Справа № 192/2102/14
Провадження № 2/192/522/14
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 листопада 2014 року СОЛОНЯНСЬКИЙ
РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ
головуючого - судді
при секретарі - Короті
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у смт.Солоне цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя
особа - Солонянський районний сектор
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання особи такою,
що втратила право користування жилим
На обґрунтування своїх вимог
посилається на те, що їй на праві
приватної власності належить житловий
будинок АДРЕСА_1, в якому разом зі своїм
сином - ОСОБА_3 зареєстрована
відповідачка, яка доводилась їй
невісткою та в послідуючому у зв'язку з
укладанням шлюбу з іншим чоловіком
змінила прізвище з «ОСОБА_2» на
З 06 лютого 2013 року відповідачка разом з
дитиною залишила вказане житлове
приміщення, забрала свої речі і з цього
періоду без поважних причин понад один
рік в ньому не проживає, але своєї
реєстрації в належному їй будинку не
припинила, чим порушує її права як
власника на користування та
розпорядження вказаним нерухомим
Вважає з посиланням на ст.ст.150,156
Житлового кодексу України, ст.ст.391, ч.2
ст.405 ЦК України, що оскільки відповідач
без поважної причини більше року не
проживає у вказаному житловому
будинку, то вона має бути визнана такою,
що втратила право користування
житловим приміщенням, тому вона
змушена звернутися до суду з позовом
про визнання відповідача такою, що
втратила право на користування жилим
приміщенням в належному їй на праві
В судовому засіданні позивач позов
підтримала та пояснила, що є власником
будинку АДРЕСА_1, в якому крім неї також
зареєстровані її син ОСОБА_4 та його
бувша дружина, а її невістка ОСОБА_2, яка
є відповідачем у справі, шлюб між якими
розірвано 12 листопада 2012 року.
Відповідачка була реєстрована в
будинку з її згоди як дружина сина в 2002
році та до розлучення сина з нею була
членом її сім?ї. З 06 лютого 2013 року
відповідач вибула разом з речами до м.
Верхівцеве у зв'язку зі створенням
сім?ї з іншим чоловіком та з того часу
не поверталася на проживання в
належний їй на праві власності будинок.
Онук позивачки - ОСОБА_3, який є сином
відповідачки, також проживав в її
будинку разом з матір'ю та з нею ж вибув
до іншого населеного пункт, але вона не
проти того, щоб внук залишався
зареєстрованим у її будинку.
Реєстрація відповідачки у будинку
порушує її права власника, оскільки
вона має право на пільги по оплаті
комунальних послуг, а розмір пільги
залежить від кількості осіб, які
зареєстровані у будинку.
Відповідач ОСОБА_2, яка про час та місце
розгляду справи повідомлена належним
чином (а.с.61) в судове засідання 26
листопада 2014 року не з'явилася, про
причини неявки суду не повідомила, в
зв'язку з чим суд за згодою позивача
ухвалив розглядати справу у її
відсутність в порядку заочного
провадження відповідно до вимог ст.224
ЦПК України по наявним у справі
доказах. Згідно наданих суду письмових
заперечень (а.с.49,51-52) відповідачка з
позовом не погоджується, при цьому
зазначає, що вона як дружина сина
позивачки була зареєстрована та
проживала у її будинку, де також
зареєстрований і їх спільний син -
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час вона
проживає у м. Верхівцеве разом зі своїм
чоловіком та сином - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який відвідує школу в м.
Верхівцеве, а згідно рішення суду від 13
листопада 2012 року про розірвання шлюбу
з ОСОБА_4, місце проживання дитини
визначено з матір'ю, тобто з нею. Вважає,
що оскільки позивач в позові ставить
питання про зняття з реєстрації лише
відповідачки і не заявляє таких вимог
стовно її сина - ОСОБА_3, то до участі у
справі необхідно залучити в якості
третьої особи батька дитини - ОСОБА_4,
оскільки останній повинен надати згоду
на зняття з реєстрації у будинку
позивача їх спільного сина, який вибув
разом з нею, але його батько не дає
згоди на зняття його з реєстрації,
мотивуючи зміну нею прізвища.
Третя особа - Солонянський районний
сектор Державної міграційної служби
України в Дніпропетровській області,
яка про час та місце розгляду справи
повідомлена належним чином, в судове
засідання не з'явилася, надавши суду
заяву про розгляд справи без участі
їхнього представника (а.с.62).
Третя особа - Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, яка про час
та місце розгляду справи повідомлена
належним чином (а.с.60), в судове
засідання не з'явилася, причини неявки
суду не повідомила, у зв'язку з чим суд
ухвалив розглядати справу без участі
представника третьої особи.
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні
показала суду, що багато років знає
позивачку ОСОБА_1, яка має сина - ОСОБА_4,
який був одружений з ОСОБА_2 та разом
проживали у будинку позивачки по
АДРЕСА_1. Потім подружжя ОСОБА_2
розлучилися і ОСОБА_2 виїхала на інше
місце проживання в лютому 2013 року, про
що за її участю були складанні чотири
акти обстеження будинку позивачки, при
складанні яких також були присутні
сусідка позивачки - ОСОБА_6 та депутати
Солонянської селищної ради - ОСОБА_7 і
Суд, вислухавши пояснення позивача,
свідка, дослідивши письмові докази,
що маються у справі, приходить до
висновку, що позов підлягає
задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до положень ст.ст.10,11,60
ЦПК України суд розглядає цивільні
справи не інакше як за зверненням
фізичних чи юридичних осіб, поданим
відповідно до цього Кодексу, в межах
заявлених вимог і на підставі доказів
сторін та інших осіб, які беруть участь
у справі, при цьому доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях, а кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається, як на підставу
своїх вимог чи заперечень, крім
випадків встановлених цим законом.
Згідно ст.150 Житлового кодексу України
громадяни, які мають у приватній
власності будинок, користуються ним
для особистого проживання і
проживання членів їх сімей і мають
право розпоряджатися цією власністю на
свій розсуд, а відповідно до ст.156 цього
ж Кодексу члени сім'ї власника жилого
будинку, які проживають разом з ним у
будинку, що йому належать, користуються
жилим приміщенням нарівні з власником
будинку, якщо при їх вселенні не було
іншої угоди про порядок користування
цим приміщенням. За згодою власника
будинку член його сім'ї вправі вселяти
в займане ним жиле приміщення інших
членів сім'ї, при цьому на вселення до
батьків їх неповнолітніх дітей згоди
власника не потрібно.
В силу ст. 386 ЦК України власник, який
має підстави передбачати можливість
порушення свого права власності іншою
особою, може звернутися до суду з
вимогою про заборону вчинення нею дій,
які можуть порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню, а
відповідно ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
Статтею 41 Конституції України та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася 17
липня 1997 року відповідно до Закону
України від 17 липня 1997 року
№ 475/97-ВР «Про ратифікацію
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року» та
протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції,
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, що передбачено і
положеннями ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК
України, а обмеження чи втручання у
право власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.
В судовому засіданні встановлено, що
позивачеві на праві приватної
власності належить жилий будинок
АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про
право власності на нерухоме майно
серії ЯЯЯ №706664 від 24 травня 2006 року
(а.с.6), витягу про реєстрацію права
власності на нерухоме майно, виданого
товариством з обмеженою
відповідальністю «Абріс» від 01 червня
2006 року (а.с.8) та технічного паспорта на
житловий будинок (а.с.12).
Відповідно до виписки з домової книги
по АДРЕСА_1, яка в послідуючому змінила
назву на АДРЕСА_1 (а.с.21), в зазначеному
будинку зареєстрована ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_2, тобто відповідачка у
справі з 14 травня 2004 року (а.с.13,14), а
згідно довідки Солонянської селищної
ради Дніпропетровської області від 18
серпня 2014 року № 1901 (а.с.20) позивачка
ОСОБА_1 має такий склад сім??ї: чоловік -
ОСОБА_9, син - ОСОБА_4, колишня невістка -
ОСОБА_2, онук - ОСОБА_3, а зазначене
свідчить про те, що відповідачка ОСОБА_2
була зареєстрована в належному на
праві власності позивачеві житловому
будинку як член її сім'ї.
Рішенням Солонянського районного суду
Дніпропетровської області від 13
листопада 2012 року, яке набрало законної
сили 24 листопада 2012 року, шлюб між
ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с.15).

Згідно актів обстеження помешкання
громадянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 від 15
березня 2013 року, 18 червня 2913 року, 28
листопада 2013 року, 06 лютого 2014 року
відповідачка ОСОБА_2 на момент
проведення обстежень в даному будинку
не проживає з 06 лютого 2013 року (а.с.16-19), а
вказані обставини в судовому засіданні
також підтвердила і свідок ОСОБА_5, за
участю якої дані акти складались.
Згідно письмових заперечень проти
позову (а.с.51-52) відповідачка ОСОБА_2
підтвердила факт не проживання у
спірному житловому будинку після
розірвання шлюбу 13 листопада 2012 року та
послідуючому переїзду на проживання в
м.Верхівцеве Верхньодніпровського
району Дніпропетровської області, що
підтверджується і наданою довідкою про
навчання сина ОСОБА_3 у 1-А класі КЗ
«Верхівцевська СЗОШ №2 1-111 ст.
Верхньодніпровської районної ради
Дніпропетровської області» (а.с.50) та
довідкою про хворобу відповідачки
(а.с.46-48).

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени
сім'ї власника житла, які проживають
разом з ним, мають право на
користування цим житлом відповідно до
закону. Житлове приміщення, яке вони
мають право займати, визначається його
власником.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено,
що член сім'ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у азі
відсутності члена сім'ї власника без
поважних причин понад один рік, якщо
інше не встановлено домовленістю між
ним і власником житла або законом.

Таким чином, дослідженими в судовому
засіданні доказами встановлено, що з 06
лютого 2013 року, тобто більше року,
відповідач відсутня за місцем своєї
реєстрації в житловому будинку АДРЕСА_1
без поважних причин, не з'являється в
ньому тривалий час та не користується
ним, при цьому, будучи зареєстрованою,
не несе ніяких витрат по утриманню
даного будинку.

З огляду на наведене, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню, оскільки
відповідач без поважних причин в
житловому будинку позивача не проживає
з 06 лютого 2013 року, тобто більше одного
року, і не робить спроб повернутися
проживати у ньому, внаслідок чого
відповідно до вимог ч.2 ст.406 ЦК України
у судовому порядку підлягає визнанню
такою, що втратила право на
користування житловим приміщенням в
житловому будинку АДРЕСА_1, оскільки
позивач як власник будинку має право
розпоряджатися, користуватися та
володіти ним на власний розсуд, при
цьому судом не приймаються доводи
відповідача, що разом з нею обов'язково
підлягає зняттю з реєстрації в
спірному житловому будинку і її
неповнолітній син ОСОБА_3, який є онуком
позивача, оскільки відповідно до ст.160
Сімейного кодексу України місце
проживання дитини, яка не досягла 10
років, визначається за згодою батьків,
а згідно ст.141 цього ж Кодексу мати,
батько мають рівні права та обов'язки
щодо дитини, незалежно від того, чи
перебували вони у шлюбі між собою, при
цьому розірвання шлюбу між батьками,
проживання їх окремо від дитини не
впливає на обсяг їх прав і не звільняє
від обов'язків щодо дитини.

Таким чином, дослідженими в судовому
засіданні доказами встановлено, що
вимоги позивача про визнання
відповідача таким, що втратив право
користування жилим приміщення, є
обґрунтованими і такими, що
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.316-321, 386, 391, 405 ЦК України,
ст.ст.150, 156 Житлового кодексу України,
ст.10, 11, 57, 60, 88, 212-215, 224-228 ЦПК
України,суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа
- Солонянський районний сектор
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області, Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області про визнання особи такою, що
втратила право користування жилим
приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1982 року народження,
такою, що втратила право користування
жилим приміщенням у належному на праві
приватної власності ОСОБА_1 житловому
будинку АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржене
до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Солонянський районний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з дня проголошення рішення,
а особами, які брали участь у справі,
але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про
перегляд заочного рішення без
задоволення заочне рішення може бути
оскаржене відповідачами в
апеляційному порядку, а строк на
апеляційне оскарження рішення суду
починає відраховуватися з дати
постановлення ухвали про залишення
заяви про перегляд заочного рішення
без задоволення.

Головуючий: суддя