Справа № 463/339/13
Головуючий у 1 інстанції: Стрепко Н.Л.
Провадження № 22-ц/783/6550/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області у
складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Курій Н.М. і Крайник Н.П.,

при секретарі Куцик І.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Личаківського районного суду м. Львова
від 29 липня 2013 року по справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
/ПАТ/ "ВТБ Банк" до ОСОБА_3, третя особа:
Публічне акціонерне товариство /ПАТ/
"Страхова компанія "Українська
страхова група" про стягнення
заборгованості за кредитним
договором,-

В С Т А
Н О В И Л А:

Рішенням Личаківського районного
суду міста Львова від 29 липня 2013 року
позов Публічного акціонерного
товариства /ПАТ/ "ВТБ Банк" задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь
Публічного акціонерного товариства
/ПАТ/ "ВТБ Банк" 75154 долари США 46 центів
США, що на день постановлення рішення
становить в гривневому еквіваленті,
відповідно до встановленого
Національним банком України
офіційного курсу гривні до іноземної
валюти 600709 грн. 59 коп. та 3326 грн. 30 коп.
судового збору.

Вищезгадане рішення в
апеляційному порядку оскаржив
відповідач. Вважає рішення суду таким,
що підлягає скасування. Не
погоджується з розрахунком
заборгованості позивача. Також вважає,
що суд не достатньо дослідив усі
обставини по справі. В апеляційній
скарзі просить рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 29 липня 2013
року скасувати та ухвали нове рішення,
яким у задоволенні позову Публічного
акціонерного товариства /ПАТ/ "ВТБ
Банк" відмовити.

Сторони в судове засідання не
з"явилися, хоча про час та дату розгляду
справи повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги ОСОБА_3. та вимог
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга до задоволення не
підлягає із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст.
60 ЦПК України, кожна сторона
зобов»язна довести ті обставини, на
які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, крім
випадків, встановлених ст.61 ЦПК
України. За змістом ст.57 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин,
що обрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, що
обрунтовують вимоги і заперечення
сторін та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК
України, рішення суду повинно бути
законним і обгрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обгрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з»ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до
висновку, що рішення суду першої
інстанції таким вимогам відповідає.

Матеріалами справи встановлено,
що 11 вересня 2008 року між позивачем і
відповідачем було укладено кредитний
№58/1700/521.2, згідно з яким остання
отримала кредит, в розмірі 95 доларів
США, що підтверджується заявою на
видачу готівки від 11 вересня 2008 року,
квитанцією про здійснення
валютно-обмінної операції від 11
вересня 2008 року та меморіальним
ордером від 11 вересня 2008 року, з
кінцевим строком повернення до 11
вересня 2015 року, під 16% річних, шляхом
сплати щомісячно в строк з 11 по 18 число
кожного місяця 1652 доларів США в рахунок
повернення кредиту.

Взятих на себе зобов"язань
відповідач не виконує, у зв"язку з чим
виникла заборгованість за кредитним
договором, в розмірі 75154,46 доларів США,
що еквівалентно станом на 05.09.2012 року
600709,6 грн., з яких 66148,52 доларів США -
заборгованість по кредиту, в тому числі
заборгованість по погашенню кредиту в
розмірі 6689,6 доларів США за період з 19
грудня 2011 року по 5 вересня 2012 року та
поточна заборгованість за кредитом в
розмірі 59458,92 доларів США, 4491,61 доларів
США - заборгованість по відсотках, 3242,67
доларів США - штрафні санкції за
несплату кредиту, 1420,69 доларів США -
штрафні санкції за несплату відсотків
за користування кредитом, 76,46 доларів
США - три відсотки річних, що
стверджується розрахунком
заборгованості по кредиту станом на 5
вересня 2012 року та випискою по рахунку
станом на 28 травня 2013 року.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з тих підстав, що
відповідач порушив умови кредитного
договору, що призвело до неналежного
виконання вз"ятих на себе зобов"язань, в
зв"язку з чим виникла заборгованість за
кредитним договором № 85/1700/521.2 від 11
вересня 2008 року, яку необхідно стягнути
з відповідача і така становить 75154,46
доларів США, що на день постановлення
рішення становить в гривневому
еквіваленті, у відповідності до
встановленого Національним банком
України офіційного курсу гривні до
іноземної валюти - становить 600709,59 грн.

З таким висновком суду першої
інстанції колегія суддів погоджується.

Згідно ст.3 ЦК України загальними
засадами цивільного законодавства є,
зокрема, свобода договору, а відповідно
до ст.11 цього Кодексу - підставами
виникнення цивільних прав та
обов'язків, зокрема, є договори та інші
правочини.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України,
договір є обов"язковим для виконання
сторонами

Відповідно до ст.526 ЦК України
зобов'язання має виконуватись належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за
кредитним договором банк
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що
позикодавець має право на одержання
від позичальника процентів від суми
позики, якщо інше не встановлено
договором або законом. Розмір і порядок
одержання процентів встановлюються
договором.

У відповідності до ст.1049 ЦК України
позичальник зобов"язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлено обов"язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів, належних йому
відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Частиною 2 ст.258 ЦК України передбачено,
що позовна давність в один рік
застосовується до вимог про стягнення
неустойки (штрафу, пені).

Пунктом 9.1 Кредитного договору
передбачено, що у випадку прострочення
виконання Позичальником своїх
зобов"язань щодо повернення кредиту
та/або сплати процентів Позичальник
сплачує неустойку у вигляді пені в
розмірі 0,5 відсотка на день від суми
невиконаних зобов"язань. Вказана
неустойка розраховується по дату
повного виконання всіх зобов"язань по
погашенню зобов"язань.

Як вбачається з розрахунку пені за
несплату внесків на погашення кредиту
та несплату відсотків по кредиту,
банком така вимога заявлена в межах
одного року, пеня розрахована в період
з 19.12.2011 року по 04.09.2012 року, в зв"язку з
цим, доводи апеляційної скарги про
необхідність застосування строку
позовної давності до вимоги позивача в
частині пені не заслуговують на увагу.

Пунктом 1.1 Кредитного договору
встановлено, що розмір процентів за
користування кредитом становить 16%.

Пунктом 1.2 передбачено наступне: у разі,
якщо на виконання п.5.7. Кредитного
договору, позичальник або інша особа
застрахує автомобіль, що переданий
Банку в заставу в забезпечення
виконання зобов"язань за Кредитним
договором, в Закритому акціонерному
товаристві /ЗАТ/ "Страхова компанія
"Провідна", замість процентної ставки,
вказаної в п. 1.1 Кредитного договору
встановлюється акційна процентна
ставка в розмірі 10,69% відсотків річних.
Акційна процентна ставка діє виключно
на період дії договору страхування
(полісу), укладеного зі Страховиком.

Пунктом 1.5 встановлено, що при
здійсненні Позичальником Страхування
предмету застави на умовах, що не були
погоджені з Банком, або страхування
предмету застави у неакредитованій
Банком страховій компанії проценти за
користування кредитом нараховуються
за процентною ставкою, встановленою в
п. 1.1 Кредитного договору до якої
додається 2 відсотка річних.

Пунктом 1.6 встановлено, що при
ненаданні Позичальником документів, що
підтверджують продовження дії
укладення нового договору страхування
(полісу) на протязі 5 банківських днів
від дня закінчення дії попереднього
договору страхування, проценти за
користування кредитом, починаючи з
шостого дня від дня закінчення дії
попереднього договору страхування,
нараховуються за процентною ставкою
встановленою в п.1.1 Кредитного договору
до якої додається 2 відсотки.

Що ж до доводів апеляційної скарги про
безпідставність обрахунку процентів
за користування кредитними коштами за
ставкою 18% слід зазначити, що така
ставка передбачена кредитним
договором №58/1700/521.2, а саме пунктом 1.5.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України
боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом

Суму заборгованості, яку позивач
просив стягнути з урахуванням такої на
час подання позову, відповідачем не
спростована.

З урахуванням вищенаведеного, колегія
суддів вважає, що розглядаючи спір
районний суд повно і всебічно
дослідив і оцінив обставини по справі,
надані сторонами докази, правильно
визначив юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3
жодним чином висновків суду першої
інстанції не спростовують, а тому у
задоволенні такої скарги апелянту слід
відмовити, а рішення Личаківського
районного суду м. Львова від 29 липня 2013
року залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду
м. Львова від 29 липня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набранням ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я.Мельничук

Судді:
Н.М. Курій

Н.П. Крайник