Справа№592/6498/14-ц
Провадження №2/592/1682/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м.Суми
Ковпаківський районний суд м. Суми в
особі: головуючого судді Алфьорова А.М.,
при секретарі Літовченко С.М.,
розглянувши у судовому засіданні в
залі суду в м. Суми цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Виконавчого
комітету Сумської міської ради, треті
особи, які не заявляють самостійних
вимог щодо предмету спору: Орган опіки
та піклування Сумської міської ради,
ОСОБА_3 про визнання договору недійсним
та визнання права власності на ?
частини квартири, визнання незаконним
та скасування пункту 2 рішення
Виконавчого комітету Сумської міської
ради,-

В С Т А
Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною
заявою, вимоги якої з представником
уточнив та підтримав у судовому
засіданні, обґрунтовуючи тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1. помер ОСОБА_4, який є
батьком позивача.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 07.02.2014р. задоволено
заяву Органу опіки та піклування
Сумської міської ради та визнано
недієздатним померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.
ОСОБА_4 та призначено опікуна, його
дружину -ОСОБА_2.

Згідно з текстом рішення
Ковпаківського районного суду м. Суми
вбачається, що ОСОБА_2 була призначена
опікуном ОСОБА_4 за поданням Органу
опіки та піклування Сумської міської
ради №2665/02.02.02-17 від 16.12.2013р.

За час свого життя померлий ОСОБА_4
приватизував квартиру АДРЕСА_1, яка
належала йому на праві приватної
власності.

Позивач є спадкоємцем після смерті
батька ОСОБА_4 та на сьогодення подав до
нотаріальної контори заяву про
прийняття спадщини та оформлює у
нотаріуса свої права щодо прийняття
спадщини.

З наявної від нотаріуса інформації,
22.04.2014р. ОСОБА_2 в інтересах підопічного
ОСОБА_4 було вчинено нотаріально
посвідчений правочин щодо укладення
договору довічного утримання, яким
відчужено нерухоме майно, а саме
квартиру АДРЕСА_1.

Замість виконання своїх опікунських
обов'язків, відповідачка незрозуміло з
яких міркувань вчиняє правочин щодо
відчуження нерухомого майна, що
належало підопічному, тим саме
позбавила не тільки себе, але й
позивача права на спадщину, а також
фактично зняла з себе обов'язок щодо
вчинення опікунських зобов'язань.

Не зважаючи на покладення зобов'язань
на відповідачку щодо догляду та
утримання підопічного, вже 22.04.2014 р.
вона вчиняє правочин згідно з умовами
якого вона фактично звільняє себе від
виконання своїх обов'язків опікуна та
перекладає їх на зовсім іншу особу та
ще й при цьому відчужує квартиру, що
грубо порушує майнові права
підопічного.

Зазначений договір було вчинено не
задля реального настання правових
наслідків, що обумовлені ним, а також
він суперечить моральним засадам та
принципу розумності, що встановлений
Цивільним кодексом України.

Так відповідачка фактично приховала
договір купівлі-продажу квартири під
договором довічного утримання, інакше
неможливо пояснити її поведінку щодо
того, що вона уклавши договір довічного
утримання від імені підопічного
відчужила квартиру, що належала її
чоловіку та на 1/2 частини, якої вона
мала право отримати у спадок після його
смерті, як спадкоємець першої черги.
Крім того відповідачка була дружиною
свого підопічного та певний час з ним
проживала та доглядала його, як опікун.

Таким чином поведінку відповідачки
можливо розцінити лише як намір
відчужити квартиру з корисливих
мотивів та з прямою метою позбавити
позивача можливості отримання
спадщини, а саме 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1.

Як вже зазначалось, оспорюваний
правочин не направлений на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ним, а лише на позбавлення
позивача права на спадщину у вигляді 1/2
частини квартири, а також отримання
відповідачкою грошових коштів за
удаваним правочином за продаж
зазначеної квартири.

Померлий ОСОБА_4 останнім часом, перед
своєю смертю, переніс два інсульти. Під
час його лікування позивач постійно
знаходився поряд з ним, забезпечував
його доглядом та турботою, постійно
відвідував його в лікарняному закладі
та приносив йому продукти харчування.
Взагалі позивач та померлий батько
були в добролюбових сімейних
відносинах, постійно спілкувалися,
допомагали один одному.

Відповідачка не є рідною матір'ю
позивача, а другою жінкою померлого
ОСОБА_4, та не зацікавлена в майнових
правах та інтересах відповідача.

Відповідно позивач просить суд визнати
недійсним договір довічного утримання,
що вчинено 22.04.2014р. опікуном померлого
ОСОБА_4, ОСОБА_2, яким відчужено квартиру
АДРЕСА_1, визнати за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1 в порядку спадкування після
смерті батька ОСОБА_4.

Позивач вважає, що рішення Виконавчого
комітету Сумської міської ради №160 від
15.04.2014р. «Про вирішення питань опіки над
повнолітніми особами» незаконним та
протиправним в частині надання
відповідачці дозволу на вчинення
правочину на укладення договору
довічного утримання щодо відчуження
спірної квартири та зазначене рішення
повинно бути скасоване.

Основною умовою для призначення
опікуна є перевірка умов життя
майбутнього опікуна, згідно п.3.3 Наказу
№34/166/131/88 від 26.05.99 «Про затвердження
правил опіки та піклування». Після
укладення спірного договору довічного
утримання від 22.04.2014р., померлого ОСОБА_4
набувачка за договором, ОСОБА_3, забрала
до с. Миропілля. Краснопільського
району Сумської області, де він через
один день й помер, при цьому не було
досліджено жодним чином умов
проживання у ОСОБА_3, через що права
померлого ОСОБА_4 були порушені.

Відповідачка, вчинивши договір
довічного утримання фактично порушила
зазначену вище норму, оскільки
виселила підопічного до чужої людини
та фактично перестала виконувати свої
обов'язки як опікун.

Виконавчий комітет СМР знехтував
низкою зазначених вище норм та прийняв
незаконне рішення фактично, так мовити,
«змінив» опікуна померлого ОСОБА_4, при
цьому порушивши права підопічного, а
також звільнив відповідачку від
виконання її опікунських обов'язків,
незважаючи на те, що вона повинна була
постійно проживати з підопічним,
доглядати його, дбати про його майно та
зберігати його.

Враховуючи викладене, позивач також
просить суд ухвалити рішення, яким
визнати незаконним та скасувати пункт 2
рішення Виконавчого комітету Сумської
міської ради №160 від 15.04.2014р. «Про
вирішення питань опіки над
повнолітніми особами».

Відповідач з представником позовні
вимоги не визнали, надавши заперечення
по справі.

Так відповідачка звернулась до органу
опіки та піклування Сумської міської
ради з заявою про надання дозволу на
укладення договору довічного
утримання від імені ОСОБА_4 з ОСОБА_3.

Виконавчим комітетом Сумської міської
ради рішенням №160 від 15.04.2014 року «Про
вирішення питань опіки над
повнолітніми особами» їй було надано
дозвіл на укладення договору довічного
утримання від імені недієздатного
ОСОБА_4 з ОСОБА_3 (яка фактично ще з
лютого 2014 року допомагала відповідачці
у догляді за чоловіком, забезпечуючи
ОСОБА_4 всім необхідним, дбаючи про
нього як про рідну людину) та передачу
у власність ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 за
умови забезпечення набувачем майна
довічного утримання та догляду
відчужувача з метою повного захисту
особистих, житлових майнових прав
ОСОБА_4 Тобто, всі вимоги закону про
необхідність отримання опікуном
дозволу укладення договору довічного
утримання відповідачкою було
дотримано, що свідчить і відсутність
підстав для визнання укладеного
правочину недійсним, як на це наполягає
позивач.

Згідно з договором довічного утримання
від 22.04.2014 року ОСОБА_3 взяла на себе
зобов'язання утримувати (доглядати)
ОСОБА_4 (що нею добросовісно
здійснювалось на протязі більше
місяців до укладення договору), в тому
числі: надавати побутові послуги
(лагодження одягу та взуття, надання
перукарських послуг, вологе прибирання
квартири, пранні і прасування білизни,
виконання різних видів ремонтних робіт
(ремонт побутової техніки та
відеотехніки, поточний ремонт
квартири, тощо), придбавати лікарські
засоби на підставі виданих рецептів на
лікування, забезпечення у разі потреби,
визначеної висновком МСЕК,
відповідними технічними та іншими
засобами реабілітації, щотижневого
забезпечення продуктами харчування та
оплати їх вартості, забезпеченням у
разі потреби санаторно-курортним
лікування, забезпеченням одягом та
взуттям, поховати ОСОБА_4 у разі його
смерті. Щомісячне матеріальне
забезпечення оцінювалось у 1 000 грн. на
місяць.

Тобто, у договорі передбачено повне
матеріальне, лікарське та побутове
забезпечення ОСОБА_3 чоловіка
відповідачки, що відповідало його
інтересам та вимогам ст. 67 ч. 3 ЦК
України.

Крім цього, на квартиру АДРЕСА_1
нотаріусом було накладено заборону на
відчуження до смерті ОСОБА_4, що
гарантувало повернення квартири у
власність останнього у разі розірвання
договору довічного утримання при
невиконанні ОСОБА_3 взятих на себе
зобов'язань по довічному утриманню з
підстав, передбачених договором та
діючим цивільним законодавством.

Тобто, викладене вище свідчить, що при
укладенні договору було дотримано
вимоги діючого законодавства, при його
укладенні сторонами було обумовлено
істотні умови, передбачено перелік
широких обов'язків ОСОБА_3, як того
вимагає ст. 749, ст. 751 ЦК України.

Наступного дня після укладення
договору довічного утримання, чоловік
відповідачки раптово помер, цього при
укладенні договору ніхто передбачити
не міг. Смерть ОСОБА_4 була раптовою,
організацію поховання та витрати на
поховання взяла на себе ОСОБА_3, будь -
яких претензій до ОСОБА_3, відповідачка
не має.

З заявою про надання дозволу на
укладення договору довічного
утримання від імені ОСОБА_4 з ОСОБА_3, до
органу опіки та піклування
відповідачка звернулась в кінці
березня 2014 року, дозвіл отримала 15.04.2014
року. Разом з тим органом опіки та
піклування було дозволено зміну місця
проживання ОСОБА_4 на період весни -
літо 2014 року, а саме на переїзд до с.
Миропілля Краснопільського району, де
мешкала ОСОБА_3 Отримавши дозвіл, разом
з чоловіком, відповідачка переїхала до
ОСОБА_3 в с. Миропілля Краснопільського
району, де ОСОБА_4 мешкав до самої
смерті.

Не відповідає дійсності твердження
позивача в частині того, що зазначений
договір було вчинено не задля
реального настання правових наслідків,
що обумовлені ним, а для приховування
договору купівлі - продажу квартири,
вчиненого з корисливих мотивів.
Наведене в позові є лише припущенням
позивача, яке ґрунтується на його
словах та емоціях. Жодних доказів, які б
підтверджували наведені в позові
ОСОБА_1 обставини, позивачем всупереч
вимогам ст. 60 ЦПК України суду не
надано.

ОСОБА_1 ніякої участі у житті батька не
приймав, на протязі 23 років він з
батьком взагалі не спілкувався.

Враховуючи викладене, відповідачка з
представником просять суд відмовити у
задоволенні позовних вимог.

Представник Сумської міської ради
просить суд відмовити у задоволенні
позовних вимог в частині визнання
незаконним та скасування пункту
рішення Виконавчого комітету Сумської
міської ради.

Рішенням Ковпаківського районного
суду м. Суми від 07.02.2014 року по справі
№592/12598/13-ц ОСОБА_4, 1939 року визнано
недієздатним, встановлено над ним
опіку та призначено опікуном ОСОБА_2

На виконання вимог ст. 67 ЦК України
ОСОБА_2 дбала та піклувалася про свого
чоловіка, який страждав хронічним
психічним захворюванням у вигляді
атеросклеротичної деменції, у зв'язку з
чим знаходився на обліку у Сумському
обласному психоневрологічному
диспансері і за станом свого здоров'я
не міг розуміти значення своїх дій та
керувати ними, потребував постійного
догляду і контролю з сторони
медиків-психіатрів.

ОСОБА_1, не дивлячись на такий стан
батька та неодноразові звернення до
нього ОСОБА_2, жодної допомоги а ні в
догляді за хворим, а ні в інших
побутових справах не надавав, ці
обставини він підтвердив і в ході
судового засідання.

Оскільки, ОСОБА_2 було важко доглядати
за чоловіком та виконувати всі
рекомендації лікарів і саме з метою
якнайкращого забезпечення особистих
прав та інтересів свого підопічного,
вона вимушена була звернутися до
сторонньої особи за допомогою.

На виконання вимог ст. 71 ЦК України
ОСОБА_2 звернулася до виконавчого
комітету Сумської міської ради із
заявою про надання дозволу на вчинення
правочину від імені та на ім'я
недієздатного ОСОБА_4, яка була
розглянута на засіданні опікунської
ради при органі опіки та піклування
Сумської міської ради від 04 квітня 2014
року, де було вирішено підготувати
проект рішення виконавчого комітету
Сумської міської ради щодо надання
дозволу на укладення договору
довічного утримання за умови
забезпечення набувачем майна
довічного утримання та догляду
відчужувача з метою повного захисту
особистих, житлових та майнових прав
ОСОБА_4.

Рішенням виконавчого комітету
Сумської міської ради надано дозвіл
ОСОБА_2, 1936 року народження, на
укладення договору довічного
утримання від імені недієздатного
ОСОБА_4, 1939 року народження.

Тобто на момент укладення та дії
договору, жодні майнові права ОСОБА_4 не
порушувались, натомість за даним
договором ОСОБА_3 зобов'язана була
довічно утримувати, доглядати та
піклуватися про нього.

Крім цього, жодною нормою чинного
законодавства не передбачено заборони
укладення договору довічного
утримання опікуном в інтересах
недієздатного.

Таким чином, рішення виконавчого
комітету Сумської міської ради від
15.04.2014 № 160 прийняте на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
тому є законним і скасуванню не
підлягає.

Представник Орган опіки та піклування
Сумської міської ради та ОСОБА_3
позовні вимоги не визнали, просять суд
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Допиті в судовому засіданні свідки:
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили про
належний догляд відповідачкою
чоловіка, не вбачали в її діях
порушення інтересів ОСОБА_7
Стверджували, що ОСОБА_2 дійсно було
важко доглядати за чоловіком у зв'язку
зі своїм похилим станом та знали про
укладення відповідачкою договору
довічного утримання.

Суд вислухавши думки сторін, пояснення
свідків, вивчивши матеріали справи та
дослідивши надані докази, вважає
позовні вимоги не обґрунтованими та
такими, що підлягають відмові.

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1 від 24.08.1963 р., батьками позивача
записані: батько - ОСОБА_4, мати - ОСОБА_9
/а.с.11/.

На підставі подання Виконавчого
комітету Сумської міської ради №
2665/02.02.02-17 від 16.12.2013 р., рішенням
Ковпаківського районного суду м. Суми
визнано недієздатним ОСОБА_4 та
встановлено опіку над ним з
призначенням опікуна ОСОБА_2

Оскільки згідно ч. 2 ст. 40 ЦК України
недієздатна фізична особа не має права
вчиняти будь-якого правочину, та
правочини від імені недієздатної
фізичної особи та в її інтересах вчиняє
її опікун, 02 квітня 2014 р. на засіданні
опікунської ради при органі опіки та
піклування Сумської міської ради було
розглянуто заяву ОСОБА_2 разом із
доданими документами щодо надання
дозволу на вчинення правочинів від
імені та на ім'я недієздатної особи, що
підтверджується витягом із протоколу
засідання № 4 від 02.04.2014 р. /а.с.99/.

Рішенням Виконавчого комітету
Сумської міської ради № 160 від 15.04.2014 р.
про вирішення питань опіки над
повнолітніми особами, надано дозвіл
опікуну ОСОБА_2 на укладення договору
довічного утримання від імені
недієздатного ОСОБА_4, який є власником
квартири АДРЕСА_1, на передачу у
власність ОСОБА_3 даної квартири за
умови забезпечення набувачем майна
довічного утримання та догляду
відчужувача з метою повного захисту
особистих, житлових та майнових прав
ОСОБА_4 /а.с.62/.

22 квітня 2014 р. між ОСОБА_2, діюча від
імені та в інтересах недієздатного
громадянина України ОСОБА_4 та ОСОБА_3
укладено договір довічного утримання
(догляду), посвідчений приватним
нотаріусом Сумського міського
нотаріального округу ОСОБА_10,
зареєстровано в реєстрі за № 386 /а.с.60-61/.

Згідно ст. 744 ЦК України за договором
довічного утримання (догляду) одна
сторона (відчужувач) передає другій
стороні (набувачеві) у власність
житловий будинок, квартиру або їх
частину, інше нерухоме майно або рухоме
майно, яке має значну цінність, взамін
чого набувач зобов'язується
забезпечувати відчужувача утриманням
та (або) доглядом довічно.

За цим договором відчужувач передає, а
набувач отримує у власність майно, що є
особистою приватною власністю
відчужувача, а саме квартиру АДРЕСА_1.

Даний договір містить перелік виді
утримання відчужувача, ОСОБА_4 з боку
набувача, а саме в п. 15.

Оскільки згідно ч. 1 ст. 754 ЦК України
набувач не має права до смерті
відчужувача продавати, дарувати,
міняти майно, передане за договором
довічного утримання (догляду), укладати
щодо нього договір застави, передавати
його у власність іншій особі на
підставі іншого правочину, приватним
нотаріусом Сумського міського
нотаріального округу ОСОБА_10 накладено
заборону на відчуження зазначеного в
договорі майна - квартири АДРЕСА_1, до
виконання цього договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть серії НОМЕР_2 від 16.05.2014 р. /а.с.10/.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу.

В силу ст. 203 ЦК України зміст правочину
не може суперечити цьому Кодексу, іншим
актам цивільного законодавства, а
також інтересам держави і суспільства,
його моральним засадам; особа, яка
вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності; волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі;
правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом; правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до роз'яснень, викладених у
п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду
України №9 від 6 листопада 2009 року «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними», згідно ст.ст. 229 - 233 ЦК
України правочин, вчинений під
впливом помилки, обману, насильства,
зловмисної домовленості представника
однієї сторони з другою стороною
або внаслідок впливу тяжкої обставини,
є оспорюваним. Обставини, щодо яких
помилилася сторона правочину (ст. 229 ЦК
України) мають існувати саме на момент
вчинення правочину. Особа на
підтвердження своїх вимог про
визнання правочину недійсним
повинна довести, що така помилка дійсно
мала місце, а також що вона має істотне
значення. Не є помилкою щодо якості
речі неможливість її використання або
виникнення труднощів у її
використанні, що сталося після
виконання хоча б однією зі
сторін зобов'язань, які виникли з
правочину, і не пов'язане з поведінкою
іншої сторони правочину. Не має
правового значення помилка щодо
розрахунку одержання користі від
вчиненого правочину. Помилка внаслідок
власного недбальства, незнання закону
чи неправильного його тлумачення
однією зі сторін не є підставою для
визнання правочину недійсним.

Відповідно до ст.15,30 ЦПК України
обставини цивільних справ з'ясовуються
судом на засадах змагальності. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, користуються рівними правами
щодо надання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень.

Суд вважає, що позивач з представником,
в судовому засіданні не довили
будь-якими належними та допустимими
доказами, що під час укладення договору
довічного утримання від 22 квітня 2014 р.
відповідачка керувалася наміром
приховати договір купівлі-продажу, з
метою позбавлення позивача права на
отримання ? частини квартири у випадку
смерті ОСОБА_4

Відповідно також не вбачається
обґрунтованих підстав визнавати
незаконним та скасовувати пункт 2
рішення Виконавчого комітету Сумської
міської ради № 160 від 15.04.2014 р. «Про
вирішення питань опіки над
повнолітніми особами».

Керуючись ст. ст. 10, 15, 60, 79, 88, 208, 209, 212, 215
ЦПК України, суд, -

В И Р
І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, Виконавчого комітету Сумської
міської ради, треті особи, які не
заявляють самостійних вимог щодо
предмету спору: Орган опіки та
піклування Сумської міської ради,
ОСОБА_3 про визнання договору недійсним
та визнання права власності на ?
частини квартири, визнання незаконним
та скасування пункту 2 рішення
Виконавчого комітету Сумської міської
ради, відмовити за безпідставністю
позовних вимог.

Після набрання законної сили рішення
суду, скасувати заходи забезпечення
позову у вигляді накладення арешту на
квартиру АДРЕСА_1 та заборони її
відчуження, накладений на підставі
ухвали Ковпаківського районного суду
м. Суми від 04 липня 2014 р.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з
дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до
апеляційного суду Сумської області
через Ковпаківський райсуд м. Суми.

Суддя:
А.М. Алфьоров