Єдиний унікальний номер 205/8513/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2014 року
м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Мовчан
Д.В.

при
секретарі
Волкобоєвої А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду у м.
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»,
про виключення з опису та звільнення
з-під арешту нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2, Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції, Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»,
про виключення з опису та звільнення
з-під арешту нерухомого майна.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 06 березня 2013 року
вказаний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції,
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк», про виключення з опису та
звільнення з-під арешту нерухомого
майна був задоволений (а.с. 52-54).

Ухвалою Апеляційного суду
Дніпропетровської області від 24
травня 2013 року апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ОТП Факторинг
Україна» було відхилено, а рішення
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 06 березня 2013 року
було залишено без змін (а.с. 121-122).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних та
кримінальних справ від 18 вересня 2013
року касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «ОТП
Факторинг Україна» задоволено
частково, рішення Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
06 березня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 24 травня 2013 року скасовано,
а справу передано на новий розгляд до
суду першої інстанції.

В обґрунтування позовних вимог
позивач зазначив, що він ОСОБА_1 з
ОСОБА_2 (далі - Відповідач) перебував у
зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1973
року по 19 лютого 2002 року. Рішенням
Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 24 червня 2005 року
визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1. 15 січня 2007
року між Закритим акціонерним
товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було
укладено кредитний договір та договір
іпотеки, предметом якого є нерухоме
майно, а саме квартира АДРЕСА_1. Далі
позивач зазначає, що він звернувся до
Комунального підприємства
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської міської ради із
заявою про проведення поточної
інвентаризації спірної квартири для
подальшої реєстрації права власності
на 1/2 його частину згідно з рішенням
суду, однак йому було відмовлено у
вчиненні такої реєстрації, у зв'язку з
постановою Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Дніпропетровського міського
управління юстиції про накладення
арешту на спірну квартиру, як на
нерухоме майно боржника ОСОБА_2. У
зв'язку з вищевикладеним позивач був
змушений звернутися до суду та просити
суд, виключити з опису та звільнити
з-під арешту, накладеному 31.07.2009 року
старшим державним виконавцем
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції
Пономаренко О.О., 1/2 частку квартири
АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_1 та його представник під
час розгляду справи позовні вимоги
підтримали і просили їх задовольнити, в
обґрунтування позовних вимог
посилались на обставини, викладені у
позовній заяві, проти зустрічного
позову заперечували, просили відмовити
у його задоволенні з огляду на його
безпідставність та необґрунтованість.

Після оголошення перерви в судове
засідання судове засідання з приводу
завершення розгляду справи по суті
такі особи, що беруть участь у справі,
не з'явилися, про день, час та місце
судового засідання повідомлялися у
встановленому законом порядку. Позивач
надав суду заяву про відкладення
розгляду справи у зв'язку із зайнятістю
його представника (а.с. 191). Однак така
заява задоволена судом не була,
оскільки суд оцінюючи такі дії у їх
сукупності із іншими випадками щодо
подання стороною позивачів в межах
розгляду даної цивільної справи
аналогічних за своїм змістом заяв про
відкладення розгляду справи із
названих причин (заява від 13.1.2013 року
(а.с. 165), не подання суду доказів щодо
поважності причин неявки у судове
засідання, вважає, що в даному випадку
має місце зловживання процесуальними
правами, що суперечить вимогам ч.3 ст. 27
ЦПК України. За вказаних вище підстав,
суд ухвалив про відсутність поважних
причин для відкладення розгляду
справи, та вважає за можливе розгляд
справи за відсутності таких осіб, що
беруть участь у справі.

Відповідач -1 - ОСОБА_2, у судове
засідання не з'явилася, про день, час та
місце судового засідання
повідомлялася належним чином, про що
свідчить її підпис в повідомленні про
вручення судової повістки (а.с.190),
причини неявки в судове засідання не
повідомила, ніяких письмових заяв чи
клопотань до суду не надходило.

Представник Відповідача -2 -
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, у
судовому засіданні проти позову
заперечував, в судових дебатах участі
не приймав, надавши суду заяву в якій
просить розглядати справу без його
участі та відмовити в задоволенні
позову (а.с.194) .

Представник Відповідача -3 - Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»,
також, судовому засіданні проти позову
заперечував, в судових дебатах участі
не приймав, надавши суду заяву в якій
просить розглядати справу без його
участі та відмовити в задоволенні
позову (а.с.192-193).

Суд враховуючи ту обставину, що всі
особи, які беруть участь у справі
надали відповідні пояснення по суті
спори, сторони представили суду усі
докази, на які вони посилались в
обґрунтування свої вимог та
заперечень, керуючись вимогами ч. 2., 4
ст. 169 ЦПК України вважає за можливе
вирішити справу по суті, та зауважити,
що систематичне відкладення судового
засідання із вказаних причин фактично
призвело до безпідставного
затягування розгляду такої справи, що
як наслідок, обумовлює перебування в
проваджені суду не вирішеної по суті
справи поза строками, що передбачені
цивільним процесуальним законодавство
для розгляду такої справи по суті.

Суд, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, дослідивши
матеріали справи, знаходить позовні
вимоги такими, що не підлягають
задоволенню з огляду на
нижчевикладене.

Так, одним із способів захисту права
власності є звернення особи з позовом
про звільнення майна з-під арешту, який
полягає у проведенні опису такого
спірного майна, оголошенні заборони
розпоряджатися ним, обмеженні права
користування майном, вилученні у
боржника та передаванні майна на
зберігання іншим особам.

У відповідності до вимог ст.57 Закону
«Про виконавче провадження» державний
виконавець застосовує арешт майна з
урахуванням властивостей майна, його
значення для власника чи володільця.

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України
«Про виконавче провадження», чинної на
час виникнення спірних правовідносин,
правовий зміст якої аналогічний змісту
ст.60 Закону України «Про виконавче
провадження» у чинній редакції, особа,
яка вважає, що майно, на яке накладено
арешт, належить їй, а не боржникові,
може звернутися до суду з позовом про
визнання права власності на це майно і
про зняття з нього арешту.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України у п.4 постанови «Про судову
практику в справах про виключення
майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року
за правилами, установленими для
розгляду позовів про виключення майна
з опису, розглядаються вимоги громадян
і організацій, що ґрунтуються на праві
власності на описане майно або на праві
володінні ним.

Тобто у спорах про звільнення майна
з-під арешту підставою для звернення до
суду є оспорювання правомірності
включення конкретного майна до акту
опису майна. Особи, які вважають, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їм, а не боржникові, звертаються до суду
з позовом про визнання права на майно і
звільнення його з-під арешту.

Таким чином, предмет та підстава позову
про звільнення майна з-під арешту
обумовлює обов'язкове встановлення
судом обставини належності на праві
власності арештованого майна або його
частки позивачеві.

Разом з цим, судом встановлено, що
ОСОБА_1 з ОСОБА_2 перебував у
зареєстрованому шлюбі з 11 серпня 1973
року по 19 лютого 2002 року.

Із матеріалів даної цивільної справи
вбачається, що рішенням Ленінського
районного суду м. Дніпропетровська від
24 червня 2005 року визнано за ОСОБА_1
право власності на 12 частину квартири
АДРЕСА_1 в рахунок частки і спільному
майні подружжя (а.с.9-10) .

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України
висновки і мотиви, з яких скасовані
рішення суду першої інстанції, є
обов'язковими для суду при новому
розгляді справи.

Згідно з Ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ від 18 вересня 2013 року попереднє
рішення суду було скасоване, а справа
передана на новий розгляд з тих
підстав, що суди першої та апеляційної
інстанцій, вважаючи позивача власником
майна (1/2 частина квартири), який має
право вимагати виключення майна з
опису та звільнення з під арешту, у
порушення положень ч.3 ст. 61 ЦПК України
не врахували обставини, встановлені
саме рішенням Ленінського районного
суду м. Дніпропетровська від 20 червня
2011 року, що набрало законної сили, про
те, що у ОСОБА_1 право власності на
спірну частку квартири не виникло. Крім
того, судом у цьому рішенні
встановлено, що 15 січня 2007 року ОСОБА_1,
особисто, у нотаріальній конторі надав
згоду на передачу квартири в іпотеку.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Дніпропетровська від 20 червня 2011 року
(справа № 2-984/2011 р.) по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1 до Публічного
акціонерного товариства «ОТП Банк»,
ОСОБА_2, треті особи, що не заявляють
самостійних вимог на предмет спору -
Приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_4,
Приватний нотаріус Дніпропетровського
міського нотаріального округу ОСОБА_5,
Комунальне підприємство
«Дніпропетровське міжміське бюро
технічної інвентаризації»
Дніпропетровської обласної ради,
Ленінський відділ державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції, про
визнання договору іпотеки недійсним,
було встановлено, що державна
реєстрація права власності після
визнання за ОСОБА_1 у судовому порядку
права власності на частину спірного
об'єкта нерухомого майна не
проводилась. За вказаних обставин суд
вважав, що оскільки державна
реєстрація права власності спірного
об'єкта нерухомості не проведена, права
власності на нього у ОСОБА_1 не
виникло (а.с. 97).

В силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, такий
висновок суду має приюдиційне значення
для суду при розгляді даної цивільної
справи по суті.

В межах даної цивільної справи позивач
вимогу щодо визнання за ним речового
права на спірну квартиру не заявляв.
Відповідно до приписів ч.1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, лише в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі. Відповідно до змісту норм ст.
ст. 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України право
визначати предмет і підставу позову та
спосіб захисту порушеного права
належить позивачеві

Ураховуючи викладене, та приймаючи до
уваги ту обставину, що 15 січня 2007 року
позивач ОСОБА_1, особисто, у
нотаріальній конторі надав письмову
згоду на передачу спірної квартири в
іпотеку, суд дійшов висновку, що права
позивача в даному випадку накладенням
арешту не порушені. Адже згідно
вказаної приюдиції позивач не набув
право власності у встановленому
законом порядку на таке спірне майно,
як особа, що мав право володіння та
користування таким майном, надав свою
згоду на обтяження такого майна
іпотекою, а відтак його вимога про
звільнення майна з-під арешту не
ґрунтуються на законі, у зв'язку з чим в
позові слід відмовити з-за
необґрунтованістю позовних вимог .

Оскільки в задоволені позову ОСОБА_1
було відмовлено в повному обсязі, то
згідно до ст. 88 ЦПК України, судові
витрати слід віднести за рахунок
позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.
16, 338 ЦК України, ст. 57, 59, 60 Закону
України «Про виконавче провадження»,
ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88, 174, 212-215,218 ЦПК України,
суд ,

В И Р І Ш И В :

1. В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
Ленінського відділу державної
виконавчої служби Дніпропетровського
міського управління юстиції,
Публічного акціонерного товариства
«ОТП Банк», про виключення з опису та
звільнення з-під арешту нерухомого
майна, - відмовити.

2. Судові витрати віднести на рахунок
позивача.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Дніпропетровської області через
Ленінський районний суд м.
Дніпропетровська, шляхом подачі
апеляційної скарги на рішення суду
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги. У разі подання
апеляційної скарги на рішення, якщо
його не скасовано, набирає законної
сили після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя :
Мовчан Д.В.