У Х В А Л А

Іменем України

26 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі :

головуючої : Готра Т.Ю.,

суддів : Джуги С.Д., Кеміня М.В.,

при секретарі : Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу позивача
ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення
Виноградівського районного суду
Закарпатської області від 21 листопада
2013 року в справі за позовом ОСОБА_1 в
інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2,
ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-ї особи
органу опіки та піклування
Виноградівської РДА, зацікавленої
особи ОСОБА_6 про визнання незаконним
правового акту та визнання права
власності на частину квартири,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх дітей
ОСОБА_2 і ОСОБА_3 подала апеляційну
скаргу на рішення Виноградівського
районного суду Закарпатської області
від 21 листопада 2013 року, яким їй у
позові до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-ї особи
органу опіки та піклування
Виноградівської РДА, зацікавленої
особи ОСОБА_6 про визнання незаконним
правового акту та визнання права
власності на частину квартири -
відмовлено.

У скарзі просить скасувати зазначене
рішення, як незаконне, і постановити
нове рішення, яким її позов
задовольнити.

У судовому засіданні представник
апелянта ОСОБА_7 апеляційну скаргу
підтримав.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 апеляційну
скаргу не визнали, просили її
відхилити.

Позивачка ОСОБА_1 та представник органу
опіки та піклування Виноградівської
РДА у судове засідання не з'явилися,
хоча про час і місце розгляду справи
були повідомлені належним чином, а тому
їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не
перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у справі, перевіривши
доводи апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
квартира АДРЕСА_1 на праві приватної,
спільної, сумісної власності належить
ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_5, що
стверджується свідоцтвом на право
власності на житло, виданим на підставі
розпорядження голови фонду
комунального майна м.Виноградів від 26
квітня 1994 року (а.с.3)

З довідки (виписки із домової книги про
склад сім'ї та прописку), виданої
відділом західного територіального
квартирного експлуатаційного
управління від 26.06.2013 року (а.с.5) слідує,
що у вказаній квартирі проживають і
прописані власник ОСОБА_4, співвласник
ОСОБА_5, ОСОБА_6 син, ОСОБА_1 невістка та
онуки ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

У позовній заяві позивачка ОСОБА_1
просить визнати незаконним рішення
міського фонду комунального майна щодо
визнання права власності (передачі у
власність) на квартиру АДРЕСА_1 за
громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по 1/2
частині за кожним, та визнати за ОСОБА_6,
сином відповідачів, право власності на
1/3 частину даної квартири.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про відсутність передбачених законом
підстав для його задоволення з огляду
на наступне.

Так, відповідно до ст.3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до
суду можуть звертатися особи, яким
надано право захищати права, свободи та
інтереси інших осіб.

Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна
особа повинна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки спірне рішення, а саме
розпорядження голови фонду
комунального майна м.Виноградів від 26
квітня 1994 року, на підставі якого
відповідачам ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було
видано свідоцтво на право власності на
житло за адресою АДРЕСА_1, було
прийнято задовго до народження дітей
позивачки, а саме ОСОБА_2 народився
30.08.2002 року, а ОСОБА_3 13.06.2006 року, тому їх
житлові права цим рішенням порушені не
були. А щодо визнання за зацікавленою
особою ОСОБА_6 права власності на 1/3
частину спірної квартири, то колегія
суддів констатує, що у разі порушення
його житлових прав він не позбавлений
можливості звернутися до суду з
позовом за захистом своїх порушених,
невизнаних або осопрюваних прав,
свобод чи інтересів в порядку,
передбаченому законом.

Враховуючи, що позивачка у
відповідності до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК
України не довела та не подала суду
доказів на підтвердження порушення
житлових прав її неповнолітніх дітей
спірним рішенням, тому суд першої
інстанції правильно відмовив їй у
задоволенні позову.

Таким чином колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції, у
відповідності до ст.308 ЦПК України
підлягає залишенню без зміни, а
апеляційна скарга позивачки
відхиленню, оскільки суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 -
відхилити.

Рішення Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 21
листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена в касаційному порядку на
протязі двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :