Справа № 341/789/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1907/2014
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т.В.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Гавриляк Є.М.

сторін: позивачки ОСОБА_2, її
представника ОСОБА_3, представника
відповідача Дем’янівської сільської
ради Галицького району Бандоліш М.М.,
третьї особи ОСОБА_6 та його
представника ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Дем’янівської сільської ради
Галицького району Івано-Франківської
області, третіх осіб: Приватного
підприємства "ЛЕНД", відділу
Держземагенства у Галицькому районі
Головного управління Держземагенства
в Івано-Франківській області, ОСОБА_6
про визнання протиправним та
скасування рішення відповідача,
зобов'язання до вчинення дій, за
апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
Галицького районного суду від 13 серпня
2014 року,-

в с т а н о в и л а :

14.04.2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із
зазначеним позовом посилаючись на те,
що по АДРЕСА_1, будинки НОМЕР_1 та НОМЕР_2
в с. Дем'янів Галицького району
проживають власники домоволодінь
ОСОБА_2 та ОСОБА_6 В їх користуванні
знаходяться земельні ділянки, які
паралельно межують між собою. Дані
земельні ділянки розмежовує природно
складена межа похилої конфігурації
висотою від двох до чотирьої метрів,
загальною площею 0,0125 га. Спірна
земельна ділянка належить позивачу на
праві власності. ОСОБА_6 з метою
збільшити площу належної йому
земельної ділянки, підкопує існуючу
межу, внаслідок чого порушує право
власності на спірну земельну ділянку
позивача.

Рішенням Галицького районного суду від
28.12.2005 року, яке залишене без зміни
ухвалою апеляційного суду від 13.02.2006
року та ухвалою Верховного Суду
України від 27.11.2007 року, межовий знак
"межа" належить до земельної ділянки
ОСОБА_2 Оскільки є порушення межового
знаку, вона звернулася до сільської
ради для вирішення цього питання. На
місце межового знаку вийшла земельна
комісія сільської ради, яка встановила,
що даний межовий знак належить до
земель запасу Дем’янівської сільської
ради, про що 05.04.2012 року було складено
відповідний акт. Сільська рада 14.08.2012
року затвердила зазначений акт
земельної комісії, чим позбавила
позивача права власності на 0,0125 га
землі, що суперечить законодавству.

Просила задовольнити позов і визнати
незаконним та скасувати рішення
сільської ради від 14.08.2012 року,
зобов'язати сільського голову
визначити площу пошкодженого межового
знаку та спосіб її пошкодження,
стягнути судові витрати.

Ухвалою Галицького районного суду від
13.05.2014 року до участі в справі було
залучено треті особи - приватне
підприємство "ЛЕНД" та відділ
Держземагенства у Галицькому районі
Головного управління Держземагенства
в Івано-Франківській області, ОСОБА_6

Рішенням Галицького районного суду від
23.07.2014 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
рішення 17-ї сесії 6-го скликання
Дем’янівської сільської ради
Галицького району Івано-Франківської
області від 14 серпня 2012 року "Про
затвердження акту земельної комісії
від 05 квітня 2012 року". В решті позову
відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду
першої інстанції в частині задоволення
позовних вимог, залучений до участі у
справі як третя особа ОСОБА_6, подав
апеляційну скаргу, в якій посилається
на те, що воно є незаконним, висновки
суду не відповідають обставинам справи
та зібраним доказам.

Вказав, що суд першої інстанції свою
позицію у рішенні обгрунтовує тим, що
земельна ділянка площею 0,0125 га,
відноситься до земель позивача. З такою
позицією суду не погоджується. Права і
обо'язки попереднього власника
земельної ділянки позивач набула в
порядку правонаступництва за
договором купівлі-продажу. Земельну
ділянку площею 0,0125 га, що є
грунтозахисною протиерозійною
терасою, вона могла набути тільки за
рішенням Дем’янівської сільської
ради, однак такого рішення сільською
радою не приймалось.

Зазначив, що через постійну
конфліктність зі сторони позивачки він
вимушений був звертатись в різні
організації з приводу встановлення
площ їхніх земельних ділянок.
Земельною комісією було встановлено,
що між земельними ділянками позивача
та відповідача по діагоналі схилу є
земля сільської ради площею 0,0125 га.
Попереджено обидві сторони, що не мають
права здійснювати підкоп схилу, тому що
це може призвести до його зсуву.
Складений комісією 05.04.2012 року акт було
винесено на розгляд сесії сільської
ради, яка 14.08.2012 року його затвердила.

Судом першої інстанції рішення
сільської ради визнано протиправним і
скасоване, оскільки відновлення меж
земельних ділянок не було предметом
дослідження комісії, а сільська рада
затвердила акт саме по відновленню
таких межових знаків. В самому акті від
05.04.2012 року взагалі немає жодного слова
про встановлення чи відновлення
межових знаків між ділянками. Мав місце
повторний обмір ділянок і визначення
їх площ на відповідність виданим
державним актам, та визначення площі
протиерозійної тераси. Судом першої
інстанції взагалі не вказано, яку норму
закону порушено сільською радою.

Вважає, що суд першої інстанції
перевищив свої повноваження та
зазначив, що земельну ділянку площею
0,0125 га, яка є грунтозахисною
протиерозійною терасою (схилом) слід
віднести до власності позивача.

Просив скасувати рішення суду першої
інстанції в частині задоволення позову
про визнання протиправним та
скасування рішення 17-ї сесії 6-го
скликання Дем’янівської сільської
ради Галицького району
Івано-Франківської області від 14.08.2012
року "Про затвердження акту земельної
комісії від 05.04.2012 року", та ухвалити
нове рішення про відмову в позові.

Колегія суддів, вислухавши доповідача,
сторони та їх представників, третю
особу та його представника,
перевіривши матеріали справи,
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення з
наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що ОСОБА_2 за договором
купівлі-продажу від 19 лютого 2003 року,
укладеного з продавцями ОСОБА_8 та
ОСОБА_9, придбала будинок з
господарськими спорудами та земельну
ділянку з цільовим призначенням для
обслуговування будинку та ведення
особистого селянського господарства
площею 5 295 метрів квадратних, по
АДРЕСА_1. Право власності на дану
земельну ділянку підтверджується
державними актами від 12.02.2004 року (а.с.
15,16).

Рішенням Галицького районного суду
від 28.12.2005 року, залишеним без зміни
ухвалою апеляційного суду від 13.02.2006
року та ухвалою Рівненського
апеляційного суду як суду касаційної
інстанції 29.11.2007 року, у справі за
позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою, та зустрічним позовом ОСОБА_6
до Дем’янівської сільської ради,
ОСОБА_2, ОСОБА_8 про скасування рішення
сільської ради, запису в книзі записів
на право приватної власності на
земельні ділянки,- встановлено факт
належності даного схилу до земельної
ділянки ОСОБА_2 та зобов'язано ОСОБА_6
ліквідувати дерева, посаджені на
спільній межі.

В частині 1 статті 107 ЗК України вказано,
що основою для відновлення меж є дані
земельно-кадастрової документації.
Відповідно до п.2.1 "Інструкції про
встановлення (відновлення) меж
земельних ділянок в натурі (на
місцевості) та їх закріплення межовими
знаками", затвердженої наказом
Державного Комітету України по
земельних ресурсах 18.05.2010 року за №376,
та п.2.3 "Інструкції про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
приватної власності на землю, право
колективної власності на землю, право
власності на землю і право постійного
користування землею, договорів на
право тимчасового користування землею
(в тому числі на умовах оренди) та
договорів оренди землі", затвердженої
наказом Державного Комітету України по
земельних ресурсах №43 від 04.05.1999 року
із змінами від 16.03.2009 року, межі
земельних ділянок, що передаються або
надаються у власність чи у
користування, відновлюються або
переносяться в натуру (на місцевість)
за наявними планово-картографічними
матеріалами.

Згідно частини 2 статті 107 ЗК України
тільки у разі неможливості виявлення
дійсних меж їх встановлення
здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки.

Спірна земельна ділянка як схил слугує
збереженням від ерозії земельної
ділянки позивачки і без її згоди
вилучатись у позиваки не може. Рішення
сесії Дем”янівської сільської ради
від 14 серпня 2012 року порушує законні
права та інтереси позивачки і не
зачіпає законних прав та інтересів
третьої особи по справі ОСОБА_6, яким
оскаржено рішення суду першої
інстанції.

Відповідно до вимог ст. 152 ЗК України
власник земельної ділянки може
вимагати усунення будь-яких порушень
його прав на землю, навіть якщо ці
порушення з позбавленням права
володіння земельною ділянкою.

Позивачка обрала спосіб захисту свого
права шляхом визнання недійсним рішень
органів місцевого самоврядування, що
передбачено п. г, ч.3 ст. 152 ЗК України.

Виходячи з вищенаведеного, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог ч.2, ст.303 ЦПК
України, суд апеляційної інстанції не
вправі переоцінювати докази, які судом
першої інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку.
Апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази, які б давали підставу
для зміни чи скасування судового
рішення.

Розглянувши справу в межах позовної
заяви та в межах поданої апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія
суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від
13 серпня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий:
П.І. Проскурніцький

Судді:
В.М. Вакарук

Л.В. Ясеновенко