АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5715/14
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року судова колегія
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Харківської області
в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Піддубного
Р.М., Малінської С.М.

за участі секретаря -
Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Харкові
цивільну справу

за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-Банк»

на рішення Київського районного
суду м. Харкова від 16 червня 2014 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки, за зустрічним позовом
ОСОБА_2 до Публічного акціонерного
товариства «Альфа-Банк», Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»,
третя особа: Публічне акціонерне
товариство «Омега Банк» про визнання
частково недійсним договору про
відступлення прав вимог, -

В С Т А Н О В
И Л А :

У липні 2013 року ПАТ «Альфа-Банк»
звернувся до суду із позовом, в якому
просив в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 30.05.2008 року у розмірі 509006,63 грн.
звернути стягнення на предмет іпотеки,
а саме на квартиру АДРЕСА_1, шляхом
проведення прилюдних торгів за
початковою ціною встановленою на рівні
не нижчому за звичайні ціни на цей вид
майна, визначеною на підставі оцінки
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності на стадії оцінки майна, під
час проведення виконавчих дій, а також
стягнути судовий збір 3441 грн.

В обґрунтування своїх позовних
вимог позивач посилався на те, що 30.05.2008
року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір, відповідно
до якого позичальнику надано кредит у
розмірі 58500 доларів США зі сплатою 11,9 %
річних строком до 30.05.2028 року.(а.с. 17-21)

З метою забезпечення належного
виконання зобов'язання за кредитним
договором 30.05.2008 року між ВАТ
«Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено
іпотечний договір, відповідно до якого
ОСОБА_1передав Банку в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк»
(продавцем) та ПАТ «Дельта Банк»
(покупцем) був укладений Договір
купівлі-продажу прав вимог за
кредитними договорами, відповідно до
положень якого продавець погоджується
продати (відступити) права вимоги та
передати їх покупцю, а покупець цим
погоджується купити Права вимоги,
прийняти їх і сплатити Загальну
Купівельну ціну.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта
Банк» (продавцем) та ПАТ «Альфа Банк»
(покупцем) був укладений Договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами.

Проте, ОСОБА_2 порушив умови
кредитного договору та вимоги
законодавства, не забезпечив своєчасне
погашення кредиту, внаслідок чого у
нього утворився борг перед позивачем з
тривалою затримкою у погашенні.

Не погоджуючись з вказаним позовом,
ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним
позовом до ПАТ « Альфа банк», ПАТ «
Дельта банк», третя особа: ПАТ « Омега
банк» про визнання частково недійсним
договору відступлення права вимоги,
посилаючись на те, що відповідачами
порушено вимоги ст. 203 ЦК України, щодо
укладення договору відступлення права
вимоги, оскільки, відповідачами не
надано належних доказів на
підтвердження обґрунтованості
вказаної угоди.

Рішенням Київського районного суду
м. Харкова від 16 червня 2014 року у
задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до
ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки - відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову
ОСОБА_2 до ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Дельта
Банк», третя особа: ПАТ «Омега Банк» про
визнання частково недійсним договору
про відступлення прав вимог -
відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішення
суду першої інстанції ПАТ «Альфа-Банк»
звернувся на нього з апеляційною
скаргою в якій, з посиланням на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати це рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення,
яким позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк»
задовольнити у повному обсязі.

ОСОБА_2 вказане рішення не
оскаржив.

Рішення суду в частині відмови в
задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2
до ПАТ «Альфа-Банк», ПАТ «Дельта Банк»,
третя особа: ПАТ «Омега Банк» про
визнання частково недійсним договору
про відступлення прав вимог судовою
колегією не переглядається.

Судова колегія, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились у судове засідання,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне рішення суду в частині
відмови в задоволенні позову ПАТ
«Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про звернення
стягнення на предмет іпотеки скасувати
та ухвалити нове про відмову в
задоволенні позовних вимог з інших
підстав.

За правилами ч. 3 ст. 303 ЦПК України
апеляційний суд не обмежений доводами
апеляційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде встановлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення
норм процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на
які сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які
були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення районного суду
наведеним вимогам цивільного
процесуального строку у повній мірі не
відповідає.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог ПАТ « Альфа
банк», районний суд виходив з того, що
позивачем не було надано належних та
допустимихдоказів, на підтвердження
виникнення у позивача права вимоги до
ОСОБА_2 щодо звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Однак погодитися з таким висновком
суду не можна, оскільки висновки суду
не відповідають обставинам справи та
судом не правильно застосовані норми
матеріального права і тому суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне на підставі п.п. 3 і 4 ст. 309 ЦПК
України рішення суду в цій частині
скасувати та ухвалити нове про відмову
в задоволенні позовних вимог ПАТ «
Альфа банк».

Судовим розглядом встановлено, що
30.05.2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2
було укладено кредитний договір,
відповідно до якого позичальнику
надано кредит у розмірі 58500 доларів США
зі сплатою 11,9 % річних строком до 30.05.2028
року. Цього ж числа, між ВАТ «Сведбанк»
та ОСОБА_2 було укладено іпотечний
договір, відповідно до якого
ОСОБА_1передав Банку в іпотеку нерухоме
майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк»
(продавцем) та ПАТ «Дельта Банк»
(покупцем) був укладений Договір
купівлі-продажу прав вимог за
кредитними договорами, відповідно до
положень якого продавець погоджується
продати (відступити) права вимоги та
передати їх покупцю, а покупець цим
погоджується купити Права вимоги,
прийняти їх і сплатити Загальну
Купівельну ціну.

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта
Банк» (продавцем) та ПАТ «Альфа Банк»
(покупцем) був укладений Договір
купівлі-продажу прав вимоги за
кредитними договорами.

Станом на 10.06.2013 року заборгованість
ОСОБА_2 за кредитним договором складає
509006,63 грн., що складається з
заборгованості : за кредитом - 441275,79
грн., по відсотках - 62377,45 грн. та пеня -
5353,39 грн.

У зв'язку з невиконанням
відповідачем взятих на себе
зобов'язань, ПАТ « Альфа банк»
звернулося до суду з позовом щодо
звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Разом з тим, п. 1 ч. 1 Закону
України від 3 червня 2014 року № 1304-УП
«Про мораторій на стягнення майна
громадян України, наданого як
забезпечення кредитів в іноземній
валюті» (далі - Закон № 1304-УП)
встановлено, що протягом дії цього
закону не може бути примусово стягнуте
(відчужене без згоди власника) нерухоме
житлове майно, яке вважається
предметом застави згідно із статтею 4
Закону України «Про заставу» та/або
предметом іпотеки згідно із статтею 5
Закону України «Про іпотеку», якщо таке
майно виступає як забезпечення
зобов'язань громадянина України
(позичальника або майнового
поручителя) за споживчими кредитами,
наданими йому кредитними установами -
резидентами України в іноземній
валюті, та за умови, що: таке нерухоме
житлове майно використовується як
місце постійного проживання
позичальника/майнового поручителя або
є об'єктом незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна, яке
перебуває в іпотеці за умови, що у
позичальника або майнового поручителя
у власності не знаходиться інше
нерухоме житлове майно; загальна площа
такого нерухомого житлового майна
(об'єкта незавершеного будівництва
нерухомого житлового майна) не
перевищує 140 кв. метрів для квартири та
250 кв. метрів для житлового будинку.

Цей закон набирає чинності з дня
його опублікування та втрачає чинність
з дня набрання чинності законом, який
врегульовує питання особливостей
погашення основної суми
заборгованості, вираженої в іноземній
валюті, порядок погашення (урахування)
курсової різниці, що виникає у
бухгалтерському та/або податковому
обліку кредиторів та позичальників, а
також порядок списання пені та штрафів,
які нараховуються (були нараховані) на
таку основну суму заборгованості (ч. 3
Закону № 1304-УП).

Днем опублікування Закону №
1304-УП є 7 червня 2014 року (Голос України №
109).

За правилами статті 5 ЦК
України акти цивільного законодавства
регулюють відносини, які виникли з дня
набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не
має зворотної дії у часі, кім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли
раніше і регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності.

Офіційне тлумачення положення
частини першої статті 58 Конституції
України щодо зворотної дії в часі
законів та інших нормативно-правових
актів дано в Рішенні Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1-рп/99.

Відповідно до цих роз'яснень,
за загальновизнаним принципом права
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі. Цей
принцип закріплений у частині першій
статті 58 Конституції України, за якою
дію нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Конституція України, закріпивши
частиною першою статті 58 положення
щодо неприпустимості зворотної дії в
часі законів та інших
нормативно-правових актів, водночас
передбачає їх зворотну дію в часі у
випадках, коли вони пом'якшують або
скасовують юридичну відповідальність
особи, що є загальновизнаним принципом
права.

Так, загальна площа квартири 49,6
кв. м., житлова площа - 30,3 кв. м.

Дане житло є місцем постійного
проживання відповідача, що
підтверджується даними паспорту.

З огляду на це, підстав для
звернення стягнення на предмет іпотеки
в рахунок погашення заборгованості за
кредитним договором від 30.05.2008 року
немає.

З позовом про стягнення
заборгованості за договором кредиту
від 30.05.2008 року позивач не звертався
та не позбавлений такої можливості.

Керуючись ст. ст. 303, ст. 307 ч. 1 п.
3, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 316, 317, 319 ЦПК України,
судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м.
Харкова від 16 червня 2014 року скасувати,
ухвалити нове.

В задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства «Альфа-Банк»
до ОСОБА_2 про звернення стягнення на
предмет іпотеки відмовити з інших
підстав.

Рішення набирає чинності негайно
і може бути оскаржено в касаційному
порядку протягом двадцяти днів з дня
його проголошення безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -