справа № 765/8005/13-ц
провадження № 2/765/3310/13
категорія №
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року Нахімовський районний
суд м. Севастополя в складі:

головуючої судді - Лемешко А.С.,

при секретарі - Сергєєвій О.В.

за участю позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів - ОСОБА_3,

відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Севастополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про
визнання договору дарування недійсним,
суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом
до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору
дарування ? частки житлового будинку
АДРЕСА_1, укладеного 18.09.2012 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недійсним. Вимоги
мотивовані тими обставинами, що 22.07.2008
року ОСОБА_4 уклала кредитний договір
№954/08-015В з ПАТ "Укрсоцбанк", де
поручителями виступили ОСОБА_1, ОСОБА_2.
13.09.2011 року за рішенням Нахімовського
районного суду м. Севастополя було
звернено стягнення на двохкімнатну
квартиру за адресою: АДРЕСА_2, яка
належала на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7,
зазначене рішення набрало законної
сили. 03.12.2012 року рішенням
Нахімовського районного суду м.
Севастополя з відповідача ОСОБА_4 на
користь позивачів була стягнута сума
боргу в розмірі 180291,06 гривень,
зазначене рішення набрало законної
сили. З метою ухилення від виконання
зазначеного рішення відповідачка
ОСОБА_4 18.09.2012 р. уклала угоду дарування
із сином ОСОБА_5 відповідно якої до
останього перейшло право власності на ?
частку житлового будинку, що
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Зазначений договір дарування на думку
позивачів здійснений без наміру
створити наслідки цього правочину,
тому він є фіктивним.

У судовому засіданні позивачі та їх
представник підтримали заявлені
позовні вимоги у повному обсязі,
посилаючись на обставини, що викладені
в позові. Просили визнати недійсним
договір дарування ? частки будинку
АДРЕСА_1, укладений 18.09.2012 року між
ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Відповідачі у судовому засіданні
позовні вимоги не визнали та просили
відмовити у його задоволенні,
посилаючись на те, що вказана угода є
реальною, наміри подарувати та
отримати в дар у сторін були ще задовго
до вказаних позивачами обставин, однак
в силу деяких життєвих обставин, таких
як навчання та відсутність грошей на
нотаріальне оформлення, укладення
відповідної угоди було відкладено.
Після закінчення старшим сином ОСОБА_5
навчання та появою грошей 18.09.2012 року
сторони прийшли до згоди про укладання
договору дарування нерухомого майна.

Суд, вислухавши учасників процесу,
вивчивши матеріали справи, знаходить
позовні вимоги такими, що не підлягають
задоволенню виходячи з наступних
підстав.

Судом встановлено, що рішенням
Нахімовського районного суду м.
Севастополя від 13.09.2011 року в рахунок
погашення заборгованості за договором
кредиту №954/08-015В, укладеного між ПАТ
"Укрсоцбанк" та ОСОБА_4 було звернено
стягнення на двохкімнатну квартиру за
адресою: АДРЕСА_2, яка належала на праві
спільної сумісної власності ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_7, зазначене рішення
набрало законної сили.

Відповідно до рішення Нахімовського
районного суду м. Севастополя від 03.12.2012
року з відповідачки ОСОБА_4 на користь
позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 стягнуто
суму компенсації вартості 1/3 частки
квартири АДРЕСА_2 у розмірі 90145,53
кожному. В рамках розгляду вказаної
цивільної справи ухвалою суду від
27.09.2012 року була накладена заборона на
здійснення угод відносно ? частки
будинку АДРЕСА_1, яка належить на праві
власності ОСОБА_4

Судовим розглядом встановлено та
підтверджується письмовими
матеріалами справи, що 18 вересня 2012
року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений
договір дарування 1/2 частки житлового
будинку АДРЕСА_1, який був посвідчений
приватним нотаріусом
Севастопольського нотаріального
округу ОСОБА_9 та зареєстрований у
державному реєстрі правочинів, а також
в органах КП «Бюро технічної
інвентаризації і державної реєстрації
об'єктів нерухомого майна»
Севастопольської міської Ради.

Статею 319 ЦК України передбачено, що
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд. Власник має право
вчиняти щодо свого майна будь-які дії,
які не суперечать закону. Держава не
втручається у здійснення власником
права власності.

Також Конституцією (ст. 41) та ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, до якої Україна приєдналася
17.07.97 р. відповідно до Закону N475/97-ВР від
17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року, Першого протоколу та
протоколів N 2,4,7 та 11 до Конвенції",
закріплено принцип непорушності права
приватної власності, який означає
право особи на безперешкодне
користування своїм майном та закріплює
право власника володіти, користуватися
і розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд учиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Як вбачається зі змісту позовних вимог
позивачі вважають зазначений договір
дарування недійсним через його
фіктивність, посилаючись на ст. 234 ЦК
України.

Відповідно до положень ст. 215 ЦК
України, якщо недійсність правочину
прямо не встановлена законом, але одна
із сторін або інша заінтересована
особа заперечує його дійсність на
підставах, встановлених законом, такий
правочин може бути визнаний судом
недійсним.

Згідно положень ст. 234 ЦК України,
фіктивним є правочин, який вчинено без
наміру створення правових наслідків,
які обумовлювалися цим правочином.
Фіктивний правочин визнається судом
недійсним. Правові наслідки визнання
фіктивного правочину недійсним
встановлюються законами.

Отже, за положеннями зазначеної норми
фіктивним може бути визнаний будь-який
правочин, якщо він не має на меті
встановлення правових наслідків і
характеризується такими рисами:
сторони вчиняють правочин для виду,
знаючи заздалегідь, що він не буде
виконаний, сторони мають інші цілі, ніж
ті, що передбачені правочином.

За фіктивним правочином сторони не
вчиняють жодних дій на виконання
фіктивного правочину, оскільки ознака
вчинення правочину для вигляду має
бути властива діям усіх сторін
правочину. Само по собі невиконання
правочину не робить його фіктивним, а
тому позивач, який звертається з
вимогою, має довести відсутність обох
учасників правочину наміру створити
юридичні наслідки цього правочину.

Відповідно до положень ст. 717 ЦК
України, за договором дарування одна
сторона (дарувальник) передає або
зобов'язується передати в майбутньому
другій стороні (обдаровуваному)
безоплатно майно (дарунок) у власність.

Пунктами 7,8,11 оспорюваного договору
дарування ? частки житлового будинку
АДРЕСА_1 передбачено, що сторони не
припустилися помилки при укладанні
цього договору, та що договір не є
фіктивним та укладається з наміром
дійсно створити для себе правові
наслідки. Сторони домовилися, що у
зв'язку з прийняттям нерухомого майна
обдарованим згідно з п.7 цього договору
до підписання цього договору,
обдарований отримує його оригінал
після його нотаріального посвідчення
та що наявність у обдарованого
оригіналу цього договору підтверджує
прийняття дарунку обдарованим. Всі
витрати, пов'язані з посвідченням цього
договору несе обдарований.

Таким чином при укладанні зазначеного
вище договору дарування ? частки
житлового будинку були дотримані усі
вимоги чинного законодавства, договір
підписаний повноважними сторонами,
виконаний, право власності у
встановленому законом порядку
зареєстровано, дарунок прийнятий
обдарованим, що підтверджується
матеріалами справи та поясненнями
сторін у судовому засіданні.

Зі змісту оспорюваного договору
дарування вбачається, що відповідачка
ОСОБА_4 на власний розсуд розпорядилась
належним їй майном шляхом дарування
власному сину, у зв'язку з чим у ОСОБА_5
виникло право власності на набуте
домоволодіння, тому суд приходить до
висновку, що зазначений правочин не є
фіктивним.

Посилання позивачів на те, що договір
дарування є недійсним через його
фіктивність з причин бажання
відповідачки сховати майно та
ухилитись від виконання рішення
Нахімовського районного суду м.
Севастополя від 03.12.2012 р. не можуть бути
прийняті до уваги судом оскільки є
безпідставними та спростовуються
матеріалами справи.

Крім того відповідно п. 26 Постанови
Пленуму ВСУ "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" №9 від 06.11.2009 р.,
особами, які беруть участь у справі про
визнання правочину недійсним, є
насамперед сторони правочину.

Позивачі стороною оспорюваного
правочину не були та на момент
укладення договорів не мали майнових
прав на відчужене майно.

Статею 15 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання, однак
всупереч зазначеної норми права
позивачі не зазначили в чому полягає
порушення їх прав, оскільки вони не
були сторонами зазначеного договору та
не були власниками або співвласниками
вказаного будинку, який був відчужений
за оспорюваним договором дарування.

Щодо факту проживання відповідачки
ОСОБА_4 разом із новим чоловіком у
спірному будинку, то ці обставини не є
підставою для визнання правочину
фіктивним з підстав ст.234 ЦК України та
можуть свідчить про наявність між цими
особами інших правовідносин, які
предметом даного спору не являються.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи
обставини встановлені в процесі
розгляду справи, суд приходить до
висновку, що вимоги позивачів є
необґрунтованими та не підлягають
задоволенню.

Оскільки у задоволенні позову
відмовлено, то відповідно до положень
ст. 88 ЦПК України, судові витрати не
підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 15,16,203,234,319,771 ЦК України, ст.ст.
15,30,60,64,88,212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору
дарування недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Севастополя через
Нахімовський районний суд м.
Севастополя шляхом подачі у 10 денний
строк з моменту проголошення рішення
апеляційну скаргу. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Головуючий - суддя: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Нахімовського районного

суду м. Севастополя
А.С Лемешко