У х в а л а

іменем україни

26 листопада 2014 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ситнік О.М.,

суддів: Леванчука
А.О., Мазур Л.М.,

Маляренка А.В., Юровської Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області про стягнення коштів,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 02 червня 2014 року
та ухвалу апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 серпня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області, в якому
просив стягнути з відповідача на його
користь:

- заробітну плату в розмірі 221 грн 42
коп. за період з 02 грудня по 03 грудня 2013
року;

- грошову компенсацію за всі
невикористані дні щорічної відпустки в
розмірі 32 205 грн 03 коп. за період з 23
листопада 2010 року по 03 грудня 2013
року;

- матеріальну допомогу для вирішення
соціально-побутових питань та допомогу
для оздоровлення в розмірі 32 317 грн 32
коп. (чотири допомоги для вирішення
соціально-побутових питань за 2010-2013
роки та три допомоги для оздоровлення
за 2011-2013 роки, з розрахунку, що кожна
допомога в розмірі 4 616 грн 76 коп.);

- середній заробіток за весь час
затримки по день ухвалення рішення
суду по суті, виходячи з середньої
заробітної плати ОСОБА_3 в розмірі 225
грн 21 коп.

На обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 03 грудня
2012 року його поновлено на посаді
заступника начальника Головного
Дніпропетровського обласного
управління у справах захисту прав
споживачів - начальника управління
якості послуг та реклами з 23 листопада
2010 року та стягнуто з Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області на його
користь середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 23 листопада 2010
року по день поновлення на роботі в
розмірі 114 857 грн 10 коп.

Позивач вказав, що на посаді його було
поновлено лише у 2013 році наказом Голови
Держспоживінспекції України від 29
листопада 2013 року № 370-к, а наказом
Голови Держспоживінспекції України
від 03 грудня 2013 року № 379-к його
було звільнено із займаної посади за
угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП
України.

Оскільки відповідач при звільненні не
повідомив його письмово про нараховані
суми та 30 грудня 2013 року перерахував
йому лише 229 грн, а решту грошових
коштів (заробітну плату, компенсацію за
невикористані відпустки, матеріальну
допомогу) не виплатив, вважав, що
позовні вимоги мають бути задоволені у
повному обсязі.

Рішенням Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 02
червня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто з Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Дніпропетровській
області на користь ОСОБА_3
заборгованість з заробітної плати за
період з 02 грудня по 03 грудня 2013 року в
розмірі 221 грн 42 коп.

Стягнуто з Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Дніпропетровській
області на користь ОСОБА_3 середній
заробіток за час затримки розрахунку
за період з 04 грудня 2013 року по 02 червня
2014 року в розмірі 28 601 грн 67 коп.

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Допущено негайне виконання рішення
суду в частині стягнення з Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області на користь
ОСОБА_3 заборгованості з заробітної
плати за період з 02 грудня
по 03 грудня 2013 року в розмірі 221 грн 42
коп.

Ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 18 серпня
2014 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області відхилено, рішення Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
02 червня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи
свої доводи порушенням судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права, просить скасувати рішення судів
першої та апеляційної інстанцій в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог про стягнення з відповідача на
його користь грошової компенсації за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки у розмірі 32 205 грн 03 коп. за
період з 23 листопада 2010 року по 03 грудня
2013 року та матеріальної допомоги для
вирішення соціально-побутових питань і
допомоги для оздоровлення у розмірі 32
317 грн 32 коп., ухваливши в цій частині
нове рішення про задоволення позовних
вимог, а в іншій частині рішення судів
попередніх інстанцій залишити без
змін.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 335 ЦПК
України суд не обмежений доводами
касаційної скарги, якщо під час
розгляду справи буде виявлено
неправильне застосування норм
матеріального права або порушення норм
процесуального права, які є
обов'язковою підставою для скасування
рішення.

Вивчивши матеріали цивільної справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 12 червня 2009 року № 2
«Про застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції» роз'яснено, що, вирішуючи
питання про відкриття провадження у
справі, суд повинен виходити з того, що
згідно зі ст. 124 Конституції України
юрисдикція загальних судів
поширюється на всі правовідносини, що
виникають у державі, а за ч. ч. 1, 2 ст. 15
ЦПК України у порядку цивільного
судочинства суди розглядають справи
про захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин,
а також з інших правовідносин, крім
випадків, коли розгляд таких справ за
Кодексом адміністративного
судочинства України (ст. 17) або
Господарським процесуальним Кодексом
(ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції
адміністративних чи господарських
судів. Законом може бути передбачено
розгляд інших справ за правилами
цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди
розглядають в порядку цивільного
судочинства справи про захист
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод чи інтересів, що виникають
із цивільних, житлових, земельних,
сімейних, трудових відносин, а також з
інших правовідносин, крім випадків,
коли розгляд таких справ проводиться
за правилами іншого судочинства.

Пунктом 2 частини 1 статті 17 КАС України
визначено, що до компетенції
адміністративних судів відносяться
спори з приводу прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби.

Згідно з п. 15 ч. 1 ст. 3 КАС України
публічна служба - діяльність
на державних політичних посадах,
професійна діяльність суддів,
прокурорів, військова служба,
альтернативна (невійськова) служба,
дипломатична служба, інша державна
служба.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач, працюючи на посаді заступника
начальника Головного
Дніпропетровського обласного
управління у справах захисту прав
споживачів - начальника управління з
контролю якості послуг та реклами,
перебував на державній службі (а. с. 19,
21), проходження якої відноситься до
публічної служби.

При цьому спір про його поновлення на
посаді та стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу
вирішувався адміністративним судом (а.
с. 5-11).

Враховуючи викладене та те, що спір між
сторонами виник з приводу проходження
публічної служби, зазначена справа
підлягає розгляду в порядку
адміністративного, а не цивільного
судочинства.

У п. 30 постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про
деякі питання юрисдикції загальних
судів та визначення підсудності
цивільних справ» роз'яснено, що за
змістом ч. 1 ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження та звільнення з
публічної служби.

Місцевий суд при вирішенні справи та
апеляційний суд при перегляді рішення
суду першої інстанції в апеляційному
порядку на зазначене уваги не звернули
та здійснили розгляд справи у порядку,
визначеному цивільним процесуальним
законодавством.

За викладених обставин ухвалені у
справі судові рішення підлягають
скасуванню із закриттям провадження у
справі з підстав, передбачених
ч. 1 ст. 340 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись
ст. ст. 336, 340, 345 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення Кіровського районного суду м.
Дніпропетровська від 02
червня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 18
серпня 2014 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області про стягнення коштів закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.М. Ситнік

Судді:

А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

Г.В. Юровська