АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4116/2014
Головуючий у 1 інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Солом'янського районного суду м. Києва
від 29 січня 2014 року у справі за поданням
державного виконавця Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві МаховоїД.А. про тимчасову
заборону виїзду ОСОБА_1 за межі України,
зацікавлені особи: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Віола»,
Публічне акціонерне товариство
«ПроКредитБанк», -

ВСТАНОВИЛА:

27 січня 2014 року державний виконавець
Відділу примусового виконання рішень
УДВС Головного управління юстиції у м.
Києві Махова Д.А. звернулася до суду з
поданням, у якому просила тимчасово
обмежити керівника ТОВ «Віола» ОСОБА_1
у праві виїзду за межі України до
моменту повного виконання наказу №
34/168, виданого 17 червня 2011 року
Господарським судом м. Києва про
стягнення з ТОВ «Віола» на користь ПАТ
«ПроКредитБанк» боргу у розмірі 3 305 072,
09 грн. Свої вимоги обґрунтовувала тим,
що ТОВ «Віола» має великий розмір
заборгованості перед ПАТ
«ПроКредитБанк», а тому виїзд його
керівника за межі України може
ускладнити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року обмежено
громадянина України ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, у
праві виїзду за межі України до
виконання ТОВ «Віола», керівником якої
він є, своїх зобов'язань перед ПАТ
«ПроКредитБанк» відповідно до наказу
Господарського суду м. Києва № 34/168,
виданого 17 червня 2011 року, яким з ТОВ
«Віола» на користь ПАТ «ПроКредитБанк»
стягнуто заборгованість у розмірі 3 305
072, 09 грн.

10 лютого 2014 року ОСОБА_1 подав
апеляційну скаргу на вказану ухвалу, у
якій, посилаючись на порушення норм
процесуального права, неповне
з'ясування обставин справи, просив її
скасувати та передати питання на новий
розгляд до суду першої інстанції. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
вказав, що державним виконавцем не
надано жодних доказів ухилення ТОВ
«Віола» від виконання рішення суду.
Також апелянт вказав, що ТОВ «Віола»
визнано банкрутом, призначено
ліквідатора, у зв'язку з чим його
відсторонено від керівництва ТОВ
«Віола».

У судовому засіданні представник
ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_3
апеляційну скаргу підтримав та просив
суд її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі,
у судове засідання не з'явилися, були
належним чином повідомлені про день,
час та місце апеляційного розгляду,
тому розгляд справи за апеляційною
скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК
України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення осіб, які беруть участь у
справі та з'явилися у судове засідання,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість ухвали
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Постановляючи ухвалу, що оскаржується,
суд першої інстанції керувався ст. 377-1
ЦПК України, ст. 6 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», п. 8 ст. 19
Закону України «Про державну
прикордонну службу України» та виходив
з того, що боржник може виїхати в іншу
країну, оскільки має паспорт
громадянина України для виїзду за
кордон (закордонний паспорт) і
відповідно може ухилитися від
виконання рішення суду, що призведе до
порушення прав та інтересів стягувача.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Статтею 33 Конституції України
встановлено, що кожному, хто на
законних підставах перебуває на
території України, гарантується
свобода пересування, вільний вибір
місця проживання, право вільно
залишати територію України за винятком
обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 13 Загальної
декларації прав людини кожна людина
має право вільно пересуватися й
обирати собі місце проживання в межах
любої держави. Кожна людина має право
залишати будь-яку країну, включаючи
свою власну, і повертатися у свою
країну.

Закон України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» регулює порядок здійснення
права громадян України на виїзд з
України і в'їзд в Україну, порядок
оформлення документів для зарубіжних
поїздок, визначає випадки тимчасового
обмеження права громадян на виїзд з
України і встановлює порядок
розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено
вичерпний перелік підстав для
тимчасових обмежень у праві виїзду
громадян України за кордон, зокрема,
коли громадянин України ухиляється від
виконання зобов'язань, покладених на
нього судовим рішенням, рішенням
іншого органу (посадової особи), - до
виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в
Україні покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку, визначені у
Законі України «Про виконавче
провадження» від 21 квітня 1999 р. № 606-XIV.

За змістом п.18 ч.3 ст.11 вказаного Закону
державний виконавець під час
здійснення виконавчого провадження
має право у разі ухилення боржника від
виконання зобов'язань, покладених на
нього рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України - до виконання
зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні
санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду не за
наявності факту невиконання
зобов'язань, а при ухиленні боржника
від їх виконання. Право державного
виконавця на звернення з поданням до
суду про тимчасове обмеження права
виїзду за межі України виникає
винятково у випадку доведення фактів
умисного ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
суду зобов'язань.

Під ухиленням боржника від виконання
зобов'язань, покладених рішенням суду,
слід розуміти будь-які свідомі діяння (
дії або бездіяльність) боржника,
спрямовані на невиконання
відповідного обов'язку у виконавчому
провадженні, коли виконати цей
обов'язок у нього є всі реальні
можливості і цьому не заважають
будь-які незалежні від нього об'єктивні
обставини.

Поряд з цим, про ухилення боржника від
виконання покладених на нього рішенням
обов'язків у виконавчому провадженні
може свідчити невиконання ним своїх
обов'язків, передбачених ч.6 ст.12 Закону
України «Про виконавче провадження»,
зокрема, утримання від вчинення дій,
які унеможливлюють чи ускладнюють
виконання рішення; не надання у строк,
встановлений державним виконавцем,
достовірних відомостей про свої доходи
та майно, у тому числі про майно, яким
він володіє спільно з іншими особами,
про рахунки у банках чи інших
фінансових установах; своєчасна явка
за викликом державного виконавця;
письмове повідомлення державному
виконавцю про майно, що перебуває в
заставі або в інших осіб, а також про
кошти та майно, належні боржникові від
інших осіб.

Вирішення судом питання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України врегульовано статтею 377-1 ЦПК
України.

Так, відповідно до частини першої
статті 377-1 ЦПК України питання про
тимчасове обмеження боржника -
фізичної особи або керівника боржника -
юридичної особи у праві виїзду за межі
України при виконанні судових рішень
та рішень інших органів (посадових
осіб) вирішується судом за
місцезнаходженням органу державної
виконавчої служби за поданням
державного виконавця, погодженим з
начальником відділу державної
виконавчої служби.

Як вбачається з матеріалів справи,
будь-які транспортні засоби, нерухоме
майно, вільне від обтяжень за ТОВ
«Віола» не зареєстровано, наявні на
рахунках у фінансових установах кошти
забезпечують виконання постанов про
арешт коштів боржника, що надійшли до
банку раніше.

За вказаних обставин підстав вважати,
що ТОВ «Віола» має реальну можливість
виконати рішення суду, - немає.

Крім того, згідно витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців станом на 06
лютого 2014 року постановою
господарського суду м. Києва від 06
листопада 2012 року ТОВ «Віола» визнано
банкрутом і відкрито ліквідаційну
процедуру, ліквідатором призначено
Домбровського Є.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
ліквідатор з дня свого призначення
виконує повноваження керівника
(органів управління) банкрута.

Таким чином, на момент внесення
державним виконавцем подання до суду
та постановлення ухвали, що
оскаржується, повноваження керівника
ТОВ «Віола» виконував Домбровський
Є.В., а не ОСОБА_1, щодо якого внесення
подання про обмеження у праві виїзду за
кордон.

З огляду на викладене, ухвала
Солом'янського районного суду м. Києва
від 29 січня 2014 року не може вважатися
такою, що постановлена з додержанням
вимог закону, а тому підлягає
скасуванню з постановленням нової
ухвали про відмову у задоволенні
подання.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2
ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду
м. Києва від 29 січня 2014 року - скасувати
та постановити нову ухвалу наступного
змісту:

У задоволенні подання державного
виконавця Відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві
МаховоїД.А. про тимчасову заборону
виїзду ОСОБА_1 за межі України -
відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню в касаційному
порядку не підлягає.

Головуючий

Судді