РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2014 року. Харцизький міський
суд Донецької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при
секретарі - Романенко Н.В.

за участю: представника позивача за
первісним позовом - представника
відповідача за зустрічним -ОСОБА_1,
відповідача за первісним позовом -
позивача за зустрічним - ОСОБА_2 та його
представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Харцизька
Донецької області цивільну справу за
первісним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування
житловим приміщенням та зобов'язання
не чинити перешкоди в користуванні
двома кімнатами та підсобними
приміщеннями квартири і зустрічною
позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про
припинення права власності на частку у
спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 28.11.2013р звернулася до суду з
дійсним позовом, вказуючи, що рішенням
Харцизького міського суду Донецької
області від 01.12.2011р за нею визнано право
власності на ? частину квартири,
розташованої за адресою: АДРЕСА_1,
усунені перешкоди в користуванні цією
квартирою та вона була вселена до неї.
Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 12.01.2012р вищевказане рішення
Харцизького міського суду залишено без
змін. Зазначає, що згідно рішення
Харцизького міського суду від 24.01.2011р,
шлюб, укладений між нею та ОСОБА_2,
відповідачем у справі, був розірваний.
Від цього шлюбу у неї з відповідачем є
син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги
мотивує тим, що 20.05.2013р вона з дитиною
прийшла до своєї квартири за
вищевказаною адресою, але була побита
жінкою, яка мешкає разом з відповідачем
й у його присутності. Вважає, що таким
чином відповідач продовжує складати їй
перешкоди у мешканні разом з
малолітньою дитиною та в користуванні
належної їй частки квартири.
Добровільно виділити та оговорити
порядок користування кімнати спірної
квартири відповідач відмовляється.
Просить встановити порядок
користування житловим приміщенням -
квартирою за адресою: АДРЕСА_1,
виділивши за нею право користування
2-мя кімнатами житловою площею 11,6м2 та
7,4м2, оскільки разом з нею мешкає
малолітня дитина другого полу, кімнату
житловою площею 18,8м2 - залишити в
користуванні відповідача. Також,
просить зобов'язати відповідача не
чинити їй перешкод в користуванні
вказаними кімнатами та підсобними
приміщеннями (кухня, ванна, вбиральня,
коридор, комори та лоджія) та стягнути з
відповідача на її користь понесені
судові витрати в сумі 229,41грн.

Позивач ОСОБА_4 свої вимоги підтримала
цілком, надавши до суду письмову заяву
про розгляд справи у її відсутність, а
також надавши заперечення проти
зустрічного позову ОСОБА_2 про
припинення права на частку у спільному
майні, в якому зазначила, що після
набрання рішення суду від 01.12.2011р у
законну силу, останній постійно
створював їй та їх малолітній дитині
перешкоди в користуванні спірною
квартирою, зокрема, в травні 2013р, коли
вона прийшла до квартири, до неї було
застосоване фізичне насильство, на
підставі чого в Харцизькому МВ ГУМВС
України в Донецькій області було
заведено кримінальне провадження.

Зазначає, що посилання ОСОБА_2 у
зустрічному позову про неможливість
поділу квартири в натурі є хибними, так
як вона звертається до суду з позовом
не про поділ квартири, а про виділення
їй частки квартири для постійного
проживання в ній разом з сином. Крім
того, у зв'язку з тим, що їх син
прописаний в даній квартирі, вважає, що
відповідач не має права позбавити
дитину житлової площі. На даний час, не
маючи іншого житла, вона тимчасово
мешкає в квартирі своєї матері в м.
Первомайську Луганської області.
Вважає, що не зобов'язана вносити
будь-які внески для погашення кредиту,
а заборгованість по комунальним
послугам не є підставою позбавляти її
та її малолітнього сина житла. Також,
вважає, що оцінка відповідачем ?
частини квартири в сумі 37 500грн.не
відповідає дійсної вартості, просить
її позов задовольнити , а у задоволені
зустрічного позову відмовити.

Представник позивача за первісним
позовом (відповідача за зустрічним
позовом) - ОСОБА_1, підтримала вимоги
позову ОСОБА_4 та надала суду пояснення,
зазначені у позові та в запереченні
проти зустрічного позову. Вона не бажає
заявляти клопотання у суді про
призначення у справі судової
товарознавчої експертизи по оцінки
квартири на дійсний час, так як
зустрічний позов не визнає.

Відповідач ОСОБА_2, не погодившись з
позовом ОСОБА_4 про встановлення
порядку користування житловим
приміщенням та зобов'язання не чинити
перешкоди в користуванні двома
кімнатами та підсобними приміщеннями
квартири, надав до суду зустрічну
позовну заяву, вказуючи, що дійсно він з
14.09.2002р по 24.012.2011р знаходився у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4,
позивачкою за первісним позовом -
відповідачкою за зустрічним позовом,
від шлюбу мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з
відповідачкою. Зазначає, що спірна
трьохкімнатна квартира за адресою:
АДРЕСА_1, придбана за кредитні кошти в
сумі 50 000грн, які він отримав, уклавши
кредитний договір з АКБ СР
«Укрсоцбанк», та до яких він додав
власні кошти в розмірі 25 000грн. Свої
вимоги мотивує тим, що зобов'язання
перед банком виконував саме він,
сплачуючи щомісячно гроші за погашення
кредиту. Дійсно, рішенням Харцизького
міського суду від 01.12.2011р за ОСОБА_4
визнано право власності на ? частину
вказаної квартири та цим рішенням суду
вона була вселена в квартиру. Ухвалою
Апеляційного суду Донецької області
від 12.01.2012р. вищевказане рішення
Харцизького міського суду залишено без
змін. Вказує, що подружні відносини з
відповідачкою були припинені з серпня
2010р і з цього часу вона виїхала з
спірної квартири, забрала усі свої речі
та жодного разу не намагалася
повернутися до квартири. У зв'язку з
тим, що між ним та відповідачкою
склалися неприязні відносини; на його
пропозиції продати дану квартиру та
поділити гроші, остання відмовляється;
з часу припинення шлюбних відносин та
розірвання шлюбу вона не внесла жодних
грошей для погашення кредиту та
комунальні послуги; провести поділ
квартири в натурі, а також сумісно
користуватися нею не можливо, з
посиланням на ст.ст.364, 365 ЦК України,
просить припинити право відповідачки
на частку сумісного майна, а саме ?
частини спірної квартири та визнати за
ним право приватної власності на ??
частину квартири, стягнувши з нього на
користь відповідачки вартість 1/2
частки квартири в розмірі 37 500грн.

Свої вимоги позивач за зустрічним
позовом (відповідач за первісним
позовом) ОСОБА_2 підтримав цілком,
просив їх задовольнити та надав суду
пояснення, зазначені у зустрічному
позові і просив відмовити у задоволені
первісного позову. Суду додав , що
ОСОБА_4 не збирається мешкати у спірній
квартирі, вона мешкає з дитиною м.
Первомайську, він жодного разу не
перешкоджав їй в розпорядженні
квартирою. Вартість квартири в розмірі
75750 грн., він вказав виходячи із
зазначення цієї суми в договорі
купівлі - продажу від 18.01.2006 р. Він не
бажає заявляти клопотання у суді про
призначення у справі судової
товарознавчої експертизи по оцінки
квартири на дійсний час, так як вважає
зазначення ціни у договорі є достатнім
для суду.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, просив
відмовити у задоволені первісного
позову та задовольнити зустрічний у
повному обсязі. Також не бажає
заявляти клопотання у суді про
призначення у справі експертизи по
оцінки квартири на дійсний час, так як
вважає зазначення ціни у договорі від
18.01.2006 р. є достатнім для суду, і
вартість 1/2 частки квартири в розмірі 37
500грн. ОСОБА_2 готовий перевести на
депозит суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін,
представників, вивчивши та оцінивши
докази по справі у їх сукупності,
вважає первісний позов ОСОБА_4 частково
обґрунтованим та таким, що підлягає
частковому задоволенню, а зустрічний
позов ОСОБА_2 не обґрунтованим та
підлягаючим відмові у задоволенні,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони у справі
ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з 14.09.2002р. по 04.02.2011р
були у зареєстрованому шлюбі (а.с.12-13),
від шлюбу мають сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

Згідно договору купівлі-продажу
квартири від 18.10.2006р. ОСОБА_2 придбав
трьохкімнатну квартиру за адресою:
АДРЕСА_1 (а.с.14-15, 39).

Згідно договору № 260/9-225, укладеного
18.10.2006р між АКБ «Укрсоцбанк» і
ОСОБА_2, останньому наданий кредит в
сумі 50 500грн (а.с.40-42). Згідно іпотечного
договору № 260/9-225 від 18.10.2006р АКБ
«Укрсоцбанк» передав ОСОБА_2, як
Іпотекодержателю, в якості
забезпечення виконання останнім
зобов'язань за вказаним вище Договором
кредиту, нерухоме майно квартиру за
адресою: АДРЕСА_1 (а.с.43-44).

Згідно витягу з Державного реєстру
обтяжень рухомого майна від 13.11.2006р
спірна квартира АДРЕСА_1, зареєстрована
за ОСОБА_2 (а.с.46). В даній квартирі, у
відповідності із копією домової книги,
зареєстровані крім самого ОСОБА_2 -
ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с.45).

З рішення Харцизького міського суду
від 01.12.2011р. вбачається, що вимоги
позову ОСОБА_5 задоволені частково й за
нею визнано право власності на ?
частину квартири, розташованої за
адресою: АДРЕСА_1; зобов'язано усунути
перешкоди в користуванні цією
квартирою та вона вселена в спірну
квартиру (а.с.6-8).

Ухвалою Апеляційного суду Донецької
області від 12.01.2012р. вищевказане
рішення Харцизького міського суду від
01.12.2011р. залишено без змін. (а.с.9-11).

Застосовуючи норми процесуального та
матеріального права суд виходить з
наступного.

Згідно до ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.316 ч.1 Цивільного
Кодексу України правом власності є
право особи на річ (майно), яке вона
здійснює відповідно до закону за своєю
волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 369 ЦК України,
передбачено, що співвласники майна, що
є у спільній сумісній власності,
володіють і користуються ним спільно,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Судом встановлено квартира АДРЕСА_1
належить на праві спільної сумісної
власності по 1/2 її частині ОСОБА_4 та
ОСОБА_2, дана квартира знаходиться на
восьмому поверсі дев'яти поверхового
будинку і складається з трьох
ізольованих жилих кімнат , і між
сторонами не досягнуто домовленості
про користування цією квартирою.

Згідно до роз'яснень викладених в
пункті 6 постанови Пленуму Верховного
суду України «Про практику
застосування судами законодавства, що
регулює право приватної власності
громадян на житловий будинок» № 7 від
04.10.1991р., вбачається, що якщо виділ
частки будинку в натурі неможливий, суд
вправі за заявленим про це позовом
встановити порядок користування
відособленими приміщеннями
(квартирами, кімнатами) такого будинку.
У цьому разі окремі підсобні
приміщення (кухня, коридор, тощо) можуть
бути залишені в загальному
користуванні учасників спільної
часткової власності. Порядок
користування житловим будинком може
бути встановлено також і між
учасниками спільної сумісної
власності.

Згідно до пункту 10 Правил користування
приміщеннями житлових будинків і
гуртожитків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України № 572 від
08.10.1992р. (в редакції постанови КМУ від
24.01.2006 р. № 45), мешканці квартири,
житлового будинку у гуртожитках , в
яких проживає два і більш
співвласників, наймачі (орендарі) мають
рівні права користування підсобними
приміщеннями і обладнанням.

Відповідно до роз'яснень, викиданих у
пункті 14 постанови Пленуму Верховного
Суду України « Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» № 20 від 22.12.1995р.,
вбачається, що квартира, що є спільною
сумісною чи спільною частковою
власністю, на вимогу учасника
(учасників) підлягає поділу в натурі,
якщо сторонам можливо виділити
ізольовані жилі та інші приміщення з
самостійними виходами, які можуть
використовуватись як окремі квартири
або які можна переобладнати в такі
квартири. У протилежному випадку може
бути встановлено порядок користування
приміщеннями квартири, якщо про це
заявлено позов.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1
належить на підставі рішення суду на
праві спільної часткової власності по
12 її частині ОСОБА_4 та ОСОБА_2, дана
квартира знаходиться на восьмому
поверсі дев'яти поверхового будинку і
складається: з трьох ізольованих жилих
кімнат - площею: 18,8 кв.м., 7,4 кв.м. і 11,6
кв.м.; кухні - 7,2 кв.м.; вбиральні - 1,0 кв.м.;
ванної кімнати - 2,5 кв.м.; коридору - 12,0
кв.м.; комори - 1,3 кв.м.; балкон - 0,8 кв.м.;
лоджія - 2,1 кв.м., і між сторонами не
досягнуто домовленості про
користування цією квартирою.

Тому суд вважає, що позовна вимога
ОСОБА_4 про встановлення порядку
користування квартирою підлягає
задоволенню з визначенням порядку
користування квартирою АДРЕСА_1
виділивши в користування ОСОБА_4 дві
кімнати житловою площею 11,6 кв.м. та 7,4
кв.м., а ОСОБА_2 - кімнату житловою
площею 18,8кв.м., кухню й службові
приміщення залишити в загальному
користуванні.

Оскільки житлова площа квартири
складає 37,8 кв.м., частка що припадає на
кожного власника відповідно до їх
частки у спільній частковій власності
становить 18,90 кв.м., виділені в
користування ОСОБА_4 дві житлові
кімнати площею в 18,8 кв.м., 7,4 кв.м., у
загальному розмірі складає 19,0 кв.м. є
перевищенням, але суд вважає це
перевищення незначним і таким, що не
порушує права співвласника ОСОБА_2

На підставі ст.3 ЦПК України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
цього кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно до ст.391 ЦК України власник майна
має право вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Суд прийшов до висновку, що у
задоволені позовної вимоги ОСОБА_4 про
зобов'язаня відповідача не чинити їй
перешкод в користуванні двома
житловими кімнатами в 18,8 кв.м., 7,4 кв.м.,
та підсобними приміщеннями квартири ,
слід відмовити , так як ОСОБА_4
звернулася до суду із даною вимогою до
відповідача передчасно, так як лише
даним рішенням суду визначений порядок
користування спірною квартирою.

Звертаючись до суду із зустрічними
позовними вимогами до ОСОБА_4 ОСОБА_2
про припинення права власності ОСОБА_4
на 1/2 частини квартири та визнання за
ним права власності на цю частину,
обґрунтовував їх тим, що поділити
квартиру в натурі не можливо, між ним і
ОСОБА_4 виникли неприязні стосунки,
вона не бажає продавати квартиру та
розподілити гроші, а також не можливо
сумісно користуватися цією квартирою.

Суд вважає, що вказані доводи ОСОБА_2 є
хибними та такими, що спростовуються
наявними вище приведеними у справі
доказами.

Стаття 365 ЦК України передбачає, що
право особи на частку у спільному майні
може бути припинене за рішенням суду на
підставі позову інших співвласників,
якщо:

1) частка є незначною і не може бути
виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування
майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної
шкоди інтересам співвласника та членам
його сім'ї.

Дійсно спірну квартиру не можливо
поділи в натурі, але можливо визначити
порядок користування нею, що суд і
зробив.

У зв'яку з чим, суд вважає зустрічний
позов не обґрунтованим та таким, що
підлягає відмові у задоволенні
повністю.

Відповідно до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України,
суд при винесені рішення вирішує
питання про розподіл судових витрат
між сторонами, у зв'язку з тим, що
первісний позов задоволено частково, а
у задоволені зустрічного позову
відмовлено повністю, суд вважає за
необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 понесені нею витрати по сплаті
судового збору в розмірі 114 грн.70 коп.
пропорційно до задоволеної частині
позовних вимог первісного позову.

Керуючись ст.ст.316, 355, 364, 365 Цивільного
Кодексу України, ст.ст.10, 11, 88, 212-215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
встановлення порядку користування
житловим приміщенням та зобов'язання
не чинити перешкоди в користуванні
двома кімнатами та підсобними
приміщеннями квартири - задовольнити
частково.

Визначити порядок користування
квартирою АДРЕСА_1, виділивши в
користування ОСОБА_4 кімнату розміром
11,6кв.м. та кімнату розміром 7,4кв.м., а
ОСОБА_2 - кімнату розміром 18,8кв.м., кухню
й службові приміщення залишити в
загальному користуванні сторін.

У задоволені позовної вимоги ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про зобов'язання не чинити
перешкоди в користуванні двома
кімнатами та підсобними приміщеннями
квартири - відмовити за
необґрунтованістю.

У задоволені зустрічною позовною
заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення
права власності на частку у спільному
майні, - відмовити за
необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
уродженця с.Стаханов Луганської
області, РНОКПП - НОМЕР_1, на користь
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки
м.Первомайськ Луганської області, у
рахунок повернення сплаченого нею
судового збору - 114 (сто чотирнадцять
гривень) 70 копійок.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Донецької області
через Харцизький міський суд Донецької
області протягом 10 днів з дня його
проголошення, шляхом подання
апеляційної скарги.

Повне рішення суду виготовлено 7
березня 2014 року.

Суддя: