Справа № 481/914/13-ц
Провадж.№ 2/481/375/2013
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2014 р. Новобузький районний
суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Васильченко
Н.О.,

за участю секретаря - Юхименко
Т.М.,

представників позивача: ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

представників відповідача:
Ключник Л.В., Довгополого О.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до
Приватно - орендного
сільськогосподарського підприємства
«Золота Нива», про визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним,
-

ВСТАНОВИВ:

17.05.2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з
позовом до ПОСП "Золота Нива" про
визнання недійсним договору оренди
земельної ділянки, в якому зазначила,
що їй належать дві земельні ділянки
(рілля площею 5,5 га та пасовище площею
0,84 га) для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
що розташовані на території
Новобузької міської ради
Миколаївської області. 23.12.2003 року вона
уклала з відповідачем договір оренди
земельної ділянки площею 5,5 га терміном
на 16 років. Вважає, що між сторонами
було досягнуто зовсім інших умов, ані ж
тих, які були зазначені в спірному
договорі, зокрема вона погоджувалася
на укладення договору оренди терміном
на 10 років, але аж ніяк на 16 років. При
цьому, в порушення вимог Закону України
«Про оренду землі», передача земельних
ділянок в оренду відбувалася без
складання акту приймання-передачі, сам
же договір зареєстрований Новобузьким
районним відділом земельних ресурсів
(при цьому не маючи підпису начальника
цього відділу), який ніколи не був
наділений відповідними
повноваженнями, оскільки такі угоди
повинні були реєструватися вже на той
час відповідними структурними
підрозділами Центру ДЗК, а раніше -
виконавчими комітетами відповідних
сільських, селищних, міських рад. Тому,
посилаючись на вказані обставини,
просила договір оренди земельної
ділянки укладений з відповідачем 23.12.2003
року визнати недійсним.

В судовому засіданні представники
позивачки ОСОБА_5 - ОСОБА_7 та ОСОБА_2
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві заявлені позивачкою
вимоги підтримали і просили їх
задовольнити. Під час судового
розгляду представник позивачки ОСОБА_7,
яка доводиться довірителю рідною
дочкою, наголосила, що вона хоче
відібрати землю у відповідача,
передану за оскаржуваним договором, та
обробляти її самостійно.

Представники відповідача - Ключник Л.В.
та Довгополий О.Б. в судовому засіданні
заперечували проти позову позивачки, в
обґрунтування своїх заперечень
зазначили, що договір оренди земельної
ділянки між ПОСП «Золота Нива» та
ОСОБА_5 був укладений та підписаний
сторонами 23.12.2003 року за досягнення
взаємної згоди щодо всіх істотних умов
договору, не уважне ознайомлення
позивачки зі змістом цієї угоди не може
свідчити про введення її в оману щодо
дійсних положень договору. Тим паче, що
на протязі тривалого часу остання
справно отримує орендну плату і жодних
претензій з цього приводу на адресу
відповідача не висловлювала. Вказаний
договір пройшов державну реєстрацію в
січні 2004 року у Новобузькому районному
відділі земельних ресурсів, в той же
час Новобузький районний відділ ДП
«Центр ДЗК» Миколаївської
регіональної філії був створений лише
влітку 2004 року. Наголосили, що законом
не передбачено підстав для визнання
договору оренди землі недійсним через
не проведення його реєстрації саме
відповідним Центром ДЗК. Зазначили, що
оскаржуваний договір в дійсності
містить і печатку Новобузького
районного відділу земельних ресурсів і
підпис начальника цього відділу, що
видно з самого примірника цього
договору, так само при передачі
земельної ділянки в оренду відповідачу
складався відповідний акт її приймання
- передачі, який сторони підписали
23.12.2013 року. За таких умов, вважають
позовні вимоги позивачки ОСОБА_5
безпідставними, а тому просили у
задоволенні її позовних вимог
відмовити.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, суд
приходе такого висновку.

Згідно із ч.1 ст.638 ЦК України договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

В силу ч.2 ст.792 ЦК України відносини
щодо найму (оренди) земельної ділянки
регулюються законом.

Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України
«Про оренду землі» від 06.10.1998 року (далі
- Закон) договір оренди землі підлягає
державній реєстрації та на підставі ч.1
ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК
України і ст.18 указаного Закону України
є укладеним (вчиненим) із моменту його
державної реєстрації.

Відповідно до вимог ст.203 ЦК України
передбачені загальні вимоги,
додержання яких є необхідними для
чинності правочину - волевиявлення
учасника правочину, додержання форми
правочину визначеного законом та
вчинення правочину особою, яка має
необхідний обсяг цивільної
дієздатності.

Згідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його стороною (сторонами).

Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені першою-третьою, п'ятою,
шостою частинами ст.203 ЦК України. В
силу п.1 ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин). У цьому разі визнання такого
правочину недійсним судом не
вимагається.

Матеріалами справи встановлено, що
громадянці ОСОБА_5 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку, серії МК № 2093867 від
11.12.2003 року, належить на праві власності
земельна ділянка площею 6,34 га, передана
їй для ведення товарного
сільськогосподарського виробництва,
яка розташована в межах території
Новобузької міської ради
Миколаївської області.

23 грудня 2003 року між власником
земельної ділянки ОСОБА_5 та ПОСП
«Золота Нива» в особі його директора
ОСОБА_8 був укладений договір оренди
земельної ділянки (площею 5,50 га)
строком на 16 років, який зареєстрований
Новобузьким районним відділом
земельних ресурсів 08.01.2004 року за р./№
442, реєстрація якого посвідчена
підписом відповідної посадової особи -
начальником цього відділу.

Як вбачається з наданої суду для
ознайомлення Книги записів державної
реєстрації договорів оренди землі, за
№ 442 від 08 січня 2004 року також міститься
відповідний запис реєстрації
укладеного між зазначеними сторонами
спірного договору оренди землі.

Зміст договору та підписи орендодавця
і орендаря свідчать про те, що
сторонами при його укладенні були
узгоджені всі істотні умови і
дотримано вимоги щодо його письмової
форми.

Цими ж сторонами, 23.12.2003 року, складено
та підписано відповідний акт
приймання-передачі цієї земельної
ділянки.

За таких обставин, посилання позивача
на відсутність у спірному договорі
підпису посадової особи, яка
зареєструвала договір та відсутність
складеного між сторонами акту
приймання-передачі земельної ділянки,
як на підстави для визнання цього
договору оренди земельної ділянки
недійсним, суд вважає
необгрунтованими.

Таким чином, спірний договір був
укладений відповідно до положень ст.
ст.14, 15, 18 Закону України "Про оренду
землі" і без порушень вимог ст. ст.4-6, 11,
17, 19 цього Закону.

Що стосується порядку реєстрації
договорів оренди земельної ділянки на
час реєстрації саме спірного договору,
то суд виходить з наступного.

Порядок державної реєстрації
договорів оренди землі затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 1998 року N 2073, пунктом 2 якого
наголошується, що державна реєстрація
договорів оренди є офіційним визнанням
і підтвердженням державою факту
виникнення або припинення права оренди
земельних ділянок.

Згідно пунктами 3 та 4 вказаного
Порядку, державна реєстрація договорів
оренди проводиться виконавчим
комітетом сільської, селищної та
міської ради, Київською та
Севастопольською міськими державними
адміністраціями за місцем
розташування земельної ділянки, а
забезпечення реєстрації договорів
оренди покладається на відповідні
державні органи земельних ресурсів в
тому числі і на районні відділи
земельних ресурсів.

Відповідно до Указу Президента
України від 17 лютого 2003 року "Про заходи
щодо створення єдиної системи
державної реєстрації земельних
ділянок, нерухомого майна та прав на
них у складі державного земельного
кадастру" на Державний комітет
України по земельних ресурсах
покладено обов'язок щодо здійснення у
складі державного земельного кадастру
державної реєстрації земельних
ділянок, нерухомого майна та прав на
них, а також договорів оренди земельних
ділянок.

З метою реалізації завдань,
встановлених вищезазначеним Указом
Президента України, винесено Наказ
Державного комітету України по
земельних ресурсах від 23.05.2003 р. № 135
«Про створення єдиної системи
державної реєстрації земельних
ділянок, нерухомого майна та прав на
них у складі державного земельного
кадастру та удосконалення структури
державного підприємства "Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах" згідно п. 3 якого,
реєстрацію земельних ділянок,
нерухомого майна та прав на них,
договорів оренди землі з 1 липня 2003 року
здійснює державне підприємство "Центр
державного земельного кадастру при
Державному комітеті України по
земельних ресурсах".

Як вбачається з заперечень
відповідачів та видно з листа відділу
Держкомзему у Нововбузькому районі від
13.07.2010 року, Новобузький районний
відділ ДП «Центр ДЗК» Миколаївської
регіональної філії був створений лише
влітку 2004 року.

Таким чином, зважаючи на те, що договір
реєструвався у такий перехідний
період, коли відповідні органи
місцевого самоврядування та
виконавчої влади вже не могили
проводити таку реєстрацію, а
відповідний структурний підрозділ
Центру державного земельного кадастру
на території Новобузького району
створений ще не був, суд приходить
висновку що реєстрація такої угоди
безпосередньо територіальним відділом
земельних ресурсів, у складі якого і
мав створитися на той час відповідний
реєстраційний орган, не є помилкою, яка
впливає на чинність укладеного між
сторонами договору оренди землі,
зважаючи на те, що сама процедура
реєстрації відбулася у встановлений
термін та відповідно до визначеного
порядку.

Більш того, як встановлено при судовому
розгляді справи, зазначений договір
його сторонами виконується у повному
обсязі до цього часту і питань щодо
належної його реєстрації до цих пір у
позивача не виникало.

На протязі всього розгляду справи,
доводи представника позивачки ОСОБА_1
неодноразово зводилися лише до бажання
самостійно використовувати належну її
матері земельної ділянки, а
перебування цієї земельної ділянки на
підставі спірного договору оренди у
користуванні відповідача, перешкоджає
втілити їй таке бажання, зважаючи на те,
що відповідач за взаємною угодою
сторін, розірвати такий договір
достроково не бажає.

В силу ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може грунтуватися на
припущеннях.

Таким чином, позивачем ОСОБА_5 не надано
доказів на підтвердження, передбачених
ст.215 ЦК України та ст.15 Закону України
"Про оренду землі", підстав для визнання
спірного договору оренди земельної
ділянки недійсним, тому суд відмовляє
позивачу в задоволенні заявлених
вимог.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК
України судові витрати, понесені
позивачем у зв'язку з розглядом справи,
суд відносить на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 5 - 8, 10, 11, 212-215, 218 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_5 до
Приватно - орендного
сільськогосподарського підприємства
«Золота Нива», про визнання договору
оренди земельної ділянки недійсним -
відмовити.

Судові витрати понесені
позивачем звернути на його рахунок.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до
Миколаївського апеляційного суду,
відповідно до ст. ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Новобузького районного
суду

Миколаївської області
Н.О. Васильченко