Справа № 442/1798/14
Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.М.
Провадження № 22-ц/783/5765/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 27
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючого - судді Мельничук
О.Я.,

суддів Курій Н.М. і Крайник Н.П.,

при секретарі Куцик І.Б.,

за участю позивача
ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_4,
представника ОСОБА_3 на рішення
Дрогобицького міськрайонного суду
Львівської області від 04 липня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5
про стягнення боргу за договором
позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом, покликаючись на те, що
він за договором позики передав
позичальнику ОСОБА_5 гроші в сумі 10 тис.
доларів США. На підтвердження при
фактичному одержанні вказаної суми,
позичальником надано розписку від
13.12.2010 року на суму 10 тис. доларів США.
Оскільки відповідач на момент
пред"явлення цього позову не виконав
своє грошове зобов"язання за договором
та не повернув йому грошову суму позики
в розмірі 10 тис. доларів США, а тому
вважає, що з ОСОБА_5 на його користь слід
стягнути в судовому порядку суму
заборгованості за договором позики 96000
грн.- згідно офіційного курсу НБУ та 3%
річних від суми боргу, що складає 8 000
грн. Вважає, що сума боргу відповідача
станом на 17.03.2014 року становить 104 000 грн.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 04 липня 2014
року в задоволенні позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про стягнення боргу за
договором позики відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку через свого представника
ОСОБА_4 оскаржив ОСОБА_3. Вважає, що
рішення ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
судом не повно з"ясовано усі фактичні
обставини справи, суд не сприяв
повному, об"єктивному та
неупередженому її розгляду. В зв"язку з
чим просить рішення Дрогобицького
міськрайонного суду Львівської
області від 04 липня 2014 року скасувати
та ухвалити нове рішення, яким
задовольнити вимоги ОСОБА_3 та стягнути
з ОСОБА_5 на його користь суму боргу за
договором позики у розмірі 96 000 грн. та 3%
річних від суми боргу у розмірі 8 000 грн.,
а всього загальну суму 104 000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, представника позивача,
перевіривши матеріали справи та
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити із наступних
підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обгрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Положеннями ст.214 ЦПК України
передбачено, що під час ухвалення
рішення суд вирішує такі питання: чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані, які мають значення для вирішення
справи, та докази на їхнє
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають зі встановлених
обставин та яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи оскаржуване рішення та
відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції зазначив, що письмова
форма договору позики внаслідок його
реального характеру є доказом не лише
факту укладення договору, але й факту
передачі грошової суми позичальнику,
суд виходив з підстав, що суд не має
можливості встановити факт укладення
договору позики і факт передачі
грошової суми позивачем позичальнику,
з огляду на представлену позивачем
розписки із внесеними виправленнями
без належного затвердження про
законність та правдивість виправлення
у розписці.

Судом встановлено, що між позивачем -
ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_5 укладено
договір позики грошей у вигляді
боргової розписки в розмірі 10000 доларів
США. Згідно умов договору позики
відповідач зобов'язався повернути
борг до 06.06.2011 року. Також вбачається, що
в даній розписці міститься виправлення
в році повернення. В розписці
узгоджено, що за користування грошима -
ОСОБА_5 зобов"язується сплачувати 3%
місячних та 3% річних за весь час у
відповідності до діючого
законодавства. Зазначена розписка
була виконана власноручно
відповідачем із зазначеними умовами
цієї позики в присутності свідків:
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору
позики та його умов, згідно з ч.2 ст.
1047 ЦК України, може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Позичальник, відповідно до ч.1 ст.
1049 ЦК України, зобов'язаний
повернути позикодавцеві позику
(грошові кошти у такій самій сумі або
речі, визначені родовими ознаками, у
такій самій кількості, такого самого
роду та такої самої якості, що були
передані йому позикодавцем) у строк та
в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк
повернення позики або цей строк
визначений моментом пред'явлення
вимоги, позика має бути повернена
позичальником протягом тридцяти днів
від дня пред'явлення позикодавцем
вимоги про це, якщо інше не встановлено
договором.

Як вбачається з розписки відповідач по
справі є позичальником, що
підтверджується зазначеними у
розписці його підписом. Крім того,
даний факт не заперечується самим
відповідачем. Строк повернення грошей
зазначений у розписці, однак
відповідачем цю умову договору не
виконано.

Частиною 1 ст.1048 ЦК України
визначено, що позикодавець має право на
одержання від позичальника процентів
від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів
встановлюються договором.

Відповідно до ст.1051 ЦК України
позичальник має права оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти насправді не були одержані ним
від позикодавця.

Позивач ОСОБА_4 згідно позову просить
стягнути 8000 грн. - проценти, 3% річних
від суми боргу.

З заперечення ОСОБА_5 встановлено, що
такий справді позичив у ОСОБА_3 10000
доларів США зі сплатою 3% місячних та 3%
річних. ОСОБА_5 в запереченні зазначає,
що вказану суду разом відсотками
повернув ОСОБА_3 в повному розмірі,
однак розписка ОСОБА_3 не була йому
повернута, оскільки останній сказав
таку порвав.

Відповідно до ст.1051 ЦК України
позичальник має права оспорити договір
позики на тій підставі, що грошові
кошти насправді не були одержані ним
від позикодавця.

Згідно ст.1050 ЦК України, якщо
позичальник не повернув суму позики,
він зобов'язаний сплатити грошову суму
відповідно до вимог ст. 625 ЦК України,
тобто на вимогу кредитора боржник
повинен сплатити суму боргу з
урахуванням встановленого індексу
інфляції за весь час прострочення, а
також 3 % річних від простроченої суми,
якщо інший процент не встановлений
договором або законом.

Доказів повернення позивачу 10000
доларів США грн. та 3% річних від суми
боргу відповідачем за договором позики
відсутні.

З врахуванням вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що є всі підстави для
встановлення факту укладення договору
позики і факт передачі грошової суми
позивачем позичальнику. З розписки
чітко вбачається, що ОСОБА_5 вз"яв у борг
позику в ОСОБА_3 10000 доларів США.
Стосовно зауваження відповідача на
виправлення в розписці в році
повернення боргу з 2010 року на 2011 рік, то
такі не заслуговують на увагу, оскільки
3% річних які просить стягнути позивач,
ним розрахована з 2011 року і така суму
становитиме меншу, а ніж розраховувати
її з 2010 року. Також, колегія оцінює
критично такі твердження відповідача,
що строком повернення боргу є 06.06.2010
року, оскільки сама розписка підписана
13.12.2010 року і жодних виправлень в даті
підписання розписки - 13.12.2010 року
колегія суддів не вбачає. Відповідачем
не представлено жодного доказу ні в
суді першої інстанції, ні в суді
апеляційної інстанції для
підтвердження виконання взятих на себе
боргових зобов"язань згідно даної ним
розписки.

Позивачем в суді апеляційної інстанції
представлено оригінал розписки ОСОБА_5
від 13.12.2010 року, а відтак колегія суддів
вважає, що дана розписка є належним
доказом отримання ОСОБА_5 в ОСОБА_3 10000
доларів США.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів вважає, що заборгованість за
договором позики становить 10000 доларів
США, що станом на 17.03.2014 року - день
подачі позовної заяви, згідно
офіційний курс гривні щодо долара США
становить 96000 грн. Позивачем вірно
здійснено розрахунок 3% річних від суми
прострочення боргу, з врахуванням
обов"язку повернути борг, 06.06.2011 року, що
становить 8000 грн.

Враховуючи викладене, а також те, що
відповідач не виконав умови договору
позики, колегiя суддiв вважає за
необхідне рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким стягнути з
відповідача на користь позивача по
справі суму боргу за договором позики в
розмірі 96000 грн., та 3% річних від суми
боргу у розмірі 8000 грн., а всього разом
104000 грн.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на
користь якої ухвалено рішення, суд
присуджує з другої сторони понесені
нею і документально підтвердженні
судові витрати.

Оскільки при подачі позовної заяви
позивачем сплачено 1042 грн. судового
збору за та 643 грн.80 коп.- судового збору
за подання апеляційної скарги, такі
кошти підлягають стягненню з
відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.2, 309, ч.2 ст.314, 316,
317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника
ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного
суду Львівської області від 04 липня 2014
року - скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5
про стягнення боргу за договором
позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 104.000
грн. заборгованості за договором
позики.

Стягнути з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_3 1042
грн. судового збору за подання позовної
заяви та 643 грн.80 коп.- судового збору за
подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту його
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набранням рішення законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.М. Курій

Н.П. Крайник