Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області

в складі : головуючого - судді Джуги
С.Д.

суддів : Готри Т.Ю.,
Кеміня М.П.

при секретарі : Савариній
Т.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
ОСОБА_2 на рішення Виноградівського
районного суду від 27 листопада 2013 року
по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,
третя особа без самостійних вимог на
стороні відповідача: Виноградівський
районний відділ ГУ ДМС України в
Закарпатській області про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням та
зняття її з реєстраційного обліку та за
зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні
житловим будинком та вселення, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року ОСОБА_1 звернувся в суд
із позовом до ОСОБА_2, на даний час
ОСОБА_2, про визнання її такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням та зняття її з
реєстраційного обліку, посилаючись на
те, що йому на праві приватної
власності належить житловий будинок з
надвірними спорудами за адресою:
АДРЕСА_2. У вказаному будинку з 06 травня
2000 року зареєстроване місце
проживання його доньки - відповідачки
ОСОБА_2 У лютому 2012 року відповідачка
перейшла проживати в АДРЕСА_1 до
ОСОБА_4, з яким у серпні 2012 року
одружилась. Оскільки відповідачка у
належному йому будинку не проживає
понад один рік без поважних причин,
просив визнати її такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 і
зняти її з реєстраційного обліку за
даною адресою.

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернулась
в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_1
про усунення перешкод у користуванні
житловим будинком та вселення,
посилаючись на те, що рішенням
Виноградівського райсуду від 29 серпня
2000 року її усиновив відповідач ОСОБА_1 з
дружиною, після чого вона вселилась до
житлового будинку ОСОБА_1, стала його
членом сім»ї і набула права
користування вказаним житловим
приміщенням. В даному будинку
зареєстроване її місце проживання. У
серпні 2012 року, після укладення шлюбу з
мешканцем АДРЕСА_1 ОСОБА_4, вона
переїхала проживати до нього, однак не
припиняла користування приміщенням
прийомних батьків, оскільки
систематично їх відвідувала, зберігала
в їх приміщення деякі особисті речі та
документи. З цього часу прийомна мати
ОСОБА_5 почала забороняти
користуватися їх приміщенням. У жовтні
2012 року вона повідомила прийомних
батьків, що її відносини з чоловіком не
склалися і просила дозволити
повернутися для проживання до батьків,
однак вони категорично відмовилися від
цього. У січні 2013 року її шлюбні
стосунки з чоловіком припинилися, а в
листопаді 2013 року рішенням суду від
06.11.2013 року шлюб між ними розірвано.
Нетривале не проживання її у будинку
батьків протягом 2012 - 2013 року зумовлене
неправомірною поведінкою прийомних
батьків, які забороняли їй проживати у
їх будинку, а також тим, що вона
неодноразово хворіла, в зв'язку з чим
знаходилася на стаціонарному
лікуванні у Виноградівській РЛ (липень
2012 року), Берегівській РЛ (лютий 2013
року), а з 15 березня по 01 жовтня 2013 року
за направлення Виноградівського
центру зайнятості проходила навчання
на кухаря в Ужгородському професійному
училищі в зв'язку з чим проживала в
готелі. Після закінчення навчання на її
неодноразові прохання повернутися
проживати до будинку прийомних батьків
їй відмовлено, іншого житла вона не
має. Просила зобов'язати відповідача
ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди у
користуванні жилим приміщенням у
вказаному будинку та вселити її у
вказаний будинок.

Рішенням Виноградівського районного
суду від 27 листопада 2013 року у
задоволенні первісного позову ОСОБА_1
та зустрічного позову ОСОБА_2
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1
просить скасувати рішення суду першої
інстанції в частині відмови у
заявленому ним позові і ухвалити нове,
яким його позов задовольнити, а в
частині відмови у зустрічному позові,
рішення суду першої інстанції залишити
без змін, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення по справі, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2
просить рішення суду першої інстанції
в частині відмови у задоволенні її
зустрічних позовних вимог скасувати і
ухвалити нове рішення , яким її позов
задовольнити, посилаючись на неповне
з'ясування судом обставин, що мають
значення по справі, порушення судом
норм матеріального і процесуального
права.

В судовому засіданні апелянти ОСОБА_1,
ОСОБА_2, їх представники, подані
апеляції підтримали, просять їх
задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, їх представників,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши наведені в апеляційних
скаргах доводи, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Закарпатської
області дійшла висновку, що апеляційна
скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню,
апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає
відхиленню, виходячи з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову ОСОБА_1 та зустрічного позову
ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з
відсутності доказів, які б
підтверджували, що ОСОБА_2 не
користувалась житловим будинком понад
один рік без поважних причин та
відсутності доказів, які б
підтверджували, що відповідач за
зустрічним позовом ОСОБА_1 чинить
перешкоди у користуванні житловим
будинком ОСОБА_2

З такими висновками частково
погоджується колегія суддів, виходячи
з наступного.

Матеріалами справи установлено, що
позивачу ОСОБА_1 на праві приватної
власності належить житловий будинок за
адресою: АДРЕСА_2. У вказаному будинку з
06 травня 2000року зареєстроване місце
проживання його усиновленої доньки -
відповідачки ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених ,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених ст. 61 цього
Кодексу. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказуванню підлягають
обставини, які мають значення для
ухвалення рішення у справі і щодо яких
у сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на
припущеннях.

Обґрунтовуючи заявлений первісний
позов ОСОБА_1 посилався на те, що
відповідачка ОСОБА_2 у лютому 2012 року
перейшла проживати в АДРЕСА_1 до
ОСОБА_4, з яким у серпні 2012 року
одружилась і з лютого 2012 року, тобто
понад один рік без поважних причин не
проживає у його будинку .

Дані твердження позивача, на думку
колегії суддів, є доведеними і
підтверджуються сукупністю зібраних
по справі доказів.

Довідкою виконкому Вилоцької селищної
ради стверджено, що ОСОБА_2 за адресою:
АДРЕСА_2 не проживає з 01.02.2012 року. (а.с.9).

Показаннями допитаного судом першої
інстанції свідка ОСОБА_5 стверджено, що
приблизно з 20.01.2012 року ОСОБА_2 не
проживає за адресою АДРЕСА_2, так як
переїхала до чоловіка в АДРЕСА_1. За час
проживання у їх сім»ї ОСОБА_2 поводила
себе зухвало, неодноразово втікала з
будинку, вела аморальний спосіб життя,
що суперечило релігійним принципам
їхньої сім'ї.

Показаннями допитаного судом першої
інстанції свідка ОСОБА_6 стверджено, що
вона є матір»ю колишнього чоловіка
ОСОБА_2, яка прийшла проживати до них
ще до весілля з її сином - 12.02.2012 року.
Її син, чоловік ОСОБА_2, поїхав на
заробітки, а ОСОБА_2 знайшла іншого
чоловіка - ОСОБА_7 і почала не ночувати
вдома. В червні 2013 року повернувся її
син і прогнав ОСОБА_2 з дому.

З рішення Виноградівського районного
суду Закарпатської області від 15.
10.2013року по справі за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, яке
набрало законної сили, вбачається, що
ОСОБА_2 11.08.2012 року уклала шлюб з
ОСОБА_4, який розірваний 15.10.2013 року в
зв'язку з тим, що сторони припинили
шлюбні стосунки і не проживають разом
близько шести місяців.(а.с.69-70).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени
сім»ї власника житла, які проживають з
ним, мають право на користування цим
житлом відповідно до закону. Житлове
приміщення, яке вони мають право
займати, визначається його власником.
Член сім»ї власника житла втрачає
право на користування цим житлом у разі
відсутності члена сім»ї без поважних
причин понад один рік, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним і
власником житла або законом.

Згідно ст. 7 Закону України від 11 грудня
2003 року «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» зняття з реєстрації місця
проживання здійснюється протягом семи
днів на підставі заяви особи, запиту
органу реєстрації за новим місцем
проживання особи, остаточного рішення
суду (про позбавлення права власності
на житлове приміщення або права
користування житловим приміщенням,
визнання особи безвісно відсутньою або
померлою), свідоцтва про смерть. Тобто,
зняття з реєстрації місця проживання,
як слідує з даної норми права, може
бути здійснено на підставі рішення
суду про позбавлення права
користування житловим приміщенням.

З урахуванням наведеного первісний
позов позивача ОСОБА_1 про визнання
ОСОБА_2 такою, що втратила право
користування житловим приміщенням за
адресою: АДРЕСА_2 і зняття її з
реєстраційного обліку за даною адресою
є обґрунтований і підлягає до
задоволення, оскільки ОСОБА_2 понад
один рік без поважних причин не
проживає у вказаному будинку.

Обґрунтовуючи заявлений зустрічний
позов і заперечуючи первісний позов
ОСОБА_2 посилалася на те, що нетривале
не проживання її у будинку батьків
протягом 2012 - 2013 року зумовлене
неправомірною поведінкою прийомних
батьків, які забороняли їй проживати у
їх будинку, а також тим, що вона
неодноразово хворіла, в зв'язку з чим
знаходилася на стаціонарному
лікуванні у Виноградівській РЛ (липень
2012 року), Берегівській РЛ (лютий 2013
року), а з 15 березня по 01 жовтня 2013 року,
проходила навчання на кухаря в
Ужгородському професійному училищі в
зв'язку з чим проживала в готелі.

Дані твердження колегія суддів не бере
до уваги, виходячи з наступного.

Матеріалами справи доведено, що з
початку лютого 2012 року ОСОБА_2 залишила
будинок ОСОБА_1 і вселилася до будинку
свого майбутнього чоловіка ОСОБА_4 в
АДРЕСА_1, з яким у серпні 2012 року уклала
шлюб і з даного часу у будинку ОСОБА_1
не проживала.

Посилання ОСОБА_2 про те, що її прийомні
батьки забороняли їй проживати у
будинку АДРЕСА_2 нічим не підтверджені
і не доведені, а так само не доведено, що
відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_1 вчиняв перешкоди ОСОБА_2 у
користуванні житловим будинком. Як
стверджено матеріалами справи, всі
докази подані ОСОБА_2 на обґрунтування
зустрічних позовних вимог, зібрані та
датовані після подання первісного
позову ОСОБА_1 та не стосуються періоду
не проживання у вказаному будинку з
будь - яких поважних причин за період з
лютого 2012 року по липень 2013року (часу
подання первісного позову). З
матеріалів справи вбачається, що в
обґрунтування заявлених вимог про
усунення перешкод в користуванні
будинком ОСОБА_2 посилається на листи,
в яких вона просила вселити її в даний
будинок (а.с.67,68) та на акт про відмову у
вселенні в даний будинок від 20.11.2013
року. Однак, дані докази не є належними
і допустимими доказами, що
підтверджують факт неправомірної
поведінки та створення перешкод у
користуванні будинком. Більше того, з
даних документів вбачається, що вони
складені безпосередньо перед поданням
ОСОБА_2 зустрічного позову та після
подання його, а також після того, як у
вказаному будинку ОСОБА_2 не проживала
понад один рік. Перебування ОСОБА_2 на
лікуванні у Виноградівській ЦРЛ в
період з 26.07.2012 року по 03.08. 2012 року (а.с.8
об»єднаної справи), в Брегівській ЦРЛ в
період з 15.02.2013року по 20.02.2013року (а.с.63)
не свідчить і не підтверджує
поважність причин не проживання у
будинку ОСОБА_1, оскільки з початку
лютого 2012 року, тобто ще перед
лікуванням, ОСОБА_2 добровільно і
самостійно залишила будинок позивача
ОСОБА_1 і стала проживала у будинку
свого колишнього чоловіка ОСОБА_4 в
АДРЕСА_1.

З врахуванням наведеного, суд першої
інстанції дійшов вірних висновків про
недоведеність заявленого ОСОБА_2
зустрічного позову і обґрунтовано
відмовив у задоволенні її позовних
вимог. Доводи апеляційної скарги
ОСОБА_2 про неналежну оцінку судом
першої інстанції поданих нею доказів
не заслуговують на увагу, оскільки
повністю спростовуються
вищенаведеним.

За таких обставин рішення суду першої
інстанції в частині відмови у позові
ОСОБА_1 підлягає скасуванню з
ухваленням в цій частині нового
рішення про задоволення позову з
вищенаведених підстав, а рішення суду
першої інстанції в частині відмови
ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного
позову є законним і обґрунтованим і
підстав для його скасування чи зміни не
має.

Виходячи з вищезазначеного та
керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 307, 309, 313, 316, 317,
319 ЦПК України -,

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити.

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Виноградівського районного
суду від 27 листопада 2013 року в частині
відмови у позові ОСОБА_1 скасувати,
ухваливши в цій частині нове рішення,
яким позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3
такою, що втратила право користування
житловим приміщенням за адресою:
АДРЕСА_2 та зняти її з реєстраційного
обліку за цією адресою.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня набрання
ним законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий : Судді :