Номер провадження № 22-ц/785/1498/14
Головуючий у першій інстанції Гринчак
Доповідач Суворов В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2014 року
м. Одеса

Судова колегія судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області

в складі:

головуючого - Суворова В.О.

суддів - Черевко П.М.

-Артеменко І.А

при секретарі - Добряк Н.І.

за участю представника ОСОБА_3-ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні апеляційного
суду Одеської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 10 жовтня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_5 до
ОСОБА_3 про визнання права власності на
? частину автомобіля Хонда Аккорд", 2009
року випуску, державний номер НОМЕР_1,
як спільного сумісного майна подружжя,
усунення перешкоди в користуванні
автомобілем, встановлення порядку
користування автомобілем шляхом
надання його в користування на місяць
позивачу, в наступний місяць
відповідачці, в подальшому
користуватися автомобілем почергово, -

встановила:

27 травня 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом.
Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те,
що автомобіль був придбаний сторонами
під час шлюбу та оформлений на
відповідачку. Після розірвання шлюбу
автомобіль залишився у відповідачки,
яка перешкоджає користуватися
автомобілем позивачу. У зв'язку з тим,
що спірне майно є неподільною річчю
позивач просить визнати за ним право
власності на ? частину автомобіля та
встановити пропонований порядок
користування.

Відповідачка позов не визнала,
вказуючи, що вказаний автомобіль є її
особистим майном, оскільки був
придбаний за кошти її батьків. Під час
шлюбу автомобіль було продано іншій
особі, кошти від продажу автомобіля
були витрачені в інтересах сім'ї.

Рішенням суду першої інстанції від 10
жовтня 2013 року позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3
про поділ майна подружжя та
встановлення порядку користування
майном задоволений.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2
частину автомобіля "Хонда Аккорд", 2008
року виготовлення, двигун НОМЕР_2, кузов
- НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_1,
зареєстрованого на ім'я ОСОБА_3

Встановлено для ОСОБА_5 та ОСОБА_3
порядок користування автомобілем
"Хонда Аккорд", 2008 року виготовлення,
двигун НОМЕР_2, кузов - НОМЕР_3, державний
номер НОМЕР_1, згідно якого перший
місяць після набрання законної сили
рішенням необхідно передати майно в
користування позивачу ОСОБА_5,
наступного місяця передати
транспортний засіб в користування
ОСОБА_3, в подальшому користуватися
автомобілем почергово з передачею
транспортного засобу щомісяця.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_5
перешкоди в користуванні автомобілем
"Хонда Аккорд", 2008 року виготовлення,
двигун НОМЕР_2, кузов - НОМЕР_3, державний
номер НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5
судові витрати по справі в сумі 229,40 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться
питання про скасування рішення суду
першої інстанції у зв'язку з порушення
норм матеріального та процесуального
права, та ухвалення нового рішення про
відмову у задоволенні позову у повному
обсязі .

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність рішення суду в межах
позовних вимог і доводів апеляційної
скарги, судова колегія вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Судова колегія згідно вказаним нормам
розглядає позовні вимоги в заявлених
межах , відповідно до яких спірний
автомобіль знаходиться у власності та
користуванні відповідачки.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення
виходив з того, що спірний автомобіль є
спільним сумісним майном подружжя,
відповідачка після розлучення
особисто користується ним, чим порушує
право власності позивача на ? частину
автомобіля.

Але з вказаним рішенням суду неможливо
погодитися з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що сторони зареєстрували
шлюб 07 серпня 2004 р. Неповнолітніх дітей
не мають.

Сторони знаходячись в шлюбу у вересні
2010 року придбали автомобіль "Хонда
Аккорд", 2008 року виготовлення, двигун
НОМЕР_2, кузов - НОМЕР_3, державний номер
НОМЕР_1, який відповідно до свідоцтва
про реєстрацію НОМЕР_4 від 02 вересня 2010
року зареєстровано за відповідачкою. 01
грудня 2012 року позивачка дала
довіреність ОСОБА_6 на розпорядження
вказаним автомобілем, який 05 грудня 2012
року зняв автомобіль з обліку в ДАІ для
реалізації в межах України. 06 грудня 2012
року ТОВ «НП МІТРА-ТРЕЙД» було
виписано довідку рахунок на ім'я ОСОБА_7
, який 19 грудня 2012 року зареєстрував
спірний автомобіль на своє ім'я у ВРЕР
УДАІ в м. Києві та отримав свідоцтво про
реєстрацію автомобіля НОМЕР_5 від 19
грудня 2012 року.

24 січня 2013 року рішенням
Роздільнянського районного суду
Одеської області шлюб між сторонами
розірваний ( а.с. 6).

Таким чином, судовою колегією
встановлено, що спірний автомобіль
вибув з спільної сумісної власності
сторін, коли вони знаходилися у шлюбі, у
зв'язку з чим доводи позивача про те, що
вказаний автомобіль знаходиться у
власності та користуванні
відповідачки не заслуговує на увагу.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК
України майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Відповідно до роз'яснень, викладених у
пунктах 22, 23, 29 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року "Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями 69,
72 СК України та ст. 372 ЦК України. При
цьому необхідно встановлювати обсяг
спільно нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства.

Суд першої інстанції помилково
вважаючи, що вказаний автомобіль
знаходиться у відповідачки, визнав
його спільним сумісним майном
подружжя, що суперечить ст. 60 СК
України, оскільки він був відчужений
під час шлюбу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня
2007 року № 11 "Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", вирішуючи
спори між подружжям про майно,
необхідно встановлювати обсяг спільно
нажитого майна, наявного на час
припинення спільного ведення
господарства, з'ясовувати джерело і час
його придбання. До складу майна, що
підлягає поділу, включається загальне
майно подружжя, наявне у нього на час
розгляду справи, та те, що знаходиться у
третіх осіб. При поділі майна
враховуються також борги подружжя та
правовідносини за зобов'язаннями, що
виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК
України).

Судова колегія вважає, що в разі
відсутності згоди позивача на
відчуження автомобіля, якщо він буде
визнаний спільним сумісним майном
подружжя, та кошти від його реалізації
не були використані в інтересах сім'ї у
позивача є право вимагати визнання
недійсним договору відчуження
вказаного автомобіля, чи ставити
питання про стягнення з відповідачки
вартості ? частини автомобіля ( п. 30
постанови Пленуму Верховного Суду
України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя", яким
роз'яснено про рівність прав кожного
із подружжя на володіння, користування
і розпоряджання майном, що належить їм
на праві спільної сумісної власності
(якщо інше не встановлено домовленістю
між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження
майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,
передбаченого ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК
України.)

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий
збір, сплачений відповідачкою при
зверненні зі скаргою до суду
апеляційної інстанції, підлягає
стягненню на її користь з позивача .

Таким чином, судова колегія вважає, що
суд першої інстанції, виносячи рішення,
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, що привело до
неправильного вирішення справи, що є
підставою для скасування рішення суду
першої інстанції з ухваленням рішення
про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п. п.
1,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Одеської
області,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 -
задовольнити.

Рішення Роздільнянського районного
суду Одеської області від 10 жовтня 2013
року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким в
позові ОСОБА_5 -відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3
судові витрати в розмірі 114 грн. 70 коп.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення, однак може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом 20 днів з дня набрання законної
сили.

Судді апеляційного суду Одеської
області В.О.
Суворов

І.А. Артеменко

П.М.
Черевко