майна в іпотеку свідчить
про те, що предметом іпотеки в даному
випадку також є майнові права на
земельні ділянки площею 0,0600 га та 0,0924
га (разом 0,1524 га), які знаходяться за
адресою: АДРЕСА_2 та на яких
розташований житловий будинок з
господарськими спорудами в м. Вінниці
по АДРЕСА_1. Після ознайомлення з
матеріалами виконавчого провадження у
відділі примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області про стягнення
заборгованості з ОСОБА_2 представнику
позивача стало відомо, що згідно із
відповіддю Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області
на запит державного виконавця, за
ОСОБА_2 станом на 01.01.2013 року були
зареєстровані земельна ділянка за
адресою: АДРЕСА_2, площею - 0,0600 га,
державний акт сері ЯБ 957328 від 22.03.2007
року, зареєстрований за номером 10
та земельна ділянка за адресою:
АДРЕСА_2, площею - 0,0924 га, державний акт
серії ЯБ 957329 від 22.03.2007 року,
зареєстрований за номером 11.
Тобто ОСОБА_2 набула право власності на
земельні ділянки, які, всупереч умовам
іпотечного договору № 026/0406/71-008-Z-01 від
26.04.2006 року, не передала в іпотеку на
підставі іпотечного договору №
026/0406/71-008-Z-01 від 26.04.2006 року та відчужила
земельні ділянки третім особам.
Отримання ОСОБА_2 права власності на
земельні ділянки свідчить про набуття
майнових прав позивачем на дані
земельні ділянки та підставність
передачі земельних ділянок в іпотеку
згідно з договором іпотеки №
026/0406/71-008-Z-01 від 26.04.2006 року. Перехід
права власності на предмет іпотеки до
іншої особи не є підставою припинення
майнових прав позивача щодо спірних
земельних ділянок. Наявність таких
майнових прав у позивача передбачає
пріоритетність отримання майна у
власність чи задоволення своїх вимог
за рахунок вказаного майна у разі
порушення умов як кредитного договору,
так і договору іпотеки. Просить визнати
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс"
іпотекодержателем нерухомого майна за
договором іпотеки № 026/0406/71-008-Z-01 від
26.04.2006 року, а саме: земельної ділянки
площею 0,1524 га (земельна ділянка площею
0,0924 га та земельна ділянка площею 0,0600
га), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4
в м. Вінниці, на якій розташований
житловий будинок з господарськими
спорудами в м. Вінниці по АДРЕСА_1.
Внести до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно запис про
державну реєстрацію іпотеки земельної
ділянки площею 0,1524 га (земельна ділянка
площею 0,0924 га та земельна ділянка
площею 0,0600 га), що знаходиться за
адресою: АДРЕСА_4 в м. Вінниці, на якій
розташований житловий будинок з
господарськими спорудами в м. Вінниці
по АДРЕСА_1, внести до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
запис про державну реєстрацію
обтяження, а саме: заборону відчуження
земельної ділянки площею 0,1524 га
(земельна ділянка площею 0,0924 га та
земельна ділянка площею 0,0600 га), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 в м.
Вінниці, на якій розташований житловий
будинок з господарськими спорудами в м.
Вінниці по АДРЕСА_1. Судові витрати
покласти на відповідача ОСОБА_2

В судовому засіданні представник
позивача Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" - Селезньов М.В.
позов підтримав з наведених у ньому
підстав та суду пояснив, що відповідач
ОСОБА_2 порушила умови іпотечного
договору та не передала земельну
ділянку в іпотеку, хоча набула право
власності на земельну ділянку.
Зазначає, що про порушення його прав
позивачу стало відомо на початку 2014
року після ознайомлення представника
позивача з матеріалами виконавчого
провадження у відділі примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області про стягнення заборгованості з
ОСОБА_2 Тому вважає, що строк звернення
до суду позивачем не пропущено. Просить
позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 -
ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не
визнав та суду пояснив, що у зв'язку із
заборгованістю ОСОБА_2 за кредитом,
позивач звернув стягнення на предмет
іпотеки у позасудовому поряду та
зареєстрував за собою право власності
на належний ОСОБА_2 житловий будинок з
прибудовою, господарськими будівлями
та спорудами в м. Вінниці АДРЕСА_1.
Оскільки п. 17 іпотечного договору було
передбачено обов'язок іпотекодавця
набути право власності на земельну
ділянку, на якій розміщено житловий
будинок та передати її в іпотеку,
позивач вважає, що з набуттям права
власності на житловий будинок він
набув майнових прав і на земельну
ділянку, на якій розташований будинок.
Однак земельна ділянка, на якій
розміщений житловий будинок, ніколи не
була предметом іпотеки за вказаним
іпотечним договором. Відповідно до ч.ч.
1, 2 ст. 5 Закону України "Про іпотеку"
предметом іпотеки може бути лише майно,
яке на момент укладання договору
іпотеки вже належить іпотекодавцю на
праві власності, або майно, яке перейде
у власність іпотекодавця в майбутньому
але за наявності підтверджуючих це
документів на момент укладення
договору іпотеки. При цьому, на момент
укладення договору іпотеки земельна
ділянка, на якій розташований житловий
будинок, ОСОБА_2 на праві власності не
належала, будь-які документи на
підтвердження того, що таке право
власності виникне у відповідача в
майбутньому, були відсутні, тому
сторони під час визначення предмета
іпотеки у п.2 іпотечного договору
земельну ділянку не зазначили. Крім
того, невключення земельної ділянки до
предмета іпотеки підтверджується
також тим, що на неї не було накладено
обтяження у зв'язку з укладенням
договору іпотеки. 03.03.2014 року позивач
зареєстрував за собою право власності
на належний ОСОБА_2 житловий будинок у
порядку набуття права власності
іпотекодержателем на предмет іпотеки.
Вважає, що у зв'язку з набуттям
позивачем права власності на житловий
будинок у порядку набуття права
власності іпотекодержателем на
предмет іпотеки, іпотека відповідно до
ч. 1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку"
припинилась, а отже припинились
будь-які зобов'язання ОСОБА_2 перед
позивачем за іпотечним договором тому
позивач немає права звертатись до суду
за захистом своїх прав на підставі вже
припиненого зобов'язання. Крім того
іпотечний договір було укладено 26.04.2006
року, виходячи із п. 17 іпотечного
договору, зобов'язання ОСОБА_2 протягом
6 місяців з моменту укладення
іпотечного договору отримати
державний акт на право власності на
земельну ділянку та передати її в
іпотеку, також свідчить про те, що на
момент укладення іпотечного договору
сторони земельну ділянку як предмет
іпотеки не розглядали. При цьому, у разі
невиконання ОСОБА_2 вищевказаного
обов'язку, іпотекодержатель мав право
звернутись за захистом до суду у межах
строку позовної давності, тобто до
26.10.2009 року. Вважає, що позивач
звернувся до суду з позовом після
спливу позовної давності, встановленої
ЦК України тому просить суд
застосувати наслідки спливу позовної
давності. Зазначає, що позов є
необґрунтованим та просить відмовити у
задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 -
ОСОБА_9 в судовому засіданні позов не
визнав та суду пояснив, що відповідач
ОСОБА_3 являється законним власником
земельної ділянки площею 0,0600 га, що
розташована за адресою: АДРЕСА_2.
Правовстановлюючими документами
ОСОБА_3 на земельну ділянку є договір
купівлі-продажу від 22.05.2014 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_10 та державний акт на
право власності на земельну ділянку
серії ЯГ №495141 від 09.10.2007 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Іпотека
пов'язана з передбаченим законом
обмеженням прав власника нерухомого
майна в частині розпорядження своїм
майном та пов'язана із забезпеченням
зобов'язань боржника перед кредитором.
Враховуючи те, що жодних зобов'язань
між ОСОБА_3 та позивачем не існує,
ОСОБА_3 за зобов'язаннями ОСОБА_2 або
будь-якої іншої особи перед позивачем
не поручався, жодних законних підстав
для передачі в іпотеку позивачеві
належної на праві власності ОСОБА_3
земельної ділянки не існує, такі дії
порушать право власності ОСОБА_3,
захист яких гарантується законом.
Земельна ділянка, на якій розміщений
житловий будинок, ніколи не була
предметом іпотеки за вказаним
іпотечним договором. Відповідно до
положень ч. ч. 1, 2 ст. 5 Закону України
"Про іпотеку" предметом іпотеки може
бути лише майно, яке на момент
укладання договору іпотеки вже
належить іпотекодавцю на праві
власності, або майно, яке перейде у
власність іпотекодавця в майбутньому
але за наявності підтверджуючих це
документів на момент укладення
договору іпотеки. На момент укладення
договору іпотеки земельна ділянка, на
якій розташований житловий будинок,
ОСОБА_2 на праві власності не належала,
будь-які документи на підтвердження
того, що таке право власності виникне у
відповідача в майбутньому, були
відсутні, тому сторони під час
визначення предмета іпотеки у п.2
іпотечного договору земельну ділянку
не зазначили. Крім того, невключення
земельної ділянки до предмета іпотеки
підтверджується також тим, що на неї не
було накладено обтяження у зв'язку з
укладенням договору іпотеки. 03.03.2014
року позивач зареєстрував за собою
право власності на належний ОСОБА_2
житловий будинок у порядку набуття
права власності іпотекодержателем на
предмет іпотеки тому у зв'язку з
набуттям позивачем права власності на
житловий будинок у порядку набуття
права власності іпотекодержателем на
предмет іпотеки, відповідно до ч. 1 ст. 17
Закону України "Про іпотеку" іпотека
припинилась, а отже припинились
будь-які зобов'язання ОСОБА_2 перед
позивачем за іпотечним договором тому
позивач немає права звертатись до суду
за захистом своїх прав на підставі вже
припиненого зобов'язання. Зазначає, що
іпотечний договір було укладено 26.04.2006
року, виходячи із п. 17 іпотечного
договору, зобов'язання ОСОБА_2 протягом
6 місяців з моменту укладення
іпотечного договору отримати
державний акт на право власності на
земельну ділянку та передати її в
іпотеку, також свідчить про те, що на
момент укладення іпотечного договору
сторони земельну ділянку як предмет
іпотеки не розглядали. При цьому, у разі
невиконання ОСОБА_2 вищевказаного
обов'язку, іпотекодержатель мав право
звернутись за захистом до суду у межах
строку позовної давності, тобто до
26.10.2009 року. Вважає, що позивач
звернувся до суду з позовом після
спливу позовної давності, встановленої
ЦК України тому просить суд
застосувати наслідки спливу позовної
давності. Зазначає, що позов є
необґрунтованим та просить відмовити у
задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання,
будучи належним чином повідомлена про
час та місце розгляду справи, не
з'явилася, про причини неявки суд не
повідомила, заяви про розгляд справи у
її відсутність не надала.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору Державної
реєстраційної служби Вінницького
міського управління юстиції
Вінницької області в судове засідання,
будучи належним чином повідомлений про
день та час розгляду справи, не
з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, заяви про розгляд справи у
його відсутність не надав.

Суд, дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення учасників
процесу, оцінивши надані суду докази в
їх сукупності, прийшов до висновку, що
позов є необґрунтованим та не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що
26.04.2006 року ОСОБА_2 уклала з Акціонерним
комерційним банком "ТАС-КомерцБанк"
правонаступником якого є Публічне
акціонерне товариство "Сведбанк"
кредитний договір № 026/0406/71-008.

Згідно умов кредитного договору банк
зобов'язався надати позичальнику
грошові кошти у вигляді кредиту в
розмірі 200 000 доларів США 00 центів, на
строк 204 місяці з 26.04.2006 року по 20.04.2023
року для придбання приватного будинку,
що розташований по АДРЕСА_1 в м. Вінниці
та земельної ділянки площею 0,1524 га, що
розташована по АДРЕСА_2 в м. Вінниці на
умовах передбачених кредитним
договором, а позивач зобов'язалася
повернути кредит, сплатити проценти за
користування кредитом та виконати свої
зобов'язання в повному обсязі у строки,
передбачені кредитним договором.

З метою забезпечення
виконання зобов'язань за кредитним
договором № 026/0406/71-008 між банком та
позичальником було укладено іпотечний
договір №026/0406/71-008-Z-01 від 26.04.2006 року,
посвідчений приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_5, відповідно до п.2 якого в
іпотеку було передано житловий будинок
з господарськими спорудами,
розташований на земельній ділянці в м.
Вінниці по АДРЕСА_1.

Згідно з п. 17 договору іпотеки на момент
укладання договору іпотеки право
власності на земельну ділянку площею
0,1524 га (що складається з земельних
ділянок площею 0,0924 га та 0,0600 га), на якій
розташовані житловий будинок з
господарськими будівлями, не виникло.
Позичальник (іпотекодавець)
зобов'язалася протягом 6 місяців з дати
укладання іпотечного договору
одержати Державний акт на право
власності на земельну ділянку та
передати земельну ділянку в іпотеку.

Оскільки умови кредитного договору
виконувалися позичальником неналежним
чином, в позичальника виникла
заборгованість за кредитним договором.

28.11.2012 року банк відступив Товариству з
обмеженою відповідальністю
"Факторингова компанія "Вектор Плюс",
відповідно до Договору факторингу № 15
та договору про відступлення прав за
іпотечними договорами свої права
вимоги до відповідача за
зобов'язаннями по кредитному договору
та іпотечному договору.

03.03.2014 року за заявою Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Факторингова компанія "Вектор Плюс" за
товариством зареєстровано право
власності на предмет іпотеки - житловий
будинок з господарськими спорудами,
розташований на земельній ділянці в
АДРЕСА_1, що підтверджується Витягом з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію прав та
їх обтяжень серія ЕАУ № 718020 від 26.03.2014
року.

Як вбачається з Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ № 957929 виданого 22.03.2007 року,
ОСОБА_2 була власником земельної
ділянки площею 0, 0924 га по АДРЕСА_2 в м.
Вінниці.

Як вбачається з Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯБ № 957328 виданого 22.03.2007 року,
ОСОБА_2 була власником земельної
ділянки площею 0, 0600 га по АДРЕСА_2 в м.
Вінниці.

Згідно Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 495141 виданого 09.10.2007 року, ОСОБА_3 є
власником земельної ділянки 0, 0600 га по
АДРЕСА_2 в м. Вінниці.

Згідно Державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯГ
№ 495140 виданого 09.10.2007 року, ОСОБА_4 є
власником земельної ділянки 0, 0924 га по
АДРЕСА_2 м. Вінниці.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1077 ЦК України
за договором факторингу (фінансування
під відступлення права грошової
вимоги) одна сторона (фактор) передає
або зобов'язується передати грошові
кошти в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату (у будь-який
передбачений договором спосіб), а
клієнт відступає або зобов'язується
відступити факторові своє право
грошової вимоги до третьої особи
(боржника). Клієнт може відступити
факторові свою грошову вимогу до
боржника з метою забезпечення
виконання зобов'язання клієнта перед
фактором.

Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом
договору факторингу може бути право
грошової вимоги, строк платежу за якою
настав (наявна вимога), а також право
вимоги, яке виникне в майбутньому
(майбутня вимога).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач посилається на те, що має
майнові права на земельні ділянки
площею 0,0600 га та 0,0924 га (разом 0,1524 га),
які знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 та
на яких розташований житловий будинок
з господарськими спорудами. Зазначені
земельні ділянки повинні були бути
передані в іпотеку, що зумовлено
умовами договору іпотеки, а також
умовами кредитного договору, однак
відповідачем ОСОБА_2 не було здійснено
відповідних дій. Непередача
вищевказаного майна в іпотеку свідчить
про те, що предметом іпотеки в даному
випадку також є майнові права на дані
земельні ділянки. Просить визнати
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс"
іпотекодержателем нерухомого майна за
договором іпотеки № 026/0406/71-008-Z-01 від
26.04.2006 року, а саме: земельної ділянки
площею 0,1524 га (земельна ділянка площею
0,0924 га та земельна ділянка площею 0,0600
га), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4
в м. Вінниці, на якій розташований
житловий будинок з господарськими
спорудами в м. Вінниці по АДРЕСА_1.
Внести до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно запис про
державну реєстрацію іпотеки земельної
ділянки площею 0,1524 га (земельна ділянка
площею 0,0924 га та земельна ділянка
площею 0,0600 га), внести до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
запис про державну реєстрацію
обтяження, а саме: заборону відчуження
земельної ділянки площею 0,1524 га
(земельна ділянка площею 0,0924 га та
земельна ділянка площею 0,0600 га), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 в м.
Вінниці, на якій розташований житловий
будинок з господарськими спорудами в м.
Вінниці по АДРЕСА_1.

З положень ст. 5 Закону України «Про
іпотеку» (у редакції, яка була чинною на
час укладення договору іпотеки)
вбачається, що в ній вказаний вичерпний
перелік об'єктів, які могли бути
предметом іпотеки за іпотечним
договором. Предметом іпотеки могли
бути один або декілька об'єктів
нерухомого майна за таких умов:
нерухоме майно належить іпотекодавцю
на праві власності або на праві
господарського відання, якщо
іпотекодавцем є державне або
комунальне підприємство, установа чи
організація; нерухоме майно може бути
відчужене іпотекодавцем і на нього
відповідно до законодавства може бути
звернене стягнення; нерухоме майно
зареєстроване у встановленому законом
порядку як окремий виділений у натурі
об'єкт права власності, якщо інше не
встановлено цим Законом. Предметом
іпотеки також міг бути об'єкт
незавершеного будівництва або інше
нерухоме майно, яке стане власністю
іпотекодавця після укладення
іпотечного договору, за умови, що
іпотекодавець може документально
підтвердити право на набуття ним у
власність відповідного нерухомого
майна у майбутньому. Обтяження такого
нерухомого майна іпотекою підлягає
державній реєстрації у встановленому
законом порядку незалежно від того, хто
є власником цього майна на час
укладення іпотечного договору.

Суд критично оцінює посилання позивача
в позовній заяві на те, що предметом
іпотеки в даному випадку є також
майнові права на дані земельні ділянки,
оскільки поняття «іпотека майнових
прав» у Законі України «Про іпотеку» (у
редакції, яка була чинною на час
укладення договору іпотеки) було
відсутнє, а отже майнові права на
земельну ділянку не могли бути
предметом іпотеки.

Як встановлено в судовому засіданні, на
момент укладення договору іпотеки
земельна ділянка площею 0,1524 га
(земельна ділянка площею 0,0924 га та
земельна ділянка площею 0,0600 га), що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 в м.
Вінниці, на якій розташований житловий
будинок з господарськими спорудами в м.
Вінниці АДРЕСА_1, відповідачу ОСОБА_2 на
праві власності не належала.

Як вбачається з п. 2 договору іпотеки,
предметом іпотеки зазначено житловий
будинок з господарськими спорудами в м.
Вінниці АДРЕСА_1, земельна ділянка як
предмет іпотеки в договорі не вказана.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про
іпотеку" іпотекодержатель має право за
рахунок предмета іпотеки задовольнити
свою вимогу за основним зобов'язанням у
повному обсязі або в частині,
встановленій іпотечним договором, що
визначена на час виконання цієї вимоги,
включаючи сплату процентів, неустойки,
основної суми боргу та будь-якого
збільшення цієї суми, яке було прямо
передбачене умовами договору, що
обумовлює основне зобов'язання.

Згідно ст. 17 Закону України «Про
іпотеку» іпотека припиняється зокрема
у разі набуття іпотекодержателем
права власності на предмет іпотеки.

Згідно п. 18 договору іпотеки договір
діє до виконання іпотекодержателем
основного зобов'язання чи настання
одного з випадків, передбачених ст. 17
Закону України «Про іпотеку».

В судовому засіданні встановлено, що
03.03.2014 року 03.03.2014 року за позивачем
зареєстровано право власності на
предмет іпотеки, а саме житловий
будинок з господарськими спорудами,
розташований на земельній ділянці в
АДРЕСА_1.

Крім того суд зазначає, що відповідно
до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом
власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону
за своєю волею, незалежно від волі
інших осіб. Власникові належать права
володіння, користування та
розпоряджання своїм майном, що складає
зміст права власності (частина 1 статті
317 ЦК України).

Відповідно до положень ст. ст. 318, 319 ЦК
України суб'єктами права власності є
Український народ та інші учасники
цивільних відносин, визначені статтею 2
цього Кодексу. Усі суб'єкти права
власності є рівними перед законом.
Власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
своїх прав.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності
набувається на підставах, що не
заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Згідно ст. 330 ЦК України якщо майно
відчужене особою, яка не мала на це
права, добросовісний набувач набуває
право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3, 4 ст. 334 ЦК
України право власності у набувача
майна за договором виникає з моменту
передання майна, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Право власності на майно за договором,
який підлягає нотаріальному
посвідченню, виникає у набувача з
моменту такого посвідчення або з
моменту набрання законної сили
рішенням суду про визнання договору, не
посвідченого нотаріально, дійсним.
Права на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Як вбачається з Державного акту на
право власності на земельну ділянку
серії ЯГ № 495141 виданого 09.10.2007 року,
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки
0, 0600 га по АДРЕСА_2 в м. Вінниці. Згідно
Державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯГ № 495140
виданого 09.10.2007 року, ОСОБА_4 є власником
земельної ділянки 0, 0924 га по АДРЕСА_2 м.
Вінниці.

Як встановлено в судовому засіданні
відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 сторонами
кредитного та іпотечного договорів не
були, також не були майновими
поручителями за зобов'язаннями
позичальника ОСОБА_2, земельні ділянки
предметом іпотеки за іпотечним
договором не були та обтяження на них
не накладалися.

Статтею 321 ЦК України передбачено
конституційний принцип, закріплений у
статті 41 Конституції України, за
яким право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Особа може бути
позбавлена права власності або
обмежена у його здійсненні лише у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Згідно пложень ст. 1 Закону України «Про
іпотеку» іпотека - вид забезпечення
виконання зобов'язання нерухомим
майном, що залишається у володінні і
користуванні іпотекодавця, згідно з
яким іпотекодержатель має право в разі
невиконання боржником забезпеченого
іпотекою зобов'язання одержати
задоволення своїх вимог за рахунок
предмета іпотеки переважно перед
іншими кредиторами цього боржника у
порядку, встановленому цим Законом.

Під реєстрацією іпотеки слід розуміти
реєстрацію обтяження права власності
заставодавця на нерухоме майно шляхом
застави.

На підставі викладено суд приходить до
висновку, що у випадку задоволення
позовних вимог будуть порушенні права
відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як
власників земельних ділянок.

Суд критично оцінює посилання позивача
в позовній заяві на положення ст. 23
Закону України «Про іпотеку» щодо того,
що у разі переходу права власності на
предмет іпотеки від іпотекодавця до
іншої особи, іпотека є дійсною для
набувача відповідного нерухомого
майна, навіть у тому випадку, якщо до
його відома не доведена інформація про
обтяження майна іпотекою, так як в
судовому засіданні встановлено, що
земельні ділянки предметом іпотеки не
були.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, іпотечний договір було
укладено 26.04.2006 року. Відповідно до п. 17
іпотечного договору іпотекодавець
ОСОБА_2 зобов'язалася протягом 6 місяців
з дати укладення договору отримати
державний акт на право власності на
земельну ділянку та передати її в
іпотеку. В судовому засіданні
встановлено, що за ОСОБА_2 земельні
ділянки були зареєстровані в березні
2007 року. Однак іпотекодержатель з
позовами до ОСОБА_2 щодо невиконання
умов іпотечного договору у
встановлений законодавством строк не
звертався.

Згідно положень ч. 1 ст. 1 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх
обтяжень» цей Закон регулює відносини,
пов'язані з державною реєстрацією прав
на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» державна
реєстрація прав є обов'язковою.
Інформація про права на нерухоме майно
та їх обтяження підлягає внесенню до
Державного реєстру прав. Права на
нерухоме майно та їх обтяження, які
підлягають державній реєстрації
відповідно до цього Закону, виникають
з моменту такої реєстрації.

Згідно положень ч. 1 ст. 8 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх
обтяжень», якою визначено повноваження
органу державної реєстрації прав,
орган державної реєстрації прав
зокрема, проводить державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмовляє у їх реєстрації, забезпечує
ведення Державного реєстру прав;
здійснює інші повноваження,
передбачені цим Законом та іншими
законами України.

Згідно положень ч. ч. 1, 7 ст. 16 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» заява про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень подається до органу
державної реєстрації прав у паперовій
або електронній формі у випадках,
передбачених цим Законом. Державна
реєстрація прав проводиться на
підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна
особа має право звернутися досуду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та
інтересів можуть бути: 1) визнання
права; 2) визнання правочину недійсним;
3) припинення дії, яка порушує право; 4)
відновлення становища, яке існувало до
порушення; 5) примусове виконання
обов'язку в натурі; 6) зміна
правовідношення; 7) припинення
правовідношення; 8) відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди; 9) відшкодування
моральної (немайнової) шкоди; 10)
визнання незаконними рішення, дій чи
бездіяльності органу державної влади,
органу влади Автономної Республіки
Крим або органу місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб. Суд може захистити
цивільне право або інтерес іншим
способом, що встановлений договором
або законом.

Як вбачається з позовної заяви позивач
просить внести до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно запис
про державну реєстрацію іпотеки
земельної ділянки площею 0,1524 га та
внести до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно запис про
державну реєстрацію обтяження.

Відповідно до положень ст. 9 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» єдиним суб'єктом, наділеним
повноваженнями приймати рішення щодо
державної реєстрації прав та їх
обтяжень, відмови в державній
реєстрації, є державний реєстратор.
Державний реєстратор зокрема приймає
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень, про відмову в державній
реєстрації, про її зупинення, внесення
змін до Державного реєстру прав,
відкриває і закриває розділи
Державного реєстру прав, вносить до них
відповідні записи. Втручання будь-яких
органів, посадових і службових осіб,
громадян та їх об'єднань у діяльність
державного реєстратора, пов'язану з
проведенням державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державний реєстр прав містить
відомості про зареєстровані права і
обтяження, суб'єктів прав, об'єкти
нерухомого майна, документи, на
підставі яких проведено державну
реєстрацію прав. Невід'ємною складовою
частиною Державного реєстру прав є
база даних про реєстрацію заяв і
запитів та реєстраційні справи.

Крім того, аналіз Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» дає
підстави стверджувати, що державна
реєстрація є дискреційним
повноваженням державного реєстратора,
а вчиненню реєстраційної дії передують
відповідні етапи перевірки поданих
документів, державна реєстрація прав
та їх обтяжень проводиться у
визначеному законодавством порядку.

Порядок проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень визначений
частиною першою статті 15 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень". Державна реєстрація прав та
їх обтяжень проводиться в такому
порядку: прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав, реєстрація заяви;
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав, зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав
та/або їх обтяжень; прийняття рішення
про державну реєстрацію прав, відмову в
ній або зупинення державної
реєстрації; внесення записів до
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно; видача свідоцтва про
право власності на нерухоме майно у
випадках, встановлених статтею 18 цього
Закону; надання витягів з Державного
реєстру прав про зареєстровані права
та/або їх обтяження. Розгляд заяви про
державну реєстрацію обтяжень і
прийняття рішення про таку реєстрацію,
відмову у державній реєстрації
обтяжень або її зупинення проводиться
в день надходження заяви та документів,
необхідних для державної реєстрації
обтяжень.

Згідно ч. 8 ст. 16 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація обтяжень
проводиться на підставі заяви органу
або посадової особи, якими встановлено
обтяження, особи, в інтересах якої
встановлено обтяження, уповноваженої
ними особи.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
державна реєстрація обтяжень
здійснюється зокрема на підставі
рішень судів, що набрали законної сили;
ухвали слідчого судді, суду, постанови
державного виконавця про накладення
арешту на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»
записи до Державного реєстру прав
вносяться на підставі прийнятого
рішення про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень.

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав визначаються Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 17
жовтня 2013 р. № 868.

Відповідно до п.п. 64, 74, 75 даного Порядку
державна реєстрація обтяження
нерухомого майна іпотекою, зміни умов
обтяження нерухомого майна іпотекою,
анулювання та видачі нової заставної,
відступлення прав за іпотечним
договором або передачі заставної,
видачі дубліката заставної, припинення
обтяження нерухомого майна іпотекою
проводяться з урахуванням
особливостей, визначених цим Порядком.
Для проведення державної реєстрації
обтяжень речових прав на нерухоме
майно необхідними документами є
документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
обтяжень таких речових прав, та інші
документи, визначені цим Порядком.
Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
обтяжень речових прав на нерухоме
майно зокрема є рішення суду щодо
обтяження речових прав на нерухоме
майно, що набрало законної сили.

На підставі викладених положень
законодавства, суд зазначає, що дані
позовні вимоги не відповідають
способам захисту, передбаченим ст. 16 ЦК
України. Крім того, суд не повинен
підміняти органи чи посадових осіб,
які, відповідно до вимог законодавства,
наділенні повноваженнями проводити
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і вносити
записи до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказування підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, представником відповідача
ОСОБА_2 - ОСОБА_8 та представником
відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_9 в судовому
засіданні заявлено про застосування
позовної давності.

Як вбачається з роз'яснень, які
містяться в п. 11 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 18.12.2009 року
№ 14 "Про судове рішення у цивільній
справі" встановивши, що строк для
звернення з позовом пропущено без
поважної причини, суд у рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення, крім випадків, коли позов не
доведено, що є самостійною підставою
для цього.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
позивачем не доведено, а судом за
результатами розгляду справи не
встановлено передбачених
законодавством підстав для
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що позивачеві в
задоволенні позовних вимог відмовлено,
підстав для відшкодування судових
витрат понесених позивачем немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 57, 60, 212 - 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В позові Товариства з обмеженою
відповідальністю "Факторингова
компанія "Вектор Плюс" до ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору державна реєстраційна
служба Вінницького міського
управління юстиції Вінницької області
про визнання іпотекодержателем
нерухомого майна та вчинення дій -
відмовити.

Судові витрати залишити без
відшкодування.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до Апеляційного суду
Вінницької області через Вінницький
міський суд Вінницької області. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення. Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги, якщо
апеляційну скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після розгляду
справи апеляційним судом.

СУДДЯ