Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ26 листопада 2014 рокум.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі: головуючогоГвоздика
П.О.,суддів: Євграфової Є.П., Журавель
В.І.,Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_5 до
Комунального закладу «Біловодська
центральна районна лікарня» про
поновлення на роботі та стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу, за касаційною скаргою
Комунального закладу «Біловодська
центральна районна лікарня» на рішення
апеляційного суду Луганської області
від 25 лютого 2014 року,в с т а н о в и л а:У
грудні 2013 року ОСОБА_5 звернулася до
суду з даним позовом, зазначивши в його
обгрунтування, що з 4 серпня 2008 року по 12
грудня 2013 року вона працювала на
посаді головного бухгалтера
Комунального закладу «Біловодська
центральна районна лікарня», який на
підставі рішення сесії Біловодської
районної ради від 22 січня 2013 року є
правонаступником Комунального закладу
«Біловодське районне територіальне
медичне об'єднання», яке у свою чергу,
створено внаслідок ліквідації
Біловодської центральної районної
лікарні. Наказом від 12 грудня 2013 року №
153 її звільнено із займаної посади за
систематичне невиконання без поважних
причин обов'язків, покладених трудовим
договором, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України. Посилаючись на те, що її
звільнено незаконно, просила поновити
на посаді головного бухгалтера та
стягнути з відповідача на її користь
середній заробіток за час вимушеного
прогулу у розмірі 10 761 гривня 50 копійок.
Рішенням Біловодського районного суду
Луганської області від 22
січня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено за безпідставністю - з
причин не пред'явлення позивачкою
позову про скасування судом наказу,
виданого відповідачем - Комунальним
закладом (установою) «Біловодська
центральна районна лікарня» - про її
звільнення за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України
від 12 грудня 2013 року № 153. Вирішено
питання про стягнення судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Луганської
області від 25 лютого 2014 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове, яким позов
задоволено. Поновлено ОСОБА_5 на посаді
головного бухгалтера у Комунальному
закладі «Біловодська центральна
районна лікарня». Стягнуто з
Комунального закладу «Біловодська
центральна районна лікарня» на користь
ОСОБА_5 середній заробіток за час
вимушеного прогулу за період з 14 грудня
2013 року по 25 лютого 2014 року у розмірі 10
761 гривня 50 копійок. Вирішено питання
про розподіл судових витрат. Ухвалою
апеляційного суду Луганської області
від 26 травня 2014 року заяву
Біловодської районної державної
адміністрації про перегляд за
нововиявленими обставинами рішення
апеляційного суду Луганської області
від 25 лютого 2014 року залишено без
задоволення. У касаційній скарзі
Комунальний заклад «Біловодська
центральна районна лікарня» просить
скасувати рішення апеляційного суду і
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, мотивуючи свою вимогу
порушенням судом норм процесуального
права й неправильним застосуванням
норм матеріального права.
Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні. Ухвалюючи
рішення, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не пред'явлено позов
про скасування наказу, виданого
Комунальним закладом (установою)
«Біловодська центральна районна
лікарня», про її звільнення за
п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України від 12 грудня 2013
року № 153, а тому дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову. Скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
ухвалюючи нове про задоволення позову,
апеляційний суд виходив з
недоведеності факту систематичного
порушення позивачем своїх трудових
обов'язків, а тому дійшов висновку, що
звільнення позивача за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України є незаконним. Проте з
таким висновком апеляційного суду
погодитись не можна. Як
вбачається з матеріалів справи,
наказом від 4 серпня 2008 року № 113
ОСОБА_5 прийнята на посаду головного
бухгалтера Комунального закладу
«Біловодська центральна районна
лікарня». За систематичне
невиконання позивачем без поважних
причин обов'язків, покладених на неї
трудовим договором, наказом від 12
грудня 2013 року № 153 ОСОБА_5
звільнено із займаної посади за п. 3 ч. 1
ст. 40 КЗпП України. Виходячи з
недоведеності факту систематичного
порушення позивачем своїх трудових
обов'язків, апеляційний суд взяв до
уваги доповідну записку складу комісії
від 11 грудня 2013 року, зі змісту якої
вбачається, що позивач надав комісії
інвентаризаційні книги по
бібліотечному фонду, а також,
посилаючись на відсутність доказів
щодо акта передачі бібліотечного фонду
на баланс реорганізованої установи,
дійшов висновку, що застосування до
позивача такого заходу
дисциплінарного стягнення, як
звільнення, здійснено без врахування
вимог ч. 3 ст. 149 КЗпП України, у зв'язку з
чим наказ про звільнення вважав
незаконним. Разом з тим, як роз'яснено у
п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», у справах про поновлення на
роботі осіб, звільнених за порушення
трудової дисципліни, судам необхідно
з'ясувати, в чому конкретно виявилось
порушення, що стало приводом до
звільнення, чи могло воно бути
підставою для розірвання трудового
договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 п. 1 ст.
41 КЗпП України, чи додержані власником
або уповноваженим ним органом
передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП
України правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, і попередня робота
працівника. Так, за неналежне
виконання бюджетного законодавства
Комунальним закладом «Біловодська
центральна районна лікарня», 5 лютого
2013 року Управлінням Державної
казначейської служби України у
Біловодському районі Луганської
області винесено попередження про
бюджетне правопорушення. Крім того,
в процесі перевірки
фінансово-господарської діяльності
підприємства за період з 1 січня 2011 року
по 30 листопада 2012 року, проведеною 8
квітня 2013 року Старобільською
міжрайонною державною фінансовою
інспекцією, виявлені недоліки в роботі
позивача, зокрема порушення вимог
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність України»
та Інструкції з обліку запасів
бюджетних установ, затвердженої
наказом Державного казначейства
України від 8 грудня 2000 року.
За допущені порушення прокуратурою
Біловодського району Луганської
області від 24 квітня 2013 року внесено
подання про вирішення питання щодо
притягнення винних посадових осіб до
дисциплінарної відповідальності, а
саме: головного бухгалтера ОСОБА_5 та
економістів ОСОБА_6 та ОСОБА_7,
внаслідок чого наказом Комунального
закладу «Біловодська центральна
районна лікарня» від 29 квітня 2013 року №
57 ОСОБА_5 оголошено догану за недоліки в
роботі. Водночас, на виконання
наказу головного лікаря Комунального
закладу «Біловодська центральна
районна лікарня» від 9 грудня 2013 року №
158 «Про проведення інвентаризації
бібліотечного фонду» здійснено
перевірку факту вивезення ОСОБА_5
товарно-матеріальних цінностей
підприємства та складено акт про
систематичне порушення посадових
обов'язків головного бухгалтера та
правил внутрішнього трудового
розпорядку в частині виконання вимог
керівника підприємства та з
урахуванням дисциплінарного стягнення
внесено подання про звільнення за п. 3
ч.1 ст. 40 КЗпП України. Відповідно до
п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий
договір, укладений на невизначений
строк, а також строковий трудовий
договір до закінчення строку його
чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом лише у випадку систематичного
невиконання працівником без поважних
причин обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення. Згідно з ч. ч. 1, 4 ст. 149 КЗпП
України до застосування
дисциплінарного стягнення власник або
уповноважений ним орган повинен
зажадати від порушника трудової
дисципліни письмові пояснення.
Стягнення оголошується в наказі
(розпорядженні) і повідомляється
працівникові під розписку. Відповідно
до ст. 43 КЗпП України розірвання
трудового договору з підстав,
передбачених пунктами 1 (крім випадку
ліквідації підприємства, установи,
організації), 2 - 5, 7 статті 40 і пунктами 2
і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути
проведено лише за попередньою згодою
виборного органу (профспілкового
представника), первинної профспілкової
організації, членом якої є працівник.
Вирішуючи спір, апеляційний суд
належним чином не перевірив обставин,
викладених в акті позапланової
перевірки Державної фінансової
інспекції в Луганській області від 14
лютого 2014 року, та не з'ясував чи могли
вони бути підставою для розірвання
трудового договору за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП
України, чи додержані власником або
уповноваженим ним органом передбачені
статтями 147 (1), 148, 149 КЗпП України
правила і порядок застосування
дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не
закінчився встановлений для цього
строк, чи застосовувалось вже за цей
проступок дисциплінарне стягнення, чи
враховувались при звільненні ступінь
тяжкості вчиненого проступку і
заподіяна ним шкода, обставини, за яких
вчинено проступок, та дійшов
передчасного висновку про
обґрунтованість заявлених вимог. За
таких обставин рішення суду
апеляційної інстанції підлягає
скасуванню з підстав, передбачених ч. 3
ст. 338 ЦПК України, з направленням
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції. З
урахуванням вимог ст. 1 Закону України
від 12 серпня 2014 року № 1632-VII
«Про здійснення правосуддя та
кримінального провадження у зв'язку з
проведенням антитерористичної
операції» та розпорядження голови
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 2 вересня 2014 року № 2710/38-14
територіальну підсудність даної
справи слід визначити апеляційному
суду Харківської області.
Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у х в а л и л а: Касаційну
скаргу Комунального закладу
«Біловодська центральна районна
лікарня» задовольнити частково.
Рішення апеляційного суду Луганської
області від 25 лютого 2014 року скасувати,
справу направити на новий розгляд до
апеляційного суду Харківської
області.Ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий
П.О. Гвоздик Судді:
Є.П.
Євграфова
В.І. Журавель
І.М.
Завгородня
Ю.Г. Іваненко