Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року Справа №607/273/14-ц
Тернопільський міськрайонний суд
Тернопільської області

в складі :

головуючого
Ромазана В.В.

з участю секретаря
Гіндзелевич О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Тернополі
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_2 про
визнання особи такою, що втратила право
на користування житловим приміщенням,
посилаючись на те, що вона володіє
квартирою АДРЕСА_1 на праві приватної
власності. З відповідачем вона
перебувала у шлюбі з 10 лютого 1989 року,
який на даний час розірвано. ОСОБА_2
зареєстрований у зазначеній квартирі,
проте фактично у ній не проживає з 09
липня 2013 року по даний час. Вважає, що
відповідач втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1, виходячи із норм ч.1
ст.71 ЖК України, оскільки не проживає у
ній більше шести місяців, не сплачує
комунальних платежів за її утримання, а
тому дана квартира не може вважатись
його місцем проживання.

В судовому засіданні позивачка
ОСОБА_1 та її представник позовні
вимоги підтримали повністю та просять
суд їх задовольнити в повному обсязі, з
підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судовому засіданні позовних вимог не
визнав, суду пояснив, що спірна
квартира придбана за спільні кошти під
час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1, являється
спільною сумісною власністю подружжя,
а тому ОСОБА_2, як співвласник квартири,
не може бути визнаний таким, що втратив
право на користування належним йому
житловим приміщенням. Крім цього,
вказав, що позивач чинить перешкоди
ОСОБА_2 у користуванні спірним житлом,
що підтверджено рішенням апеляційного
суду Тернопільської області від 16
січня 2014 року. Враховуючи наведені
обставини у позові просить відмовити

Дослідивши та оцінивши докази по
справі, суд встановив.

Згідно свідоцтва про право власності
на квартиру АДРЕСА_1 від 04 лютого 2005
року, виданого Тернопільським міським
бюро технічної інвентаризації,
квартира АДРЕСА_1, належить ОСОБА_1 на
праві приватної власності на підставі
рішення виконкому Тернопільської
міської ради №1211 від 29 листопада 2004
року.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 06 листопада 2013
року, яке набрало законної сили, шлюб
між сторонами розірвано.

ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі
АДРЕСА_1 з 20 лютого 2004 року по даний час.

Як вбачається із представлених
позивачем у судовому засіданні актів
від 12 вересня 2013 року, від 18 листопада
2013 року, від 13 січня 2014 року, складених
комісією та підписаних головою ОСББ
«Симоненка-5», ОСОБА_2 за адресою
АДРЕСА_1 не проживає з 09 липня 2013 року по
даний час.

Рішенням Тернопільського
міськрайонного суду від 12 листопада 2013
року у цивільній справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення в
квартиру вирішено вселити ОСОБА_2 в
квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Тернопільської області від 16 січня 2014
року, яке набрало законної сили,
зазначене рішення Тернопільського
міськрайонного суду змінено в частині
правового обґрунтування, в решті -
залишено без змін.

Як вбачається із зазначеного рішення
апеляційного суду Тернопільської
області від 16 січня 2014 року, «…квартира
АДРЕСА_1 набута сторонами під час шлюбу
в житлово-будівельному кооперативі,
членом якого була ОСОБА_1, що вбачається
з ордера на житлове приміщення в
будинку ЖБК №360 серія МК від 30.08.1991
року, виданого на підставі рішення
загальних зборів членів ЖБК №87 від
08.08.1991 року. Згідно довідки ОСББ
«Симоненка» від 10.01.2014 року за №1
вбачається,що перший внесок за
кооперативну квартиру був сплачений
29.10.1990 року в сумі 3963,07 крб. В подальшому
було сплачено 20.01.1992 року - 7000 крб. та
17.12.1992 року - 4000 крб. Дані обставини
визнано відповідачкою і в запереченнях
на позовну заяву позивача…Пайові
внески були сплачені в період шлюбу,
тому вони є спільною власністю
подружжя, а отже позивач є
співвласником квартири…».

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судовим рішенням
встановлено, що пайові внески за
квартиру АДРЕСА_1 сплачено в період
шлюбу, вони є спільною власністю
подружжя, а тому ОСОБА_2 є співвласником
спірної квартири. Крім цього, як
вбачається із рішення Тернопільського
міськрайонного суду від 12 листопада 2013
року, відповідача було вселено у
зазначену квартиру, через те, що ОСОБА_1
чинила йому перешкоди у користуванні
жилим приміщенням та відмовлялась
надати ключі від вхідних дверей, не
впускала його у житло.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України,
власнику належить право володіння,
користування та розпорядження своїм
майном.

Частина 1 статті 60 ЦПК України
зобов»язує кожну сторону довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

В судовому засіданні позивачкою
не доведено ті обставин, що відповідач
був відсутній за місцем його
реєстрації та постійного проживання у
квартирі АДРЕСА_1 без поважних причин.
Крім цього, суд констатує те, що
відповідачу у користуванні спірним
житловим позивачем чинилися перешкоди,
що встановлено рішенням
Тернопільського міськрайонного суду
від 12 листопада 2013 року, внаслідок чого,
його було вселено у зазначену квартиру,
тому не бере до уваги показів свідків
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також акти
представлені позивачкою.

Враховуючи наведене, суд
приходить до переконання, що в
задоволенні позову позивачці слід
відмовити.

На підставі наведеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, ЦК
України, ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання особи такою, що
втратила право на користування жилим
приміщенням - відмовити.

Рішення набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан