АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1907/2508/2012 Головуючий у 1-й інстанції Снігурський В.В.
Провадження № 22-ц/789/34/14 Доповідач - Шевчук Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2014 р. Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Ткача З. Є., Бершадської Г. В.,

при секретарі - Ханенко Т.І.

з участю - апелянта - ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

позивачки - ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_3Б

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду від 17 грудня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка представляє інтереси ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за нею права власності на придбане майно,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4, яка представляє інтереси ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на майно. Позивач посилалась на те, що 05 червня 2012 року між нею та відповідачкою досягнуто домовленості щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу трьохкімнатної квартири з двома підвалами та сараєм, що знаходиться за адресою Тернопільська область Зборівський район, смт.Залізці, вул.Шевченка,66/1. Вона оплатила повну вартість майна, однак нотаріально посвідчити спірний договір неможливо, оскільки відповідачка відмовляється посвідчувати нотаріально договір . Просила визнати дійсним договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири з двома підвалами та сараєм та визнати за нею право власності на вищезазначене майно.

Рішенням Зборівського районного суду від 12 грудя 2012 року позовні вимоги задоволено. Договір купівлі-продажу житлової квартири з двома підвалами та сараєм, що знаходиться по вул.Шевченка,66, кв.№1 в смт.Залізці Зборівського району Тернопільської області, укладений 05 червня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 визнано дійсним.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на житлову квартиру з двома підвалами та сараєм, що знаходиться АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування вимог апелянт зазначає, що оскаржуваним рішенням суду порушено її права, оскільки вона є власником підвалів I та III площею 11 кв.м. кожен і користується ними протягом багатьох років. Крім того, в судовому засіданні не встановлено правових підстав належності нерухомого майна відповідачу.

У судовому засіданні апелянт підтримала вимоги апеляційної скарги, зіславшись на доводи, викладені у ній.

Позивачка ОСОБА_3 апеляційної скарги не визнала, рішення суду вважає законним та обгрунтованим.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не зявились, надіслали в суд заяву, в якій просять справу розглянути в їхній відсутності.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ст.ст. 213-214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженими в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 5 червня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яка представляє інтереси ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу трьохкімнатної квартири з двома підвалами та сараєм, що знаходиться за адресою Тернопільська область, Зборівський район, смт.Залізці, вул.Шевченка,66/1.

З акту прийому - передачі грошових коштів відповідно до п.п.3,4 Договору купівлі-продажу трьохкімнатної житової квартири з двома підвалами та сараєм від 05.06.2012 року вбачається, що ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_4 прийняла грошові кошти в сумі 147 000 ( сто сорок сім тисяч) гривень 00 коп. за продаж вищезазначеної квартири.

Згідно із розпискою від 5 червня 2012 року, ОСОБА_4, яка представляє інтереси ОСОБА_5 отримала 147 000 ( сто сорок сім тисяч) гривень 00 коп від ОСОБА_3 за продаж трьохкімнатної квартири з двома підвалами та сараєм, що знаходиться за адресою Тернопільська область, Зборівський район, смт.Залізці, вул.Шевченка,66/1, що належить ОСОБА_5 на підставі права власності .

В суді апеляційної інстанції апелянт зазначила, що оскаржуваним рішенням суду порушено її права, оскільки вона є власником підвалів I та III площею 11 кв.м. кожен згідно договору купівлі продажу і користується ними протягом багатьох років, а рішенням суду її власність відчужена.

З доводами апелянта погодитись не можна, оскільки у ОСОБА_1 відсутні правовстановлючі документи на спірний підвал.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Зборівського районного суду від 23 вересня 1993 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, виконкому Залізцівської селищної Ради народних депутатів про визнання договору купівлі-продажу частково недійсним задоволено позов та визнано частково недійсним в частині продажі та купівлі підвалу 1 пл. 11.0 кв.м. та підвалу 3 пл.11.0 вартістю 793 карб, укладеного виконкомом Залізцівської селищної Ради народних депутатів Зборівського району Тернопільської області та ОСОБА_7 від 3 липня 1992 року і посвідчений Зборівською державною нотаріальною конторою Тернопільської області під реєстром №1673 та залишено у користуванні ОСОБА_6 підвали 1 пл.11.0 кв.м. та 3 пл.11.0 кв.м., що знаходяться в будинку №10 по вул.Збаразькій селища Залізці Зборівського району Тернопільської області.

Стягнуто з виконкому Залізцівської селищної Ради народних депутатів Зборівського району Тернопільської області в користь ОСОБА_7 793 крб., отримані від неї за продаж підвалів.

Таким чином, ОСОБА_1 не є власником спірних підвалів, оскільки договір купівлі продажу підвалів визнано недійсним.

Встановлено, що відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Зборівського РБТІ від 7 листопада 2012 року, ОСОБА_5 на підставі рішення Зборівського районного суду від 5 липня 2012 року є власником трьохкімнатної житлової квартири площею 60,5 кв.м., підвалу Пд площею 11.0 кв.м., підвалу Пд1 площею 11.0 кв.м. та сараю В1, які знаходяться за адресою смт.Залізці, вул.Шевченка ( Збаразька, Грабаса) , буд.66 кв.1.

Враховуючи наведене, права апелянта рішенням суду не порушено, оскільки остання не є власником спірних підвалів.

Згідно ч.3ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення .

Згідно п.14. Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2008 року Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку відповідно до статті 303 ЦПК (1618-15), апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції не має права виходити як за межі доводів апеляційної скарги, так і за межі вимог, заявлених у суді першої інстанції, крім випадків, передбачених частинами третьою та четвертою цієї статті.

В даному випадку, апеляційний суд при перевірці законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції, виходить за межі доводів апеляційної скарги, оскільки під час розгляду справи встановлено неправильне застосування норм матеріального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення .

Так, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, однак відповідачка ухилилася від його нотаріального посвідчення, а тому слід визнати такий договір дійсним.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Згідно із ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ч.3 ст.640 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також, чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Статтею 657 ЦК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Згідно з ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Враховуючи викладене, до договору купівлі-продажу від 05 червня 2012 року, не може бути застосована норма ч.2 ст.220 ЦК України, оскільки укладення та виникнення правових наслідків за договором Закон пов'язував з його нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією законами України.

При вирішенні справи, суд відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою з'ясування наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної норми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Однак даних вимог закону суд першої інстанції не виконав, що привело до невірного вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів прийшла до переконання про необхідність скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог .

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 324; 325 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Зборівського районного суду від 17 грудня 2012 року скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, яка представляє інтереси ОСОБА_5 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання за нею права власності на придбане майно відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8