Справа № 373/352/14-ц Головуючий у І
інстанції Овдієнко К. М.Провадження №
22-ц/780/5311/14 Доповідач у 2
інстанції ІвановаКатегорія 18
УХВАЛА

Іменем України

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Київської області в
складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Олійника В.І., Голуб С.А.

при секретарі - Петленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення
Переяслав-Хмельницького районного
суду Київської області від 23 липня 2014
року у справі за позовом Приватного
акціонерного товариства «Страхова
компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про
відшкодування шкоди в порядку регресу,
-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»
звернулася до суду із вказаним позовом,
в якому просила стягнути з відповідача
ОСОБА_1 на її користь кошти в сумі 21171
грн. 66 коп. в порядку регресу та судові
витрати.

Позовні вимоги страхова компанія
обґрунтовує тим, що в результаті
дорожньо-транспортної пригоди, що
сталася 22.07.2011 р. з вини відповідача,
який керував автомобілем «Mercedes»,
державний номерний знак НОМЕР_1, було
пошкоджено автомобілі «Chevrоlet» з
державним номерним знаком НОМЕР_3, що
належить ОСОБА_3, та Тоvota RAV 4, державний
номерний знак НОМЕР_2, який належить
ОСОБА_4.

Цивільно-правова відповідальність
відповідача перед третіми особами була
застрахована позивачем ПрАТ «СК «ПЗУ
Україна».

На підставі заяв потерпілих та
сформованих страхових актів позивач
виплатив ОСОБА_4 страхове
відшкодування в розмірі 19596,77 грн. та
ОСОБА_3 - 1547,89 грн. тому посилався, що
набув права на стягнення вказаних сум в
порядку регресу, оскільки відповідач
не повідомив його у встановленому
законом порядку про настання
страхового випадку.

Рішенням Переяслав-Хмельницького
районного суду Київської області від 23
липня 2014 року позов задоволено
частково.

Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь
Приватного акціонерного товариства
«Страхова компанія «ПЗУ Україна» кошти
в сумі 21144 грн. 66 коп. та 243 грн. 60 коп.
судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням відповідач
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про відмову в позові. Посилається
на те, що позивач не довів того, що не
повідомив страховика, оскільки він
подав письмове повідомлення про
настання страхового випадку у
встановлений строк, що може
підтвердити свідок, якого суд не
допитав, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням вимог
матеріального і процесуального права.

За ст. 1187 ЦК України шкода, завдана
джерелом підвищеної небезпеки,
відшкодовується особою, яка на
відповідній правовій підставі (право
власності, інше речове право, договір
підряду, оренди тощо) володіє
транспортним засобом, механізмом,
іншим об'єктом, використання,
зберігання або утримання якого створює
небезпеку.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону України «Про
обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» при настанні страхового
випадку страховик відповідно до
лімітів відповідальності страховика
відшкодовує у встановленому цим
Законом порядку оцінену шкоду, яка була
заподіяна у результаті
дорожньо-транспортної пригоди життю,
здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 27 Закону України «Про
страхування» та ст.993 ЦК України до
страховика, який виплатив страхове
відшкодування за договором майнового
страхування, у межах фактичних витрат
переходить право вимоги, яке
страхувальник або інша особа, що
одержала страхове відшкодування, має
до особи, відповідальної за завдані
збитки.

Відповідно до підпункту 33.1.2. ст.33
Закону України «Про обов'язкове
страхування цивільно-правової
відповідальності власників наземних
транспортних засобів» в редакції ЗУ
№3045-1У від 17.02.2011 р. учасники
дорожньо-транспортної пригоди
зобов'язані вжити заходів для
невідкладного, але не пізніше трьох
робочих днів, повідомлення страховика,
з яким було укладено договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
або, у випадках, передбачених цим
Законом, МТСБУ про настання
дорожньо-транспортної пригоди. Якщо
зазначені особи з поважних причин не
мали змоги виконати зазначені дії, вони
мають підтвердити це документально.

Відповідно до підпункту ґ п.38.1.1. ст.38
зазначеного закону страховик після
виплати страхового відшкодування має
право подати регресний позов до
страхувальника або водія
забезпеченого транспортного засобу,
який спричинив дорожньо-транспортну
пригоду якщо він не повідомив
страховика у строки і за умов,
визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1
статті 33 цього Закону.

Судом встановлено, що 16.02.2011 р. між ПрАТ
«СК «ПЗУ Україна» та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений договір
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів на строк з 16.02.2011 р. по 15.02.2012 р.
Ліміт відповідальності за шкоду,
завдану майну (на одного потерпілого)
за договором становить 50000 грн.

22.07.2011 року відповідач ОСОБА_1, керуючи
автомобілем «Meрседес Бенц», д.н.з.
НОМЕР_1, в порушення вимог п.13.1 ПДР, не
врахував дорожню обстановку та не
дотримався безпечної дистанції руху,
внаслідок чого сталося зіткнення з
автомобілем «Тойота», д.н.з. НОМЕР_2,
який після удару відкинуло на
автомобіль «Шевролет, д.н.з. НОМЕР_3, що
призвело до пошкодження усіх трьох
транспортних засобів.

12.08.2011 р. постановою суду ОСОБА_1 був
визнаний винним у вчиненні даного
правопорушення, передбаченого ст. 124
КУпАП та притягнутий до
адміністративної відповідальності.

25.07.2011 р. власник пошкодженого
автомобіля Тоvota RAV 4 д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4
звернулася до позивача із заявою про
виплату їй страхового відшкодування,
було сформовано страховий акт від
27.09.2011 р., згідно з яким на підставі
Звіту про вартість матеріального
збитку від 02.08.2011 р. та калькуляції від
02.08.2011 р. визначено розмір збитку по
даній події (19846,77 грн.) та сума
страхового відшкодування, яке за
вирахуванням безумовної франшизи 250
грн. становила 19596,77 грн.

30.09.2011 р. позивач перерахував вказану
суму страхового відшкодування на
рахунок ОСОБА_4

08.08.2011 р. власник пошкодженого
автомобіля «Chevrоlet», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_3
звернулася до позивача із заявою про
виплату їй страхового відшкодування,
було сформовано страховий акт від
27.09.2011 р., згідно з яким на підставі
Звіту про вартість матеріального
збитку від 17.08.2011 р. та калькуляції від
17.08.2011 р. визначено розмір збитку по
даній події (1797,89 грн.) та сума
страхового відшкодування, яке за
вирахуванням безумовної франшизи 250
грн. становила 1547,89 грн.

03.10.2011 р. позивач перерахував вказану
суму страхового відшкодування на
рахунок ОСОБА_3

Таким чином судом встановлено, що
позивач відшкодував власникам
транспортних засобів ОСОБА_4 та ОСОБА_3
шкоду, заподіяну з вини відповідача
ОСОБА_1 у загальному розмірі 21144,66 грн.

З копії надісланих відповідачеві
ОСОБА_1 регресних вимог у справі № 115907
від 31.01.2012 р. та №116329 від 03.02.2012 р.
вбачається, що позивач повідомляв
відповідача про порушення ним умов
договору обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
які полягають в неповідомленні ним
страхової компанії про настання
страхового випадку, та просив
відшкодувати шкоду, заподіяну виплатою
потерпілим страхового відшкодування
на що ніякої відповіді не отримав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, що оскільки відповідач
своєчасно не повідомив страховика про
настання страхового випадку, позивач
набув права вимоги до відповідача в
порядку регресу в межах фактичних
витрат.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
до правильного висновку про часткове
задоволення позову в межах
підтвердженому документально розмірі.

Матеріали справи не містять доказів,
які спростовують факт того, що
відповідач своєчасно не повідомив
страховика про настання страхового
випадку.

Посилання у апеляційній скарзі на
показання свідка, як на доказ, не
заслуговують на увагу, оскільки
зазначений свідок не був допитаний
судом першої інстанції та про його
допит під час апеляційного розгляду
відповідач не заявляв, при цьому судом
створено всі умови для змагального
процесу.

Таким чином, рішення суду першої
інстанції відповідає обставинам
справи і вимогам закону, тому підстав
для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького
районного суду Київської області від 23
липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржене в касаційному
порядку безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :