Справа № 732/1805/14
Провадження № 2/732/488/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25.11.2014 року
м. Городня

Городнянський районний суд
Чернігівської області у складі:

головуючої: судді - Карпинської Н.М.

секретарі - Шевеленко К.В.., за участі
позивача - ОСОБА_1, розглянувши у
відкритому судовому засіданні в залі
суду в м. Городня цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Городнянської
міської ради, Чернігівської області
(треті особи на боці відповідача:
Реєстраційна служба Городнянського
районного управління юстиції, відділ
Держземагенства у Городнянському
районі, Чернігівської області,
Городнянська районна державна
нотаріальна контора) про визнання
права власності на земельні ділянки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з
позовом і просила визнати за нею право
власності на земельну ділянку площею
0,116 га, з яких 0,10 га для обслуговування
житлового будинку, розташовану по
АДРЕСА_1, яка належить їй на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ЯА № 514038,
виданого 29 липня 2005 року Городнянською
міською радою Чернігівської області на
підставі рішення 16-тої сесії 4-го
скликання від 29.03.2005 року,
зареєстрованого в книзі записів
реєстрації державних актів за № 308.
Посилаючись на положення ст. 392 ЦК
України позивач обґрунтовує
необхідність визнання її права
власності в судовому порядку. В
обґрунтування позову зазначає, що
державний акт на земельну ділянку
поданий державному нотаріусу для
вчинення нотаріальної дії оцінений як
такий, що не відповідає вимогам
законодавства, зокрема Інструкції про
порядок складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і право
постійного користування земельною
ділянкою та договорів оренди землі,
затвердженої наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
№ 43 від 04.05.1999 року. Крім того, у
відповідності до наказу Державного
комітету України із земельних ресурсів
№ 631 від 30.08.2010 року відділ
Держземагенства не вправі видати
дублікат державного акту. Замість
державного акту на право власності на
землю має бути видано свідоцтво про
право власності на нерухоме майно та
витяг про його реєстрацію у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Однак, листом № 02.1-8/200 від 12.11.2014 року
начальник реєстраційної служби
повідомив про невідповідність
правовстановлюючого документа вимогам
законодавства та неможливість
проведення реєстрації.

У судовому засіданні позивач
вимоги позову підтримала і просила їх
задовольнити з підстав викладених у
позові.

Представник відповідача в судове
засідання 25 листопада 2014 року не
з'явився, про причини неявки суд до
розгляду справи в судовому засіданні
не повідомив, про час та місце судового
засідання повідомлявся належним чином
(а.с.45).

Треті особи вираженої згоди брати
участь у судовому засіданні не подали,
участі своїх представників не
забезпечили.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 224
ЦПК України у разі неявки в судове
засідання відповідача, який належним
чином повідомлений і від якого не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності або якщо повідомлені
ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Враховуючи той факт, що
представник відповідача належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду справи (а.с. 22),
участі свого представника в судовому
засіданні 25.11.2014 року не забезпечив,
про причини неявки завчасно суд не
повідомив, а позивач не заперечує проти
проведення заочного розгляду справи та
ухвалення заочного рішення, суд
приходить до висновку щодо можливості
проведення заочного розгляду справи та
ухвалення у справі заочного рішення.

Суд, оцінивши доводи позивача,
встановивши обставини, якими
обґрунтовуються вимоги позову,
з'ясувавши характер та взаємовідносини
сторін, визначившись щодо
правовідносин, зумовлених
встановленими фактами, а також щодо
правових норм, якими врегульовані ці
правовідносини, приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення вимог позову.

Суб'єктивне право на земельну
ділянку виникає і здійснюється на
підставах і в порядку визначених
Конституцією України, Земельним
кодексом України та іншими Законами
України, що регулюють земельні
відносини.

Судом встановлено, що на ім'я
ОСОБА_1 виданий державний акт на право
власності на земельну ділянку серії ЯА
№ 514038 (а.с.11) і їй на підставі рішення
16-тої сесії 4-го скликання
Городнянської міської ради передано у
власність земельну ділянку площею 0,116
га (у межах згідно з планом), що
розташована по АДРЕСА_1 , з них для
обслуговування житлового будинку 0,10
га. Акт зареєстровано в книзі записів
реєстрації державних актів за № 308,
дата видачі 29.07.2005 року.

У справі міститься кадастровий
план земельної ділянки позивача та акт
визначення і погодження меж земельної
ділянки в натурі (а.с.14)..

Стаття 202 ЗК України, в редакції
яка діяла на момент отримання
позивачем державного акту на право
власності на земельну ділянку,
передбачала, що державна реєстрація
земельних ділянок здійснювалась у
складі державного реєстру земель.
Державний реєстр земель складався з
двох частин : а) книги записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі із зазначенням
кадастрових номерів земельних ділянок;
б) Поземельної книги, яка містить
відомості про земельну ділянку.

Пункт 2 Постанови Кабінету
Міністрів України від 02 квітня 2002 року
№ 449 «Про затвердження форми
державного акта на право власності на
земельну ділянку та державного акту на
право постійного користування
земельною ділянкою встановлює, що

раніше видані державні акти на право
приватної власності на землю, державні
акти на право власності на землю,
державні акти на право постійного
користування землею залишаються
чинними і підлягають заміні у разі
добровільного звернення громадян або
юридичних осіб.

Оскільки право виникло в
установленому законом порядку, то воно
не втрачається.

За змістом статтей 2-3 Закону
України від 01.07.2004 року № 1952-1V «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
засвідчення даних про право власності
особи на об'єкт нерухомого майна, що
виникли до набрання чинності цим
законом, не породжує у особи право
власності, а лише засвідчує офіційне
визнання і підтвердження державою
факту наявності в особи цього права.

Згідно з п. 7 Розділу 10 «Перехідні
положення» ЗК України, 2001 року
громадяни, що одержали у власність
земельні ділянки у розмірах, що були
передбачені раніше діючим
законодавством, зберігають права на ці
ділянки.

Відповідно до ст. 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, не заборонених законом.
Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із Закону або незаконність набуття
права власності не встановлено судом.

Державний акт позивачу видавався
на підставі рішення органу місцевого
самоврядування і його правомірність
безпосередньо залежить від законності
рішення на підставі якого він виданий.

На час розгляду справи в суді
відомості про скасування рішення
органу місцевого самоврядування
відсутні, як і відсутні будь-які
рішення суду чи органу самоврядування
щодо припинення права власності
позивача на земельні ділянки. Тож і
державний акт серії ЯА № 514038 є чинним.

Крім того, Постановою Кабінету
Міністрів України № 1051 від 17.10.2012 року
«Про затвердження Порядку ведення
Державного земельного кадастру»
передбачено, що державний кадастровий
реєстратор у порядку інформаційної
взаємодії уточнює шляхом відповідних
довідок інформацію після перенесення
інформації про земельні ділянки з
Державного реєстру земель. Таким чином
встановлена інша, ніж судова процедура,
уточнення відомостей про об'єкт
власності.

Відповідно до змісту ст. 11, 15 ЦК
України цивільні права та обов'язки
виникають із дій осіб, що передбачені
актами цивільного законодавства.
Захист цивільних прав - це передбачені
законом способи охорони цивільних прав
у разі їх порушення чи реальної
небезпеки такого порушення. Під
способами захисту суб'єктивних
цивільних прав розуміють закріплені
законом матеріально-правові заходи
примусового характеру, за допомогою
яких проводиться поновлення (визнання)
порушених (оспорюваних) прав та вплив
на порушника. Загальний перелік таких
способів захисту цивільних прав та
інтересів надається в ст.16 ЦК України.
Як правило, власник порушеного права
може скористатись не будь-яким, а
цілком конкретним способом захисту
свого права. Частіше за все спосіб
захисту порушеного права прямо
визначається спеціальним законом, який
регламентує конкретні цивільні
правовідносини. Однак, «визнання
добросовісним набувачем», як того
фактично вимагає позивач, у якості
способу захисту цивільних прав чинним
законодавством не передбачено. Тому
відсутні правові підстави для визнання
за позивачем права власності на
земельну ділянку, право на яку
встановлено документом, що походить
від компетентного органу.

За змістом статті 392 ЦК України
абсурдним є пред'явлення позову до
особи-відповідача, який фактично не
оспорює право власності позивача.

Спір у позивача виник з
завідуючим державною нотаріальною
конторою та начальником реєстраційної
служби Городнянського районного
управління юстиції, хоча офіційним
документом (рішенням) особи на яких
покладено обов'язок вчинення
нотаріальних дій та здійснення
державної реєстрації не відмовили
позивачу у його офіційному зверненні.

У випадку, коли нотаріус та орган
державної реєстрації прав відмовляють
у вчиненні покладених на них
нотаріальних дій чи здійсненні
державної реєстрації, така відмова
може бути оскаржена в судовому порядку.
При цьому особа сама розпоряджається
своїми правами і виключно позивачу
належить право вибору способу захисту.

Керуючись ст.19 Конституції
України, ст.1-2, 12, 16 ЦК України, 78,81,125,126
Земельного кодексу України, ст. 10,11,
209,212-215, 224-227, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у повному обсязі у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Направити Городнянській міській
раді з повідомленням копію заочного
рішення з дня його проголошення і
роз'яснити, що відповідач має право на
протязі десяти днів з дня отримання
копії рішення подати до суду заяву про
перегляд заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Чернігівської області через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги в 10-денний строк з
дня проголошення рішення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Карпинська Н.М.