Номер провадження: 22-ц/785/6314/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Одеської області у складі:

Головуючого: судді
Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова
В.О., Драгомерецького М.М.

При секретарі:
Фабіжевської Т.С.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Фрунзівського
районного споживчого товариства
Одеської області на рішення
Фрунзівського районного суду Одеської
області від 22 травня 2014 року у справі за
позовом Фрунзівського районного
споживчого товариства Одеської
області до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
відшкодування прямої дійсної шкоди,
заподіяної споживчому товариству,
працівниками,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013р. Фрунзівське районне
споживче товариство Одеської області (
далі - Фрунзівське РСТ) звернулося до
суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
відшкодування шкоди, посилаючись на те,
що в 2012р. відповідачі були прийняті на
роботу - продавцями продовольчих
товарів в магазин «Продовольчі товари»
смт. Затишшя і з кожним з них був
укладений договір про повну
індивідуальну матеріальну
відповідальність. Під час здійснення
переобліку товарів в магазині
продтоварів «Райдуга» 17.06.2013р. було
виявлено нестачу продовольчих товарів
у розмірі 60 000 грн., а 29.06.2013р. при
прийнятті - передачі в магазині товару
було встановлено нестачу у розмірі 68 111
грн. За даними бухгалтерського обліку
станом на 29.06.2013р., а саме на дату
проведення інвентаризації розмір
нестачі продтоварів становить 67 349,49
грн., тому позивач просив стягнути з
відповідачів на його користь по 33 674,75
грн. з кожного з них.

Відповідачі позов не визнали.

Рішенням суду від 22.05.2014р. у позові
відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позову, посилаючись на порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

У запереченнях на апеляційну скаргу
представник відповідачів, указуючи на
її необґрунтованість, просить її
відхилити, а оскаржуване рішення -
залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення осіб, що з'явилися,
перевіривши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційної скарги
й заперечення проти неї, колегія суддів
вважає, що апеляція задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскільки позивачем була допущена до
роботи в магазин продавець ОСОБА_4, тому
остання була членом бригади і разом з
відповідачами у трьох спільно
виконували у належному позивачу
магазині роботи з продажу товарів, що
викликало необхідність укладання
позивачем договору з ОСОБА_4 та
відповідачами про бригадну
матеріальну відповідальність і має
своїм наслідком неможливість
розмежувати матеріальну
відповідальність кожного з них при
виявленні нестачі.

Колегія суддів погоджується з
таким висновком суду, оскільки він
відповідає вимогам

закону та дійсним обставинам справи.

Згідно з трудовим законодавством
працівник може бути притягнутий до
повної матеріальної відповідальності,
лише у випадках, передбачених ст. 134
КЗпП України.

Відповідно до п.1 ст. 134 КЗпП
України працівники несуть матеріальну
відповідальність у повному розмірі
шкоди, заподіяної з їх вини
підприємству, установі, організації, у
випадках коли між працівником і
підприємством, установою, організацією
відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу
укладено письмовій договір про взяття
на себе працівником повної
матеріальної відповідальності за
незабезпечення цілості майна та інших
цінностей, переданих йому для
зберігання або для інших цілей.

Пленум Верховного Суду України в
п. 3 постанови від 29.12.1992р. №14 «Про
судову практику в справах про
відшкодування шкоди, заподіяної
підприємствам, установам, організаціям
їх працівниками», роз'яснив, що
виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у
кожному випадку зобов'язаний вживати
передбачених законом заходів до
всебічного, повного й об'єктивного
з'ясування обставин, від яких, згідно зі
ст. ст. 130, 135, 137 КЗпП України залежить
вирішення питання про покладення
матеріальної відповідальності та про
розмір шкоди, що підлягає
відшкодуванню. Зокрема, з'ясувати:
наявність прямої дійсної шкоди та її
розмір; якими неправомірними діями її
заподіяно і чи входили до функції
працівника обов'язки, неналежне
виконання яких призвело до шкоди; в
чому полягає його вина; в якій
конкретно обстановці заподіяно шкоду;
чи були створені умови, які
забезпечували б схоронність
матеріальних цінностей і нормальну
роботу з ними; який майновий стан
працівника. Якщо шкоду заподіяно
кількома працівниками, в рішенні суду
має бути зазначено, які конкретно
порушення трудових обов'язків допустив
кожен працівник, ступень його вини та
пропорційна їй частка загальної шкоди,
за яку до нього може бути застосовано
відповідний вид і межі матеріальної
відповідальності.

Аналогічно ці питання
вирішується і в п. 5 ст. 135-3 КЗпП України.

Вирішуючи справу, суд зазначених
роз'яснень і положення ч.5 ст. 135-3 КЗпП
України врахував, оскільки за
обставинами цієї справи неможливо
встановити: розмір шкоди, що була
заподіяна з вини кожного з
відповідачів; у чому полягають їх
конкретні неправомірні дії, що
призвели до настання певної шкоди; їх
вини та межі відповідальності, і таких
доказів на виконання зазначених вимог
закону позивач судам не надав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК
України кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Так, обґрунтовуючи свої вимоги
про стягнення з відповідачок завданої
матеріальної шкоди в рівних частках, що
була встановлена в магазині «Райдуга»,
позивач послався на сам факт наявності
матеріальної шкоди, та на те, що
відповідачки працюють продавцями у
цьому магазині, з якими були укладені
договори індивідуальної матеріальної
відповідальності.

Проте, чому відповідачки повинні
нести матеріальну відповідальність у
рівних частках, а не пропорційно - в
залежності від ступеня вини кожної з
них, позивач не надав суду жодного
належного та допустимого доказу.

Пред'являючи позов, позивач не
здійснив розмежування
відповідальності відповідачів у
завданій шкоди, чим фактично позбавив
суд вирішити це питання.

Як убачається з
інвентаризаційного опису від 29.06.2013р.
матеріально відповідальними особами є:
зав. магазину ОСОБА_2, та продавці
ОСОБА_5 і ОСОБА_4, проте позов до
останньої не пред'явлено.

Позивач на обґрунтування позову
послався на те, що нестача товарів
настала з причини того, що відповідачі
неналежним чином проводили облік руху
товарів, товарні-грошові звіти не
складали і у зв'язку з цим не вживали
залежних від них заходів до
запобігання шкоди.

Проте які саме конкретні
порушення допустили кожний із
відповідачів в матеріалах справи
відсутні.

Доводи апеляційної скарги цих
висновків суду не спростовують, а тому
колегія суддів не приймає їх до уваги.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача пояснив, що
нестача товару настала у зв'язку з
неналежним його обліком при його
прийманні та встановити ступень вини у
цьому кожного з відповідачів
неможливо.

Рішення суду є правильним, воно
ухвалено у відповідності до положень
ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для
його скасування, як про це йдеться мова
у апеляційній скарзі, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК
України, апеляційний суд відхиляє
апеляційну скаргу і залишає рішення
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції обставини
справи досліджено повно, а зібраним
доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та
керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Фрунзівського
районного споживчого товариства
Одеської області відхилити.

Рішення Фрунзівського районного
суду Одеської області від 22 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
однак може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили до суду касаційної інстанції.

Судді Апеляційного суду Одеської
області: В.Ф.
Парапан

В.О.Панасенков

М.М.Драгомерецький