Справа № 642/5447/2014ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2014 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Ольховського Є.Б.,

при секретарі - Петрєнко Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення сервітуту, визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням та виселення та позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-і особи: опікунська рада державної адміністрації Ленінського району м. Харкова, орган опіки та піклування виконкому Харківської міської ради, Міграційна служба Ленінського району м. Харкова про встановлення сервітуту на користування квартирою ,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в остаточній редакції якого прохав припинити своїй матері ОСОБА_2 сервітут на користування квартирою АДРЕСА_1, визнати її такою що втратила право на користування зазначеною квартирою та висилити з неї. Позов обґрунтовував тим що він є власником вищезазначеною квартири з 21.12.2011 року. Згідно до усного договору оренди з червня 2012 року квартирою користується, зареєстрована та проживає відповідачка, яку ОСОБА_1 прохає висилити оскільки сервітут повинен бути припинений за наявності обставин що мають істотне значення. Такими обставинами позивач вказує вагітність дружини другою дитиною (народження на час розгляду справи у суді), погіршення матеріального становища та неможливість через це сплачувати орендовану для сім*ї квартиру, психічна хвороба батька, в зв'язку з чим ним, для батьків, було придбано іншу квартиру по АДРЕСА_2. Добровільно ОСОБА_2 виселятись не бажає в зв'язку з чим прохає припинити сервітут та висилити свою мати зі спірної квартири.

ОСОБА_2 вернулась до суду з самостійними позовними вимогами, в остаточній редакції яких вказала, що, після захворювання чоловіка на хворобу Паркінсона, син продав спільну квартиру по пров. Титаренковському в м. Харкові та, на своє ім'я, оформив іпотеку в будинку АДРЕСА_1 де прописав обох батьків. Після чого, ОСОБА_1, як опікун хворого батька, виписав його з спірної квартири та оформив до психиатрічної лікарні без згоди опікунської ради, і на теперішній час, має намір продати спірну квартиру, для чого і ставить питання про виселення матері. Прохає встановити сервітут на користування спірною квартирою для недієздатного батька - ОСОБА_3 та матері - ОСОБА_2 безстроково у зв'язку з похилим віком батьків.

В судове засідання представник ОСОБА_1 з'явився, позов ОСОБА_1 підтримав посилаючись на підстави в ньому викладені. Зазначив що на теперішній час ОСОБА_1 не має змоги проживати в своїй власності оскільки там мати оселила, без його згоди, психічно хворого батька, що створює небезпеку родині ОСОБА_1. Позов ОСОБА_2 не визнав зазначивши що на теперішній час сервітут для ОСОБА_2 вже фактично є встановленим , а встановлення сервітуту для батька протирічить інтересам малолітніх дітей ОСОБА_1 які не повинні мешкати разом з психічно хворим дідусем.

ОСОБА_2 та її представник в судове засідання з'явились. Свої позовні вимоги підтримали посилаючись на вимоги ст. 405 ЦК України. Проти позову ОСОБА_1 заперечували зазначаючи що вимоги ст. 825 ЦК України до спірних правовідносин застосовані бути не можуть оскільки ОСОБА_2 та її чоловік відносяться до членів родини наймача і договір найму до них не стосується.

Представник органу опіки та піклування до судового засідання з'явилась. Позов ОСОБА_1 не визнала зазначивши виписка хворого ОСОБА_3 зі спірної квартири відбулась незаконно - без згоди опікунської ради і на теперішній час відсутні підстави для виселення матері позивача. Позов ОСОБА_2 підтримала вважаючи що встановлення сервітуту судом найбільш правильно буде захищати права батьків ОСОБА_1.

Представники інших 3-х осіб до судового засідання не з'явились. Про час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. За згодою учасників процесу суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутність.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає що обидва позови задоволенню не підлягають за наступним:

судом встановлено, оскільки визнавалось та не заперечувалось сторонами, а отже і не потребувало доказуванню - що ОСОБА_2 є матерю ОСОБА_1.

Судом встановлено, на підставі наданих письмових доказів, що в квартирі АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, зареєстровані з 07.06.2012 року ОСОБА_1 та його мати - ОСОБА_2, а з 10.01.13 року - син ОСОБА_4.

Починаючи з лютого 2014 року ОСОБА_1 письмовими повідомленнями повідомляв свою мати - ОСОБА_2 про розірвання з нею договору найму та вимагав в встановлений строк звільнити належну йому квартиру та знятись з реєстрації в ній.

На думку суду, ствердження ОСОБА_1 про укладання між ним та матір*ю усного договору найму житла та можливість його розірвання за вимогами положень ст. 825 ЦК України до спірних правовідносин застосовані бути не можуть оскільки ОСОБА_2 до категорії наймачів не підпадає. На неї поширюється положення ст. 405 ЦК України щодо належності до членів сім*ї власників житла а отже вона, згідно до ч.1 має право на користування спірним житлом відповідно до закону. Саме існування закону - належність до члену сім*ї власника майна - дозволяє суду зробити висновок про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 оскільки встановлення сервітуту, крім вже існуючого, ще і рішенням суду є неналежним способом захисту своїх прав які вже захищені законом.

Положення вимог ст. 406 ЦК України про припинення сервітуту законодавець ув'язав з наявністю обставин які мають істотне значення. В обґрунтування первісного позову в цій частині ОСОБА_1 зазначив що істотними він вважає народження другої дитини, необхідність поліпшення житлових умов для сім*ї, значне зменшення заробітку внаслідок чого зникла можливість оплачувати орендовану квартиру. На думку суду зазначені підстави для припинення сервітуту не можуть вважатись істотними оскільки доказів зменшення заробітку в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України суду не надано. Народження другої дитини також суд не розцінює як підставу для припинення сервітуту для матері позивача. При цьому судом враховується що ОСОБА_1 крім спірної нерухомості має інше житло - квартиру АДРЕСА_2 а отже не позбавлений можливості не нести додатковий фінансовий тягар на сплату оренди.

Таким чином обидва позови задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст.ст. 10, 11, 36, 60, 88, 209, 212- 215, 218, 225 ЦПК України, ст.ст. 405, 406, 825 ЦК України -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення сервітуту, визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням та виселення та позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-і особи: опікунська рада державної адміністрації Ленінського району м. Харкова, орган опіки та піклування виконкому Харківської міської ради, Міграційна служба Ленінського району м. Харкова про встановлення сервітуту на користування квартирою - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Б. Ольховський