Провадження № 2/712/2381/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2014 року Соснівський
районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Мельник І.О.

при секретарі Аліценко О.О.

з участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Черкаси
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4 про розірвання договору позики,
стягнення боргу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом
до ОСОБА_4 про розірвання договору
позики та стягнення боргу. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що 28.07.2011 року вона
надала відповідачу у борг грошові
кошти в розмірі 4800 євро. Факт отримання
коштів підтверджується власноруч
написаною ОСОБА_4 розпискою. Відповідно
до умов розписки відповідач взяв на
себе зобов'язання повернути ОСОБА_3
борг в повному обсязі протягом п'яти
років щомісячно. На даний час
відповідач повернув 860 євро, решта
коштів в сумі 3940 євро, що за курсом НБУ
на день подання позову еквівалентно
сумі 61100 грн., залишилась неповернутою.
Вимоги позивачки про повернення коштів
відповідач ігнорує. У зв'язку з
неможливістю врегулювати спірні
правовідносини в добровільному
порядку, позивач змушений звернутися
до суду з даним позовом за захистом
порушених прав. Просить суд розірвати
договір позики, стягнути з відповідача
на її користь борг за договором позики
в сумі 61100 грн., 10000 грн. моральної шкоди,
4000 грн. - витрати на правову допомогу, та
судовий збір.

В ході розгляду справи представником
позивачки збільшувалися позовні
вимоги. Остаточно просив суд збільшити
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача майнових збитків з 61100 грн.
до 78800 грн. у зв'язку із збільшенням
курсу євро.

В судовому засіданні позивачка та її
представник - адвокат ОСОБА_1 збільшені
позовні вимоги підтримали в повному
обсязі, просили позов задовольнити,
пояснивши суду щодо обов'язку
відповідача виконувати зобов'язання
відповідно до договору позики.

Представник відповідача - адвокат
ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не
визнав, заперечував проти його
задоволення. В своїх поясненнях
посилався на необґрунтованість вимоги
щодо розірвання договору позики, адже
не вказано який саме договір позики
необхідно розірвати, коли укладений
договір позики та між ким укладений. В
той же час, представник відповідача не
заперечував того факту, що він
отримував від ОСОБА_3 грошові кошти в
сумі 4800 євро відповідно до підписаної
ним розписки від 28.07.2011, проте вона не
містить обов'язкових умов договору
позики.

Заслухавши думку учасників процесу,
дослідивши письмові матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 28.07.2011 року ОСОБА_4
складена розписка, відповідно до якої
він отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 4800
євро. Згідно з розпискою відповідач
взяв на себе зобов'язання повернути
позивачці борг в повному обсязі
протягом п'яти років щомісячно.

Судом достеменно встановлено та не
заперечується самою позивачкою факт
повернення відповідачем 860 євро за
розпискою від 28.07.2011 року.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Частиною 2 ст. 1047 Цивільного кодексу
України передбачено, що на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Відповідно до правового висновку
Верховного Суду України від 18.09.2013 року
у справі № 6-63 цс 13, письмова форма
договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім
правочином, а також він є одностороннім
договором, оскільки після укладення
цього договору всі обов'язки за
договором позики, у тому числі
повернення предмета позики або рівної
кількості речей того ж роду та такої ж
якості, несе позичальник, а
позикодавець набуває за цим договором
тільки права. За своєю суттю розписка
про отримання в борг грошових коштів є
документом, який видається боржником
кредитору за договором позики,
підтверджуючи як його укладення, так і
умови договору, а також засвідчуючи
отримання боржником від кредитора
певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими ознаками, у такій самій
кількості, такого самого роду та такої
самої якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

В ході розгляду справи судом
достеменно встановлено, що між
сторонами не було укладено договору
позики в розумінні ст. 1046 ЦК України. З
розписки від 28.07.2011 року вбачається
обов'язок повернути кошти протягом 5
років.

Крім того, рішенням Соснівського
районного суду м. Черкаси від 11.09.2013
року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення боргу за договором позики
відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні
позову. Даним рішенням встановлено, що
між сторонами був укладений договір
про повернення коштів, які були
отримані від однієї сторони іншою.
Даний договір є строковим, так як в
ньому зазначений термін його
виконання, а саме протягом 5 років,
тобто до 28.07.2016 року. Виконання самого
договору між сторонами, визначено
частково та щомісячно, тобто не вказано
в якій саме фіксованій сумі це буде
виконуватись.

Згідно з ч.3 ст.61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України
договір може бути змінено або
розірвано за рішенням суду на вимогу
однієї із сторін у разі істотного
порушення договору другою стороною та
в інших випадках, встановлених
договором або законом. Істотним є таке
порушення стороною договору, коли
внаслідок завданої цим шкоди друга
сторона значною мірою позбавляється
того, на що вона розраховувала при
укладенні договору.

Твердження представника позивача щодо
необхідності розірвання договору
позики у зв'язку із його невиконанням
відповідачем, суд оцінює критично,
оскільки це не можна вважати істотним
порушенням договору, оскільки кредитор
в цьому випадку не може бути
позбавлений того, на що він розраховує
при укладенні договору (повернення
грошових коштів), крім того, відсутні
підстави для розірвання неіснуючого
договору позики. Як відомо, рішенням
від 11.09.2013 року встановлено факт
укладання між сторонами саме договору
про повернення коштів, а не договору
позики. Достеменно встановлено, що
відповідачем виконуються умови даного
договору, строк дії якого закінчується
28.07.2016 року, шляхом його періодичного
погашення. Тому, підстав для розірвання
договору та стягнення збитків у суду не
має.

Відповідно до ст. 23 ЦК України
визначений вичерпний перелік підстав
за яких особа має право відшкодування
моральної шкоди. Позовні вимоги
позивачки щодо стягнення моральної
шкоду є також безпідставними та не
підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене, аналізуючи
докази в їх сукупності, суд вважає за
необхідне відмовити у задоволенні
позову в повному обсязі через
необґрунтованість та безпідставність.

Керуючись ст. ст. 5, 10, 11, 57- 60, 88, 212-215 ЦПК
України, ст.ст. 11, 16, 509, 526, 530, 611, 626, 631, 651,
1046, 1049 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про розірвання договору
позики, стягнення боргу та моральної
шкоди.

Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Черкаської області
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10-денний строк з дня
проголошення рішення апеляційної
скарги.

Головуючий:
І.О.Мельник