АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів:
Побірченко Т.І., Саліхова В.В.

при
секретарі: Кучеру Є.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 на рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 08 жовтня 2014
року у цивільній справі за позовом
заступника прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі
Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальних збитків за
навчання,

№ апеляційного провадження:
№22-ц/796/13914/2014 Головуючий у суді
першої інстанції: Коренюк А.М.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Невідома Т.О.в с т а н о в и л
а :

В червні 2014 року Заступник прокурора
Центрального регіону України з нагляду
за додержанням законів у воєнній сфері
звернувся до суду в інтересах держави в
особі Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України з позовом до ОСОБА_2
про стягнення витрат за навчання, в
якому просив стягнути з ОСОБА_2 41 688 грн.
24 коп. витрат, пов'язаних з утриманням у
вищому навчальному закладі, на
підставі ст. 12 Закону України «Про
державну службу спеціального зв'язку
та захисту інформації України», п. п. 2-4,
7 Порядку та умов відшкодування
курсантами та особами начальницького
складу Державної служби спеціального
зв'язку та захисту інформації витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах, затверджених
Постановою Кабінету Міністрів від 25
листопада 2009 року № 1258, мотивуючи свої
вимоги тим, що з ОСОБА_2 було укладено
контракт про проходження служби в
Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації України від 03
серпня 2007 року на навчання у вищому
навчальному закладі, відповідно до
умов якого він взяв на себе
зобов'язання проходити службу в
Держспецзв'язку протягом п'яти років
після закінчення навчання, однак 15
грудня 2010 року був звільнений у запас
Збройних Сил України за підпунктом 6
пункту 92 Положення про проходження
служби в Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації особами
рядового і начальницького складу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2006 року
№ 1828 у зв'язку із систематичним
невиконанням умов контракту, а тому,
він зобов'язаний відшкодувати витрати,
пов'язані з його утриманням у вищому
навчальному закладі.

Рішенням Дарницького районного суд м.
Києва від 08 жовтня 2014 року позов
Заступника прокурора Центрального
регіону України з нагляду за
додержанням законів у воєнній сфері в
інтересах держави в особі
Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України 41 688 грн. 24 коп.
матеріальних збитків.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 416
грн. 88 коп.

Не погодившись з ухваленим рішенням,
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким у задоволенні позову відмовити в
повному обсязі. На думку апелянта, суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про задоволення позову,
безпідставно застосувавши до спірних
правовідносин положення ч. 3 ст. 12
Закону України «Про державну службу
спеціального зв'язку та захисту
інформації», яка набрала чинності лише
20 червня 2009 року, тоді як контракт про
проходження служби було укладено
сторонами 03 серпня 2007 року. При цьому,
ні контрактом, ні законодавством, яке
було чинним на час його укладення, не
було визначено відповідальності за
невиконання зобов'язання щодо
проходження служби в Держспецзв'язку
протягом 5 років після закінчення
навчання.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та
ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну
скаргу підтримали та просили її
задовольнити з наведених у ній підстав.

Мовчан О.М. в інтересах Адміністрації
Державної служби спеціального зв'язку
та захисту інформації України та
представник прокуратури Грищенко М.А.
проти задоволення апеляційної скарги
заперечували, вважали, що спір
вирішений судом правильно.

Особисто ОСОБА_2 в судове засідання не
з'явився, про час та місце апеляційного
розгляду справи повідомлений належним
чином, забезпечив явку свого
уповноваженого представника, а тому,
колегія суддів відповідно до вимог ч. 2
ст. 305 ЦПК України вважала за можливе
слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, які з'явилися в судове
засідання, з'ясувавши обставини справи
та оговоривши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість оскаржуваного
рішення, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, з 03 серпня 2007 року по
25 червня 2010 року ОСОБА_2 навчався в
Інституті спеціального зв'язку та
захисту інформації Національного
технічного університету України
«Київський політехнічний інститут».

Інститут спеціального зв'язку та
захисту інформації Національного
технічного університету «Київський
політехнічний інститут» утворено
відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2006 року
№ 658-р «Про утворення Інституту
спеціального зв'язку та захисту
інформації Національного технічного
університету «Київський політехнічний
інститут» як структурний підрозділ
Національного технічного університету
«Київський політехнічний інститут» на
базі Спеціального факультету Служби
Безпеки України Військового інституту
телекомунікації та інформатизації
Національного технічного університету
«Київський політехнічний інститут».

При переведенні ОСОБА_2 до Інституту із
Спецфакультету СБУ НТУУ «КПІ»
Державною службою спеціального зв'язку
та захисту інформації України в особі
директора Інституту з відповідачем
було укладено контракт про проходження
служби в Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації особами
рядового і начальницького складу від 03
серпня 2007 рокуна навчання у вищому
навчальному закладі Держспецзв'язку,
відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв на
себе зобов'язання проходити службу в
Держспецзв'язку протягом п'яти років
після закінчення навчання (а.с.6-7).

Після закінчення вищого навчального
закладу ОСОБА_2 з 26 червня 2006 року по 30
квітня 2012 року проходив службу в
Держспецзв'язку на посадах осіб
середнього начальницького складу.

Наказом Головного Держспецзв'язку від
28 квітня 2012 року № 34-ос «Про особовий
склад» ОСОБА_2 було звільнено в запас
Збройних Сил України за підпунктом 6
пункту 92 Положення про проходження
служби в Державній Службі спеціального
зв'язку та захисту інформації особами
рядового і начальницького складу,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 27 грудня 2006 року
№ 1828, та виключений із списків
особового складу 30 квітня 2012 року у
зв'язку з систематичним невиконанням
умов контракту (а.с.8).

Остаточний грошовий розрахунок з
ОСОБА_2 було проведено по 25 червня 2010
року включно.

Як вбачається з довідки-розрахунку
витрат, пов'язаних з утриманням
курсанта ОСОБА_2 у вищому навчальному
закладі Держспецзвз'яку - інституті
спеціального зв'язку та захисту
інформації Національного технічного
університету України «Київський
політехнічний інститут» від 12 березня
2014 року 25/19-30, фактичні витрати,
пов'язані з його утриманням за період з
03 серпня 2007 року по 25 червня 2010 року
становлять 41 688 грн. 24 коп., і
складаються з наступних складових:
грошове забезпечення - 11 040 грн. 28 коп.,
продовольче забезпечення - 27 860 грн.,
речове забезпечення - 2 765 грн. 82 коп.,
медичне забезпечення - 22 грн. 14 коп.
(а.с.20).

З'ясувавши обставини справи,
дослідивши наявні в матеріалах справи
докази, суд першої інстанції дійшов
висновку про законність та
обґрунтованість позовних вимог
Адміністрації Державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Так, як було встановлено, 03 серпня 2007
року між директором Інституту
спеціального зв'язку та захисту
інформації Національного технічного
університету «Київський політехнічний
інституту» та ОСОБА_2було укладено
контракт про проходження служби в
Державній службі спеціального зв'язку
та захисту інформації особами рядового
і начальницького складу, згідно з п. 3
якого ОСОБА_2 зобов'язався проходити
службу в Держспецзв'язку протягом п'яти
років після закінчення навчання.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України
«Про Державну службу спеціального
зв'язку та захисту інформації України»,
яка була введена в дію згідно із
Законом № 1415-VI від 02 червня 2009 року,
курсанти, які звільняються із служби з
підстав, визначених пунктами 6 (у
зв'язку із систематичним невиконанням
умов контракту особою рядового і
начальницького складу), 8 (за службовою
невідповідністю) і 9 (у зв'язку з
набранням законної сили обвинувальним
вироком суду) частини другої цієї
статті, а також особи начальницького
складу, які звільняються із служби із
зазначених підстав протягом п'яти
років після закінчення вищого
навчального закладу, у тому числі
вищого військового навчального
закладу чи військового навчального
підрозділу вищого навчального закладу,
в якому вони навчалися за державним
замовленням і після закінчення якого
були прийняті на службу осіб
начальницького складу Держспецзв'язку,
відшкодовують Держспецзв'язку, іншим
центральним органам виконавчої влади,
яким підпорядковані ці навчальні
заклади, витрати, пов'язані з їх
утриманням у вищому навчальному
закладі, відповідно до порядку та умов,
установлених Кабінетом Міністрів
України. У разі відмови від
добровільного відшкодування витрат
таке відшкодування здійснюється у
судовому порядку.

Постановою Кабінету Міністрів від 25
листопада 2009 року № 1258 затверджено
Порядок та умови відшкодування
курсантами та особами начальницького
складу Державної служби спеціального
зв'язку та захисту інформації витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах.

Пунктом 2 вказаного Порядку
передбачено, що витрати
відшкодовуються Адміністрації
Держспецзв'язку, іншим центральним
органам виконавчої влади, яким
підпорядковані навчальні заклади.
Інститут підпорядкований
Адміністрації Держспецзв'язку.

Відповідно до п. 3 Порядку,
відшкодування здійснюється у розмірі
фактичних витрат, пов'язаних з
грошовим, продовольчим, речовим,
медичним забезпеченням; перевезенням
до місця проведення щорічної основної
та канікулярної відпустки та у
зворотньому напрямку; оплатою
житлово-комунальних послуг і вартості
спожитих енергоносіїв.

Відповідно до п.7 Порядку у разі відмови
курсанта або особи начальницького
складу Держспецзв'язку добровільно
відшкодувати витрати таке стягнення
здійснюється у судовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов законного висновку про
стягнення з ОСОБА_2 на
користьАдміністрації державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України витрат, пов'язаних з
його утриманням в Інституті
спеціального зв'язку та захисту
інформації Національного технічного
університету України «Київський
політехнічний інститут» у період з 03
серпня 2007 року по 25 червня 2010 року у
сумі 41 688 грн. 24 коп., застосувавши до
спірних правовідносин положення ч. 3 ст.
12 Закону України «Про Державну службу
спеціального зв'язку та захисту
інформації України» та Порядку та умов
відшкодування курсантами та особами
начальницького складу Державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних
закладах, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів від 25 листопада 2009
року № 1258, які є нормами прямої дії та
були чинними на час звільнення ОСОБА_2

При цьому, Порядок та умови
відшкодування курсантами та особами
начальницького складу Державної
служби спеціального зв'язку та захисту
інформації витрат, пов'язаних з їх
утриманням у вищих навчальних
закладах, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів від 25 листопада 2009
року № 1258, не містить у собі норми, які б
передбачали обов'язкове зазначення у
Контракті зобов'язання про добровільне
відшкодування витрат, пов'язаних з
утриманням в інституті, у разі
звільнення відповідача зі служби в
Держспецзвязку з дискредитуючих
підстав протягом 5 років після
закінчення навчання.

Задовольняючи позовні вимоги
Адміністрації державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України, суд першої
інстанції правильно виходив з того, що
з моменту звільнення зі служби в
Держспецзв'язку з дискредитуючої
підстави (у зв'язку із систематичним
невиконанням умов контракту особою
рядового і начальницького складу)
відповідач підпадає під дію ч. 3 ст. 12
Закону, а відповідно зобов'язаний
відшкодувати позивачу витрати,
пов'язані з його утриманням в
інституті.

Відтак, колегія суддів відхиляє
посилання апелянта на порушення судом
першої інстанції ч. 1 ст. 58 Конституції
України, відповідно до якої закони та
інші нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Крім того, право однієї із сторін
договору на відшкодування збитків,
завданих іншою стороною шляхом
розірвання договору або невиконання
його істотних умов, випливає із
правової природи будь-якого договору
та закріплено ст. 653 ЦК України.

Пунктом 4 Порядку та умов відшкодування
курсантами та особами начальницького
складу Державної служби спеціального
зв'язку та захисту інформації витрат,
пов'язаних з їх утриманням у вищих
навчальних закладах, визначено, що
розрахунок фактичних витрат
здійснюється вищим навчальним
закладом згідно з нормами утримання
курсантів.

Відтак, суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
задоволення позовних вимог
Адміністрації державної служби
спеціального зв'язку та захисту
інформації України про стягнення з
ОСОБА_2 витрат пов'язаних з утриманням у
вищому навчальному закладі, у повному
обсязі, виходячи з розрахунку
фактичних витрат, пов'язаних з
утриманням у вищому навчальному
закладі в Інституті спеціального
зв'язку та захисту інформації
Національного технічного університету
України «Київський політехнічний
інститут» у період з 03 серпня 2007 року по
25 червня 2010 року таположень Постанови
Кабінету Міністрів від 25 листопада 2009
року № 1258.

Рішення суду першої інстанції
відповідає вимогам законності та
справедливості.

Всі викладені у апеляційній скарзі
обставини проаналізовані судом у
сукупності з іншими доказами по справі,
висновки суду є повністю мотивованими
і підстав для сумніву у їх
обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 316, 319 ЦПК
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м.
Києва від 08 жовтня 2014 року залишити без
змін

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з дня набрання законної сили,
шляхом подання касаційної скарги до
цього суду.

Головуючий:
Т.О. Невідома

Судді
Т.І. Побірченко

В.В.Саліхов