Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №278/1314/14-ц
Головуючий у 1-й інст.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

02 вересня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Якухно О.М.

суддів
Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання
Крижанівської О.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Житомирі цивільну справу
за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
районного комунального підприємства
«Агроводсервіс», ОСОБА_5, ОСОБА_6 про
визнання розпорядження недійсним та
його скасування, визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності на житло за апеляційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 12 червня 2014
року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року позивачі звернулися з
позовом про визнання недійсним та
скасування розпорядження районного
комунального підприємства
«Агроводсервіс» від 24.04.2004 року № 2560
про приватизацію квартири АДРЕСА_1,
визнання недійсним та скасування
свідоцтва про право власності на
вказане житло від 11.05.2004 року. Одночасно
просили поновити строк звернення до
суду. Зазначали, що в 1984 році рішенням
Житомирської районної ради народних
депутатів виділено ОСОБА_7 на сім'ю з 4-х
осіб вказану спірну чотирикімнатну
квартиру. До його складу сім'ї входила
дружина наймача, її дочка ОСОБА_2 та син
наймача і його дружини ОСОБА_6. Під час
проживання вона народила двох дітей, з
якими постійно проживала у спірному
житлі. У 2004 році вона вимушено знялася з
реєстрації і відповідачі через 2 місяці
незаконно приватизували квартиру,
незважаючи на їх проживання. Окрім
того, ОСОБА_6, будучи зареєстрованим у
спірній квартирі, не проживає там з 2001
року.

Заочним рішенням Житомирського
районного суду Житомирської області
від 12 червня 2014 року позов задоволено.
Визнано недійсним та скасовано :
розпорядження комунального
підприємства «АГРОВОДСЕРВІС» № 2560 від
24 квітня 2004 року про приватизацію
квартири АДРЕСА_1; свідоцтво про право
власності від 11 травня 2004 року на
квартиру АДРЕСА_1 на ОСОБА_7 з сім'єю в
складі ОСОБА_6. Стягнуто з відповідачів
на користь позивачів судовий збір за
розгляд даної справи в розмірі 487,20 грн..

Ухвалою Житомирського районного суду
Житомирської області від 22 липня 2014
року заяви ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про
перегляд заочного рішення залишено без
задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6
(його представник), посилаючись на
порушення судом норм матеріального
права та неправильність і неповноту
дослідження доказів та встановлення
обставин, просить рішення суду
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позовних
вимог в повному обсязі. Зазначає, що суд
безпідставно послався на рішення
Житомирського районного суду
Житомирської області від 13.12.2012 року,
яким визнано позивачів членом сім'ї
ОСОБА_7 станом на травень 2004 року , а не
на квітень, коли прийнято рішення про
приватизацію. Суд не врахував, що
позивачі вже зверталися з аналогічним
позовом і їм відмовлено у позові та
пропущено строк звернення до суду.

Представник апелянта підтримала
апеляційну скаргу і пояснила що заяву
про застосування строків позовної
давності відповідачі подавали із
заявою про перегляд заочного рішення
суду.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та
представник відповідача заперечують у
задоволенні скарги і пояснили, що вони
постійно проживали у спірній квартирі
до 2010 року, а позивач ОСОБА_2 тимчасово
виїжджала за кордон на роботу. За
дітьми доглядала в цей час представник
відповідача. Їх проживання встановлено
судовими рішеннями. Строк звернення до
суду пропущено з поважних причин у
зв'язку із розглядами судами справ.

Розглянувши справу в межах доводів,
викладених в апеляційній скарзі,
колегія суддів вважає, що вона підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з
того, що позивачі, як члени сім'ї
наймача спірної квартири мали право на
її приватизацію, а видача
розпорядження та свідоцтва на двох
осіб порушує їх права.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду.

Про порушення свого права позивачі
дізналися у 2009 році, що не заперечують
відповідачі, та звернулися до суду з
аналогічним позовом.

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 23 вересня 2010
року відмовлено у задоволенні позову з
тих підстав, що позивачі на момент
приватизації були зареєстровані за
іншою адресою і не заявляли вимоги про
визнання їх членами сім'ї наймача.

У жовтні 2011 року позивачі звернулися до
суду із заявою про визнання їх членами
сім'ї наймача і справа розглянута у
квітні 2013 року.

У 2012 році позивачі звернулися до суду з
позовом аналогічним даному і рішенням
Житомирського районного суду
Житомирської області від 06.02.2014 року
відмовлено у його задоволенні з
посиланням на неналежних відповідачів.

З викладеного вбачається, що позивачі
протягом чотирьох років вживали заходи
для захисту свого порушеного права у
судовому порядку, що є підставою для
визнання поважними причини пропущення
позовної давності.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» (далі - Закон) якщо загальна
площа квартир (будинків), що
підлягають приватизації, відповідає
площі, передбаченій абзацом другим
статті 3 цього Закону, зазначені
квартири (будинки) передаються
наймачеві та членам його сім'ї
безоплатно.

До членів сім'ї наймача включаються
лише громадяни, які постійно
проживають в квартирі (будинку) разом з
наймачем або за якими зберігається
право на житло.

Право на приватизацію квартир
(будинків) державного житлового
фонду з використанням житлових
чеків одержують громадяни України,
які постійно проживають в цих
квартирах (будинках) або перебували
на обліку потребуючих поліпшення
житлових умов до введення в дію цього
Закону.

Частиною 2 ст.8 Закону визначено, що
передача займаних квартир (будинків)
здійснюється в спільну сумісну або
часткову власність за письмовою
згодою всіх повнолітніх членів сім'ї,
які постійно мешкають в даній
квартирі (будинку), в тому числі
тимчасово відсутніх, за якими
зберігається право на житло, з
обов'язковим визначенням
уповноваженого власника квартири
(будинку).

До членів сім'ї наймача належать
дружина наймача, їх діти і батьки.
Членами сім'ї наймача може бути визнано
й інших осіб, якщо вони постійно
проживають разом з наймачем і ведуть з
ним спільне господарство (ст.64 ЖК
України).

У п.15 Пленуму Верховного Суду України
«Про застосування Конституції України
при здійсненні правосуддя» від 01
листопада 1996 року № 9 роз'яснив, що при
розгляді спорів про право користування
жилим приміщенням необхідно брати до
уваги, що ст. 33 Конституції гарантує
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання. Це означає, що
наявність чи відсутність прописки самі
по собі не можуть бути підставою для
визнання права користування жилим
приміщенням за особою, яка там
проживала чи вселилась туди як член
сім'ї наймача (власника) приміщення, або
ж для відмови їй у цьому.

Судом встановлено, що рішенням
виконавчого комітету Житомирської
районної ради народних депутатів № 301
від 12 вересня 1984 року надано ОСОБА_7
надано квартиру АДРЕСА_1 на сім'ю з 4-х
чоловік (а.с.5).

Рішенням Житомирського районного суду
Житомирської області від 13 грудня 2012
року (справа №2-194/12), залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Житомирської області від 03 квітня 2013
року, визнано ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3,
членами сім'ї наймача квартири АДРЕСА_1
ОСОБА_7 станом на травень 2004 року.

Зазначеними судовими рішеннями
встановлено, що до членів сім'ї наймача
ОСОБА_7 було включено ОСОБА_8, ОСОБА_2,
ОСОБА_6.

Під час спільного проживання у
позивача ОСОБА_2 народилися діти :
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживали і були
зареєстровані у спірному приміщенні.

У 1997 році позивач набула право
власності за договором дарування на 1/3
частину житлового будинку АДРЕСА_2 та
26.02.2004 року знялася з реєстрації у
спірній квартирі, продовжуючи постійно
проживати в ній до 2010 року на правах
члена сім'ї наймача.

За заявою ОСОБА_7 від 22.03.2004 року (а.с.6) на
підставі розпорядження районного
комунального підприємства
«Агроводсервіс» від 21.04.2004 року № 2560
ОСОБА_7 та ОСОБА_6 видано 11.05.2004
свідоцтво про право власності на
спірне жиле приміщення.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

На підставі викладено, суд дійшов
вірного висновку, що позивачі у квітні
2004 року мали право на приватизацію
спірної квартири як члени сім'ї наймача
квартири і приватизація на двох
мешканців є порушенням їх прав, а тому
обґрунтовано задовольнив вимоги
позивачів.

Доводи апелянта про те, що суд
безпідставно послався на судове
рішення, яким визнано позивачів
членами сім'ї відповідача станом на
травень 2004 року, не можуть бути
прийняті до уваги, оскільки зазначеним
судом встановлено постійне проживання
позивачів з часу вселення до 2010 року,
тобто обставину, яка не підлягає
доказуванню в цій справі.

Крім того, не може бути прийнято до
уваги і посилання щодо пропуску строку
позовної давності, оскільки заява про
його застосування була подана
відповідачами з порушенням вимог ч.3
ст.267 ЦК України після ухвалення
судового рішення.

Прийнявши до уваги наведене, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків, викладених у
рішенні.

В той же час, ухвалюючи рішення про
розподіл судових витрат, суд стягнув їх
з відповідачів на користь всіх
позивачів без визначення конкретної
суми, що підлягає стягненню з кожного
відповідача та не врахував, що судовий
збір був сплачений одним позивачем.

За таких обставин, рішення суду
підлягає скасуванню в частині
розподілу судових витрат, з ухваленням
нового - про стягнення судових витрат в
рівних частках на користь ОСОБА_2.

Керуючись ст.ст.209, 218, 303, 304, 307, 313, 314, 316,
319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л
а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Скасувати рішення Житомирського
районного суду Житомирської області
від 12 червня 2014 року в частині
розподілу судових витрат та ухвалити
нове рішення.

Стягнути з районного комунального
підприємства «Агроводсервіс», ОСОБА_5,
ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судові
витрати за розгляд даної справи в сумі
162,40 грн., з кожного.

В решти рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржено в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий
Судді