Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/7042/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

21 листопада 2014 року Київський
районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Полтава цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Київської районної в м.
Полтаві ради про визнання права
власності на нерухоме майно, третя
особа - територіальна громада в особі
Полтавської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 05 листопада 2014 року
звернувся в суд з позовом до Київської
районної в м. Полтаві ради про визнання
права власності на нерухоме майно.

Посилався на те, що є користувачем
гаража по АДРЕСА_1, площею 69,5 кв.м., який
збудований ним за власні кошти, але без
відповідних дозволів.

Вказував, що в 2014 року звернувся до
Київської районної в м. Полтаві ради з
заявою про надання дозволу на
виготовлення документації із
землеустрою на земельну ділянку площею
82 кв.м. по АДРЕСА_1, але було відмовлено.

Посилаючись на норми ст. 376 ЦК України
просив суд визнати за ним право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно - гараж літ. «Г-1» площею
забудови 69,5 кв.м. з оглядовою ямою літ.
«г-1» площею забудови 4,7 кв.м. та
прибудови літ. «г» площею забудови 8,1
кв.м. по АДРЕСА_1.

В судове засідання сторони не
з'явилися, звернувшись до суду з
заявами про розгляд справи без їх
участі.

Суд, дослідивши надані позивачем
докази, приходить до наступних
висновків.

Судом встановлено, що рішенням
Київської районної в м. Полтаві ради
від 04 квітня 2014 року відмовлено ОСОБА_1
в наданні дозволу на виготовлення
документації із землеустрою на
земельну ділянку площею 82 кв.м. по
АДРЕСА_1 у зв'язку з ненаданням
правовстановлюючих документів на
майно, розташоване на земельній
ділянці.

Також встановлено, що ПП Полтавське
бюро технічної інвентаризації
«Інвентаризатор» станом на 07 травня 2013
року здійснено технічну
інвентаризацію об'єкта нерухомого
майна - гараж по АДРЕСА_1 (інвентарна
справа 35835).

За даними технічного паспорта на гараж
по АДРЕСА_1, він збудований в 2001 році,
площею 69,5 кв.м., з оглядовою ямою площею
4,7 кв.м. Також мається прибудова площею
8,1 кв.м., 2013 року побудови.

За нормами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

В поданій до суду позовній заяві
позивач ОСОБА_1 просить визнати за ним
право власності на об'єкт нерухомого
майна в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 376
ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України
житловий будинок, будівля, споруда,
інше нерухоме майно вважаються
самочинним будівництвом, якщо вони
збудовані або будуються на земельній
ділянці, що не була відведена для цієї
мети, або без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил.

Цією нормою передбачено загальне
правило про те, що особа, яка здійснила
або здійснює самочинне будівництво
нерухомого майна, не набуває права
власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК
України).

Таким чином, звертаючись до суду з
позовом про визнання права власності
на нерухоме майно в порядку,
визначеному ст. 376 ЦК України, позивачу
слід довести суду обставини, за яких
будівництво вважається самочинним.
Самочинним вважається: а) будівництво
іншого нерухомого майна, якщо
збудовано на земельній ділянці, що не
була відведена особі, яка здійснює
будівництво; б) відведена не для цієї
мети; в) без відповідного документа,
який дає право виконувати будівельні
роботи, чи належно затвердженого
проекту; г) з істотним порушенням
будівельних норм і правил.

В поданій до суду позовній заяві
позивач посилається на норми ч. 3 ст. 376
ЦК України як підставу для визнання за
ним права не нерухоме майно.

В розумінні ст. 376 ЦК України
будівництвом об'єкта нерухомості на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, вважається спорудження
таких об'єктів на земельній ділянці, що
не віднесена до земель житлової й
громадської забудови, зокрема, наданій
для ведення городництва, сінокосіння,
випасання худоби тощо, цільове
призначення або вид використання якої
не змінено в установленому законом
порядку. Під наданням земельної
ділянки розуміється рішення
компетентного органу влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки у власність або
надання у користування, або передачу
права користування земельною ділянкою
на підставі цивільно-правових
договорів із фізичною чи юридичною
особою (п. 4 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами статті
376 Цивільного кодексу України (про
правовий режим самочинного
будівництва)).

Дослідженими в справі доказами
встановлено, що земельна ділянка
позивачу ОСОБА_1 не надавалася не
тільки для будівництва гаражу, а і для
інших цілей.

Тому до спірного об'єкта нерухомого
майна відсутні підстави для
застосування положень ч. 3 ст. 376 ЦК
України, як підстави для визнання на
нього права власності.

Також з матеріалів справи вбачається,
що будівництво гаража по АДРЕСА_1
площею 69,5 кв.м. здійснено без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, в тому
числі і без належно затвердженого
проекту.

Також з матеріалів справи не
вбачаються підстави, що таке
будівництва здійснено на земельній
ділянці, яка була відведена іншій
особі, а не позивачеві ОСОБА_1

Враховуючи встановлені судом
обставини, суд приходить до висновку
про відсутність жодних правових
підстав, передбачених ст. 375 ЦК України,
для визнання за позивачем ОСОБА_1 права
власності на гараж по АДРЕСА_1, оскільки
такий гараж збудований не тільки без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил, але і на земельній
ділянці, що взагалі не була відведена
для будь-якої мети.

Тому позовні вимоги ОСОБА_1 є
безпідставними та не підлягають
задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 судом
також враховується та обставина, що
позивачем не доведено суду, що він
взагалі звертався до компетентного
державного органу про прийняття
забудови до експлуатації; що є відмова
у такому прийнятті.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України,
суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Київської районної в м. Полтаві ради
про визнання права власності на
нерухоме майно відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
через Київський районний суд м. Полтави
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги, рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Головуючий суддя
/підпис/ Н.Л.Яковенко

Суддя
Н.Л.Яковенко

21.11.2014