Провадження № 2/344/4614/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2014 року
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд
Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді
Пастернак І.А.

секретаря
Кушнір М.М.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі
Івано-Франківського міського суду
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та
стягнення аліментів на утримання
дитини, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась в суд з
позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
та стягнення аліментів на утримання
дитини, мотивуючи тим, що 26.04.2007 року у
відділі реєстрації актів цивільного
стану Івано-Франківського міського
управління юстиції зареєструвала шлюб
з відповідачем. В шлюбі у них народився
син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Спільне життя
у сторін не склалося через різні
погляди на життя та різні характери.
Подружжя разом не проживає, спільного
господарства не веде та шлюбних
відносин не підтримує, а тому, при таких
обставинах позивачка вважає, що їхній
шлюб існує формально і подальше його
збереження є недоцільним. Крім цього,
зазначила, що обоє батьків зобов"язані
утримувати дітей до досягнення ними
повноліття. Відповідач займається
підприємницькою діяльністю (на єдиному
податку), отримує доходи, а тому має
можливість сплачувати аліменти на
утримання сина. Просила шлюб розірвати,
малолітнього сина ОСОБА_3 залишити на
проживання з нею, прізвище при
реєстрації розірвання шлюбу на
дошлюбне не змінювати, стягувати з
відповідача аліменти на утримання сина
в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000
грн. щомісячно до досягнення ним
повноліття.

Відповідач в судовому засіданні
позовні вимоги визнав в вповному
обсязі, не заперечив проти розірвання
шлюбу, визначення місця проживання
їхнього малолітнього сина ОСОБА_3 з
позивачкою, крім того погодився
сплачувати аліменти в користь
позивачки на утримання сина в розмірі
по 1 000 грн. щомісячно до досягнення ним
повноліття.лорлал

Заслухавши пояснення позивачки,
відповідача, всебічно, повно та
об'єктивно дослідивши матеріали
справи, судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про шлюб НОМЕР_3
сторони 26.04.2007 року зареєстрували шлюб
у відділі реєстрації актів цивільного
стану Івано-Франківського міського
управління юстиції, про що зроблено
актовий запис за № 556 (а.с.4). Від даного
шлюбу у подружжя народився син - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Позивачка стверджує, що вона
перебуває у фактичних шлюбних
відносинах з відповідачем, вони не
підтримують сімейних відносин, не
ведуть спільного господарства. На
думку позивачки шлюб їх існує
формально, миритися вона не бажає,
збереження шлюбу суперечить її
інтересам та інтересам малолітнього
сина. Тому такий шлюб зберігати не
доцільно. Крім цього, сторони в
добровільному порядку вирішили
питання щодо проживання їхнього
малолітнього сина з позивачкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України
шлюб припиняється внаслідок його
розірвання.

За приписами ч. 1 ст. 110 СК України
позов про розірвання шлюбу може бути
пред'явлений одним із подружжя.

Як вбачається з ч. 2 ст. 112 СК
України, суд постановляє рішення про
розірвання шлюбу, якщо буде
встановлено, що подальше життя
подружжя і збереження шлюбу суперечило
б інтересам одного з них, інтересам
їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до правової позиції
Пленуму Верховного Суду України,
викладеної в пункті 10 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 21
грудня 2007 року № 11 «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя»: проголошена Конституцією
України охорона сім'ї державою полягає,
зокрема, в тому, що шлюб може бути
розірвано в судовому порядку лише за
умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей. Із цією метою
суди повинні уникати формалізму при
вирішенні позовів про розірвання
шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати
фактичні взаємини подружжя, дійсні
причини позову про розірвання шлюбу,
враховувати наявність малолітньої
дитини, дитини-інваліда та інші
обставини життя подружжя,
забезпечувати участь у судовому
засіданні, як правило, обох сторін,
вживати заходів до примирення
подружжя».

З огляду на викладене, суд прийшов
до висновку, що оскільки, сторони не
підтримують шлюбні відносини, їхній
шлюб існує формально, сторони
добровільно узгодили питання щодо
проживання малолітнього сина - ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, а тому шлюб між ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрований 26.04.2007 року у відділі
реєстрації актів цивільного стану
Івано-Франківського міського
управління юстиції, про що зроблено
актовий запис за № 556 слід розірвати.

Що стосується вимоги позивачки
про стягнення аліментів, то суд
виходить з наступного.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки
зобов`язані утримувати дитину до
досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону
України «Про охорону дитинства» батьки
зобов'язані забезпечити дітям умови
для достатнього фізичного, духовного
та культурного розвитку.

За відсутності домовленості між
батьками про сплату аліментів на
дитину той із них, з ким вона проживає,
вправі звернутися до суду з
відповідним позовом.

Про способи виконання обов`язку
утримувати дитину в досудовому порядку
сторони не домовилися, нотаріальних
договорів не укладали.

Частиною 3 ст. 181 СК України
передбачено, що за рішенням суду кошти
на утримання дитини (аліменти)
присуджуються у частці від доходу її
матері, батька і (або) у твердій
грошовій сумі.

За приписами ч. 2 ст. 182 цього
кодексу мінімальний розмір аліментів
на одну дитину не може бути меншим, ніж
30 відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, за винятком
випадків, передбачених статтею 184 цього
Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про
права дитини від 20 листопада 1989 року
(ратифікована Постановою Верховної
Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991
року) держави-учасниці зобов'язуються
забезпечити дитині такий захист і
піклування, які необхідні для її
благополуччя, беручи до уваги права й
обов'язки її батьків, опікунів чи інших
осіб, які відповідають за неї за
законом, і з цією метою вживають всіх
відповідних законодавчих і
адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у
максимально можливій мірі виживання і
здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6
Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про
права дитини визначено, що
держави-учасниці визнають право кожної
дитини на рівень життя, необхідний для
фізичного, розумового, духовного,
морального і соціального розвитку
дитини. Батько (-ки) або інші особи, які
виховують дитину, несуть основну
відповідальність за забезпечення в
межах своїх здібностей і фінансових
можливостей умов життя, необхідних для
розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України і
роз'яснень, викладених в пункті 17
постанови Пленуму Верховного Суду
України від 15 травня 2006 року № 3 «Про
застосування судами окремих норм
Сімейного кодексу України при розгляді
справ відносно батьківства,
материнства і стягнення аліментів»,
частка заробітку (доходу) матері,
батька, яка буде стягуватися як
аліменти на дитину, визначається судом.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України
суд розглядає цивільні справи в межах
заявлених позовних вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

За правилами ст. 182 Сімейного
кодексу України при визначенні розміру
аліментів суд враховує: стан здоров'я
та матеріальне становище дитини; стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; інші обставини, що
мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів
суд відповідно до ст. 182 СК України
враховує, що відповідач є працездатною
особою і спроможний платити аліменти
на утримання сина.

Відповідно до вимог ст. 191
Сімейного кодексу України аліменти на
дитину присуджуються за рішенням суду
від дня пред'явлення позову.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що позовну вимогу ОСОБА_1 про
стягнення аліментів слід задоволити,
стягувати з відповідача в користь
позивачки на утримання малолітнього
сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі по
1000 гривень щомісячно до досягнення ним
повноліття, починаючи з 22.09.2014 року.

Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України,
якщо позивача, на користь якого
ухвалено рішення, звільнено від сплати
судового збору, він стягується з
відповідача в дохід держави
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог.

Тому з відповідача слід стягнути
в дохід держави судовий збір в розмірі
243,60 грн..

На підставі наведеного,
відповідно до п. 10 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21 грудня 2007
року № 11 «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», ст. 1, 2
Закону України «Про охорону
дитинства», ч. 2 ст. 3, ч.1, 2 ст. 27 Конвенції
про права дитини від 20 листопада 1989
року (ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 789-XII від 27
лютого 1991 року), ст. 7 Закону України
«Про державний бюджет України на 2014
рік», ст. ст. 104, 110, 112, 180, 181 ч. 3, 182 ч. 2, 183 ч.
1, 191 СК України, ст.ст. 11, 88 ЦПК України,
керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
розірвання шлюбу та стягнення
аліментів на утримання дитини -
задоволити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований
26.04.2007 року у відділі реєстрації актів
цивільного стану Івано-Франківського
міського управління юстиції, про що
зроблено актовий запис за № 556 -
розірвати.

Малолітнього сина ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити на проживання з
матір`ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2

Прізвище позивачки ОСОБА_1 після
реєстрації розірвання шлюбу на
дошлюбне не змінювати.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
аліменти в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5,
жительки АДРЕСА_2, ідентифікаційний
номер НОМЕР_2, на утримання
малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
в розмірі по 1 000 (одній тисячі) гривень
щомісячно до досягнення ним
повноліття.

Стягнення аліментів розпочати з
22.09.2014 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1 - в
спеціальний фонд Державного бюджету
України з зарахуванням на рахунок
0002, отримувач коштів УДКСУ у м.
Івано-Франківську Івано-Франківської
обл., код за , банк
отримувача ГУДКС України в
Івано-Франківській області, код банку
отримувача (МФО) 836014, код класифікації
доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ суду
02891693 - 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної
сили після закінчення строку для
подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається через Івано-Франківський
міський суд Івано-Франківської області
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Суддя
Пастернак І.А.