У Х В А Л А

іменем україни

03 грудня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Кафідової О.В.,
Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,
треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, ОСОБА_6, про встановлення
факту проживання однією сім'єю без
реєстрації шлюбу, зміну черговості
одержання права на спадкування,
усунення від спадкування; за
зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, комунальне підприємство
«Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна»,
про визнання права власності на
спадкове майно за касаційною скаргою
ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду м. Києва від 26 серпня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що з лютого 1980 року по ІНФОРМАЦІЯ_1
року проживала з ОСОБА_7 однією сім'єю
без реєстрації шлюбу. У 1990 році він
захворів на онкологічну хворобу. 15
жовтня 1997 року вона продала свою
квартиру, а він в той же день подарував
їй Ѕ частину своєї квартири АДРЕСА_1.
ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. Спадкоємцями за
законом після його смерті є його діти:
ОСОБА_4 та ОСОБА_6. Посилаючись на те, що
перед смертю він важко хворів та
потребував допомоги, яку надавала лише
вона, позивачка просила встановити
факт спільного проживання з ОСОБА_7 з
лютого 1980 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 року,
надати їй право на спадкування після
смерті ОСОБА_7 разом зі спадкоємцями
першої черги та усунути ОСОБА_4 від
права на спадкування за законом після
його смерті, яка ніякої допомоги по
утриманню та догляду батька не
надавала.

У грудні 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_4
звернулися до суду із зустрічним
позовом, посилаючись на те, що вони є
спадкоємцями першої черги після смерті
їх батька, ОСОБА_7 Спадкова маса
складається з Ѕ частини квартири
АДРЕСА_1 та грошових вкладів на
розрахункових рахунках, відкритих
публічним акціонерним товариством
«Державний ощадний банк України» (далі
- ПАТ «Державний ощадний банк України»)
на його ім'я. Ураховуючи викладене та
те, що ОСОБА_3 не входить до спадкоємців
першої черги, позивачі просили визнати
право власності по Ѕ частини
спадкового майна за кожною з них.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 19 травня 2014 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.
Встановлено факт проживання ОСОБА_3 з
ОСОБА_7 однією сім'єю без реєстрації
шлюбу з лютого 1980 року по ІНФОРМАЦІЯ_1
року. В іншій частині позову
відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4,
ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_4
право власності в порядку спадкування
за законом після померлого ОСОБА_7 на ј
частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ
частину грошових вкладів, відкритих на
ім'я ОСОБА_7, які знаходяться на
розрахункових рахунках ПАТ «Державний
ощадний банк України». Визнано за
ОСОБА_6 право власності в порядку
спадкування за законом після померлого
ОСОБА_7 на ј частину квартири АДРЕСА_1 та
на Ѕ частину грошових вкладів,
відкритих на ім'я ОСОБА_7, які
знаходяться на розрахункових рахунках
ПАТ «Державний ощадний банк України».

Рішенням апеляційного суду м. Києва від
26 серпня 2014 року рішення районного суду
в частині відмови у задоволенні позову
ОСОБА_3 та задоволення зустрічного
позову ОСОБА_4, ОСОБА_4 про визнання
права власності на грошові вклади
скасовано. Надано ОСОБА_3 право на
спадкування після смерті ОСОБА_7, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, із
спадкоємцями за законом першої черги
ОСОБА_4 та ОСОБА_4 У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_4 та ОСОБА_4
про визнання за ними права власності в
порядку спадкування за законом на
банківські вклади відмовлено. Рішення
суду першої інстанції в частині
визнання права власності на частину
квартири АДРЕСА_1 змінено. Визнано за
ОСОБА_4 та ОСОБА_4 право власності в
порядку спадкування за законом після
померлого ОСОБА_7 на 1/6 частину
зазначеної квартири за кожною. В іншій
частині рішення районного суду
залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та ОСОБА_4
просять скасувати рішення
апеляційного суду, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, й залишити
рішення суду першої інстанції в силі.

Судові рішення в частині позовних
вимог ОСОБА_3 про усунення від
спадкування не оскаржені, тому в
касаційному порядку не переглядаються
(ст. 335 ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_3,
суд першої інстанції виходив із
доведеності факту її спільного
проживання з ОСОБА_7 з лютого 1980 року по
день його смерті, яка сталася
ІНФОРМАЦІЯ_1 року. При цьому суд
послався на те, що вона не довела того,
що померлий ОСОБА_7 перед смертю
перебував у безпорадному стані та
потребував її допомоги, що
унеможливлює надання їй права на
спадкування після його смерті разом зі
спадкоємцями першої черги.
Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4
та ОСОБА_4 суд виходив із того, що вони є
спадкоємцями першої черги після смерті
батька, ОСОБА_7, та мають право на
спадкове майно, кожна, в Ѕ частині.

Частково скасовуючи рішення суду
першої інстанції та змінюючи
черговість спадкування ОСОБА_3 за
законом після смерті ОСОБА_7,
апеляційний суд виходив із того, що
вона тривалий час опікувалася та
надавала матеріальну та іншу допомогу
ОСОБА_7, який через тяжку хворобу
перебував у безпорадному стані. Також
суд погодився з висновком районного
суду про встановлення факту спільного
проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_7 з 1980 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Проте з таким висновком апеляційного
суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення
апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1
року помер ОСОБА_7 Спадкоємцями першої
черги після його смерті є його доньки:
ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалась
на те, що з лютого 1980 року по день
смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, проживала
однією сім'єю без реєстрації шлюбу з
ОСОБА_7 та тривалий час перед його
смертю через тяжку хворобу він
перебував у безпорадному стані і вона
здійснювала догляд за ним, у той час як
ОСОБА_4 відмовилася від надання такої
допомоги.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України
спадкоємці за законом одержують право
на спадкування почергово.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України
встановлено, що фізична особа, яка є
спадкоємцем за законом наступних черг,
може за рішенням суду одержати право на
спадкування разом із спадкоємцями тієї
черги, яка має право на спадкування, за
умови, що вона протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала, надавала іншу допомогу
спадкодавцеві, який через похилий вік,
тяжку хворобу або каліцтво був у
безпорадному стані.

Застосування наведеної норми
матеріального права з урахуванням
вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України вимагає
доведення позивачем факту опікування,
матеріального забезпечення
спадкодавця протягом тривалого часу, а
також перебування спадкодавця в
безпорадному стані, тобто стані,
зумовленому похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли особа не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 30 травня 2008 року № 7 «Про
судову практику у справах про
спадкування» судам роз'яснено, що
безпорадним слід розуміти стан особи,
зумовлений похилим віком, тяжкою
хворобою або каліцтвом, коли вона не
може самостійно забезпечити умови
свого життя, потребує стороннього
догляду, допомоги та піклування.

У порушення ст. ст. 10, 60, 212-214, 316 ЦПК
України апеляційний суд ухвалив
рішення, що ґрунтується на припущеннях,
оскільки не навів у рішенні належних,
допустимих, безспірних та переконливих
доказів на підтвердження перебування
померлого ОСОБА_7 у безпорадному стані
протягом тривалого часу та того, що
лише позивачка протягом тривалого часу
опікувалася, матеріально
забезпечувала чи надавала йому іншу
допомогу.

Суд апеляційної інстанції у порушення
ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не
перевірив тверджень ОСОБА_4 та ОСОБА_4
про те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у січні 2013
року їздили до санаторію, тобто
померлий ОСОБА_7 у безпорадному стані
не перебував.

Крім того, апеляційний суд дійшов до
передчасного висновку про те, що ОСОБА_7
за життя був неодноразово
прооперований на грошові кошти,
отримані від продажу квартири, що
належала ОСОБА_3, оскільки не навів
належних доказів на підтвердження
цього, тобто обгрунтував свій висновок
на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60
ЦПК України.

При цьому апеляційний суд у порушення
вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не
перевірив тверджень ОСОБА_4 та ОСОБА_4
про те, що у день продажу квартири
позивачки померлий ОСОБА_7 подарував їй
Ѕ частину своєї квартири, вартість якої
значно перевищує вартість відчуженої
нею квартири.

Крім того, у порушення вимог ст. 11 ЦПК
України, апеляційний суд вийшов за межі
позовних вимог ОСОБА_3 та вирішив
питання про належність їй частини
грошового вкладу померлого ОСОБА_7,
хоча позивачка таких вимог не заявляла.

Відмовляючи в цій частині в
задоволенні зустрічних позовних
вимогах, апеляційний суд не навів
мотивів та доказів, а послався на
загальні фрази, які є припущеннями, що
заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Також, встановлюючи факт проживання
ОСОБА_3 з ОСОБА_7 з лютого 1980 року по
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, суд апеляційної
інстанції не врахував того, що СК
України набрав чинності з 01 січня 2004
року і зворотної сили не має, а тому
положення ст. 74 цього Кодексу
застосовуються виключно до
правовідносин, які виникли після дати
набрання ним законної сили. При цьому
ЦПК України, який у ст. 256 передбачає
процедуру вирішення таких вимог набрав
чинності 31 вересня 2005 року.

Нормами КпШС України не передбачалося
визнання факту проживання однією
сім'єю без реєстрації шлюбу та
виникнення права спільної сумісної
власності чоловіка та жінки, які
сумісно проживають.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, судом апеляційної
інстанції не встановлені, рішення
апеляційного суду не відповідає
вимогам ст. 213 ЦПК України щодо
законності й обґрунтованості, що в силу
ст. 338 ЦПК України є підставою для його
скасування в основній частині з
передачею справи на новий апеляційний
розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_6
задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від
26 серпня 2014 року в задоволеній частині
позовних вимог ОСОБА_3 та позовних
вимог ОСОБА_4, ОСОБА_6 скасувати, справу
в цій частині передати на новий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Кафідова

О.В. Умнова