Провадження № 22-ц/783/3124/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Гацій І.І.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_9, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 січня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, з участю третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8, про стягнення компенсації за невикористані дні відпустки та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

встановила:

В жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася у Франківський районний суд м. Львова з позовною заявою до Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, з врахуванням заяв про збільшення позовних вимог, просила суд визнати незаконним та скасувати п. 2 наказу Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України № 14-к від 16.01.2012 року про звільнення ОСОБА_2, 19.01.2012 року у зв"язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КзПП України, поновити ОСОБА_2 на посаді професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України з 19.01.2012 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 січня 2012 року, стягнути з відповідача 6040,50 грн. компенсації за невикористану відпустку, зобов"язати відповідача нарахувати та виплатити допомогу по тимчасовій непрацездатності за період з 03.01.2012 року по 19.01.2012 року, стягнути середній заробіток з 19 січня 2012 року за весь час затримки по день фактичного розрахунку, стягнути 20000 грн. відшкодування моральної шкоди (т. 1 а.с. 2-6, 52-58, 172-176, т. 2 а.с. 79-81).

Ухвалою судового засідання від 18 квітня 2012 року позовну заяву ОСОБА_2 до Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, з участю третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, стягнення компенсації та стягнення моральної шкоди - залишено без розгляду.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 18 вересня 2012 року ухвала Франківського районного суду від 18 квітня 2012 року скасована в частині залишення без розгляду позовних вимог про стягнення з Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України на користь ОСОБА_2 6040,50 грн. компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку з 19 січня 2012 року за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в цій частині позовних вимог заяву направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. В іншій частині ухвалу суду залишено без змін.

Оскаржуваним рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 січня 2014 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України, з участю третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення компенсації за невикористану щорічну основну відпустку в розмірі 6040,50 грн., стягнення середнього заробітку з 19 січня 2012 року за весь час затримки по день фактичного розрахунку за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, з вказаним рішенням не погоджується, вважає, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідач безпідставно не виплатив їй компенсацію за невикористані нею дні щорічних відпусток виходячи з її повної вартості у 56 календарних днів, оскільки ч. 2 ст. 83 КЗпП України і ч. 2 ст. 24 ЗУ "Про відпустки" встановлюють особливості виплати грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток керівним, педагогічним, науково-педагогічним працівникам і спеціалістам закладів освіти.

На її думку, приписи ст. 83 КЗпП України застосовуються за умови, що такий працівник пропрацював на даному підприємстві не менше 10 місяців взагалі, а не в рахунок поточного робочого року, а тому грошова компенсація за невикористані ним дні відпусток повинна виплачуватися з розрахунку повної їх тривалості.

Оскільки в цілому пропрацювала у відповідача набагато більше ніж 10 місяців, тому їй повинні були виплатити компенсацію за невикористану відпустку з розрахунку 56 календарних днів, а не 26 як проведено відповідачем.

Крім цього, відповідачем неправильно визначено величину коефіцієнту коригування заробітної плати за 2011 рік, оскільки відповідно до р.10 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року таке коригування необхідно розраховувати щомісячно, а у 2011 році таких коефіцієнтів було 6.

Також, під час розрахунку компенсаційних виплат взято неправильні суми заробітної плати за окремі місяці, зокрема у січні 2011 року з різницею 895,22 грн., у квітні 2011 року - 264,32 грн., крім цього неправильно взято для розрахунку кількість календарних днів у 2011 році (356) замість фактичних 355.

Просить суд скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 30.01.2014 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України в її користь 6040,50 грн. компенсації за невикористану відпустку та середній заробіток з 19 січня 2012 року за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників розгляду справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що керівництвом Львівського регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України вірно нараховано та виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку за 54 календарних дні у розмірі 8678,20 грн. В свою чергу, на переконання районного суду позивач не надала належні та допустимі докази, які б спростували заперечення відповідача.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із такими висновками суду першої інстанції в частині проведених розрахунків, однак зазначене не тягне за собою зміну чи скасування оскаржуваного рішення з наступних підстав.

У ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімально розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Судом встановлено, що відповідно до наказу директора Львівського філіалу Української академії державного управління при Президентові України № 048/к від 05.04.2000 року позивач ОСОБА_2 з 03.04.2000 року прийнята на посаду провідного спеціаліста відділу прийому, атестації та розподілу слухачів (т. 3 а.с. 74).

Наказом директора академії № 113/к від 04.09.2000 року позивач ОСОБА_2 прийнята з 01.09.2000 року до 01.09.2003 року на посаду доцента кафедри державного управління та місцевого самоврядування за контрактом (т. 3 а.с. 75-77).

Відповідно до запису № 16 в трудовій книжці серія НОМЕР_1 на ім"я ОСОБА_2, 01.09.2000 року вона прийнята у порядку переведення на посаду доцента кафедри державного управління та місцевого самоврядування згідно контракту до 01.09.2003 року.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що в інституті відсутній наказ про звільнення ОСОБА_2 з посади провідного спеціаліста відділу прийому, атестації та розподілу слухачів, проте, зважаючи на зміст п. 13 наказу директора академії № 113/к від 04.09.2000 року, вважає що ОСОБА_2 прийнята без переведення на посаду доцента кафедри державного управління та місцевого самоврядування за контрактом.

Колегія суддів приходить висновку, що незважаючи на розбіжності у запису в трудовій книжці та наказі № 113/к від 04.09.2000 року, слід вважати, що ОСОБА_2 прийнята з 01.09.2000 року на посаду доцента кафедри державного управління та місцевого самоврядування за контрактом у порядку переведення з попередньої посади.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КЗпП України якщо працівник, переведений на роботу на інше підприємство, в установу, організацію, повністю або частково не використав щорічні основну та додаткові відпустки і не одержав за них грошову компенсацію, то до стажу роботи, що дає право на щорічні основну та додаткові відпустки, зараховується час, за який він не використав ці відпустки за попереднім місцем роботи.

В подальшому, відповідно до наказу директора ЛРІДУ НАДУ при Президентові України №49-к від 25.02.2008 року позивач ОСОБА_2 переведена на посаду професора кафедри державного управління та місцевого самоврядування з 25.02.2008 року до проведення конкурсу на цю посаду (т. 1 а.с. 24).

В свою чергу, наказом по інституту № 14-к від 16.01.2012 року ОСОБА_2 звільнена із вказаної посади з 19.01.2012 року у зв"язку із закінченням строку трудового договору відповідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (т. 2 а.с. 167-169).

Одночасно, відповідно до вказаного наказу вирішено виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 03.04.2000 року до 01.09.2000 року - 12 календарних дні, за 2010-2011 навчальний рік - 1 календарний день, за 2011-2012 навчальний рік - 26 календарних днів, а також за відпустку як матері двох дітей віком до 15 років за 2000 рік - 5 календарних днів, за 2001 рік - 5 календарних днів, за 2002 рік - 5 календарних днів.

Згідно із ст. 83 КЗпП України та ст. 24 ЗУ "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менше як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості.

В свою чергу, відповідно до ст. 6 ЗУ "Про відпустки" керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам надається щорічна основна відпустка тривалістю до 56 календарних днів у порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п. 6 Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 346 від 14 квітня 1997 року, у разі звільнення керівних, педагогічних, наукових і науково-педагогічних працівників навчальних закладів та навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічної основної відпустки з розрахунку повної її тривалості, а особам, які до звільнення пропрацювали менш як 10 місяців, - пропорційно до відпрацьованого ними часу (з розрахунку тривалості щорічної основної відпустки за кожний відпрацьований місяць 5,6; 4,2 і 2,8 календарних дня за тривалості щорічної основної відпустки відповідно 56, 42 і 28 календарних днів).

Беручи до уваги те, що відповідно до ст. 75 КЗпП України та ст. 6 ЗУ "Про відпустки" щорічна основна відпустка надається за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору, тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач ОСОБА_2 при звільненні мала право на компенсацію лише тієї частини щорічної основної відпустки, яка обчислюється пропорційно до відпрацьованого нею періоду за робочий рік.

В свою чергу, відповідно до додаткових пояснень від 01.07.2014 року позивач ОСОБА_2, з покликанням на лист Міністерства соціальної політики України № 209/18/133-14 від 16.06.2014 року вважає, що за період роботи з 03.04.2011 року по 19.01.2012 року вона мала право отримати відпустку пропорційно до відпрацьованого часу з розрахунку 5,6 календарних дня за тривалості щорічної основної відпустки 56 календарних днів як науково-педагогічний працівник.

Разом з тим, у наказі № 14-к від 16.01.2012 року вирішено виплатити ОСОБА_2 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку окремо за період роботи з 03.04.2000 року до 01.09.2000 року - 12 календарних днів, а за 2011-2012 навчальний рік - 26 календарних дні.

Колегія суддів приходить висновку, що працюючи на посаді провідного спеціаліста відділу прийому, атестації та розподілу слухачів з 03.04.2000 по 01.09.2000 рік, яка віднесена до посад державних службовців та яким відповідно до ст. 35 ЗУ "Про державну службу" надається щорічна основна відпустка з розрахунку 30 календарних днів за відпрацьований рік, позивач ОСОБА_2 отримала право на 12 календарних днів відпустки з наступного розрахунку: 30/(366-10)*(151-7)=12,13=12 к.д.

В свою чергу, з 01.09.2000 року ОСОБА_2, як науково-педагогічний працівник отримала право на щорічну основну відпустку тривалістю 56 календарних днів.

Працюючи науково-педагогічним працівником з 01.09.2000 року по 19.01.2012 року ОСОБА_2 не використала відпустки за період роботи з 01.09.2010 року по 31.08.2011 року - 1 к.д., а з 01.09.2011 року по 19.01.2012 року - 25 календарних дні з наступного розрахунку: за відпрацьовані повні місяці (вересень, жовтень, листопада, грудень) 5,6*4=22,4=22 к.д., а також за 19 днів січня 2012 року (за мінусом двох святкових днів 1 та 7 січня) - 5,6*17/31=2,67=3 к.д.

Розрахунок днів невикористаної відпустки за період з 01.09.2011 року по 19.01.2012 року був предметом позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності Львівського регіонального інституту державного управління, проведеної державною фінансовою інспекцією у Львівській області, відповідно до висновку якої ОСОБА_2 за період роботи з 01.09.2011 року по 19.01.2012 року належало нарахувати та виплатити грошову компенсацію при звільненні за не використані нею 25 календарних днів щорічної основної відпустки (акт від 06.10.2014 року № 08-22/76, т. 3 а.с. 166-179).

Таким чином, за період роботи з 03.04.2011 року по 19.01.2012 року ОСОБА_2 отримала право на виплату компенсації за невикористану відпустку тривалістю 25 календарних дні.

Відтак, станом на день звільнення позивач ОСОБА_2 мала право на виплату компенсації за 53 невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки як матері двох дітей віком до 15 років.

Що стосується доводів апелянта про те, що відповідачем неправильно визначено величину коефіцієнту коригування заробітної плати за 2011 рік, а також що під час розрахунку компенсаційних виплат взято неправильні суми заробітної плати за окремі місяці, колегію суддів встановлено наступне.

Відповідно до п.п. а п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, цей Порядок застосовується у випадку, зокрема, виплати компенсації працівникам за невикористані відпустки.

Згідно із п. 2 Порядку, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки.

У п. 7. Порядку передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях, провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 КЗпП України), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

На переконання колегії суддів відповідачем вірно не враховано при обчисленні середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані дні відпустки оплату за погодинною оплатою праці в розмірі 264,32 грн. за квітень 2011 року, оскільки відповідно до додатку № 16 до наказу Міністерства освіти і науки України № 557 від 26.09.2005 року в ставку погодинної оплати включено оплату за дні відпустки.

Крім цього, відповідно до п. 10 Порядку у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Розраховуючи коефіцієнт коригування заробітної плати для обчислення середньої заробітної плати відповідачем визначено середній коефіцієнт шляхом додавання місячних коефіцієнтів і ділення на кількість місяців розрахунку, внаслідок чого отримано середній коефіцієнт 1,2148, після чого визначено відкореговану заробітну плату за останні 12 місяців роботи в розмірі 72568,84 грн.

Що стосується різниці в сумі заробітної плати за січень 2011 року, представник відповідача пояснив, що нарахування заробітної плати та інших нарахувань в Інституті здійснюється за допомогою комп"ютерної програми "Парус". Під час розрахунку компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_2 в програмі "Парус" стався збій, внаслідок якого було змінено суму нарахованої заробітної плати за січень 2011 року (замість суми 4379,57 грн. взято суму 3483,75 грн. та кількість днів у 2011 році (замість 355 днів взято 356 днів), на підтвердження чого надав довідку ТзОВ "Парус-Львів" № 30 від 16.06.2014 року.

Під час розгляду апеляційної скарги представник відповідача надав виправлений розрахунок компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_2 з врахуванням розміру заробітної плати за січень 2011 року 4379,57 грн., а також щомісячного коефіцієнту коригування, за яким відкоригована заробітна плата за останні 12 місяців роботи визначена в розмірі 72436,82 грн.

Враховуючи отриманий відкоригований розмір заробітної плати, відповідно до п. 7 Порядку, розмір виплати компенсації за невикористані дні відпустки для ОСОБА_2 складає 10814,65 грн. (72436,82/(365-10)=204,05*53).

Відповідно до наданої відповідачем інформації у листі на ім"я позивача ОСОБА_2 № 116/02 від 05.03.2012 року, а також у довідці № 57/21 від 29.01.2014 року, ОСОБА_2 нараховано 10872,90 грн. компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки та відпустки як матері двох дітей віком до 15 років (54 календарних дні), із якої відраховано прибутковий податок 15% - 1531,45 грн., єдиний внесок 6,1% - 663,25 грн., і перераховано на зарплатний картковий рахунок 8678,20 грн.

З наведених підстав, незважаючи на проведений розрахунок з інших підстав, суд першої інстанції прийшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за невикористану щорічну основну відпустку в розмірі 6040,50 грн., стягнення середнього заробітку з 19 січня 2012 року за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки підстави для цього відсутні.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 30 січня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин