01.12.2014 Справа № 756/3434/14-ц
Унікальний №
Справа № 2/756/2297/14
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2014 року
Оболонський районний суд м.
Києва

в складі головуючого судді
Васалатія К. А.

при секретарі
Івченко В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до Оболонської районної
у м. Києві державної адміністрації, 3
особа - прокуратура Оболонського р/с м.
Києва про вселення, визнання
розпорядження № 452 від 05.09.2011 р.
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації про включення
квартири до числа службових незаконним
та позовом 3 особи із самостійними
вимогами - прокуратури Оболонського
району м. Києва до ОСОБА_2, ОСОБА_1, 3
особа - Оболонська районна у м. Києві
державна адміністрація про визнання
правочину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
вищенаведеним позовом. Свої вимоги
мотивує тим, що за згодою рідного брата
- колишнього наймача ОСОБА_3 була
зареєстрована у спірній квартирі
однак, станом на 01.02.2012 р. не змогла
потрапити до неї, оскільки спірна
квартира є опечатаною працівниками
міліції та тому, що спірна квартира
оскаржуваним розпорядженням включена
до числа службових та фактично
виділена у користування посадовим
особам, а саме по собі оскаржуване
розпорядження є неправомірним.

Представник позивача у судовому
засіданні позов ОСОБА_1 підтримав в
повному обсязі та просив його
задовольнити, з підстав зазначених у
позовній заяви в задоволенні позовних
вимог третьої особи із самостійними
вимогами просив відмовити в повному
обсязі у зв'язку із їх
необґрунтованістю та неправомірністю.

Представник відповідача за основним
позовом - Оболонської районної у м.
Києві державної адміністрації проти
позовних вимог позивача ОСОБА_1
заперечував з тих підстав, що в діях
адміністрації немає жодних порушень
норм чинного законодавства, а позовні
вимоги ОСОБА_1 є надуманими, проти
позовних вимог прокуратури
Оболонського району м. Києва - 3 особи з
самостійними вимогами не заперечував
та просив їх задовольнити в повному
обсязі з підстав, наведених у позові.

До початку розгляду справи по суті,
представник 3 особи - прокуратури
Оболонського району м Києва звернувся
до суду із позовом в якості третьої
особи із самостійними вимогами до
ОСОБА_2, ОСОБА_1, 3 особа - Оболонська
районна у м. Києві державна
адміністрація про визнання правочину
недійсним в якому просить суд визнати
недійсною довіреність від 13.01.2011 р.
видану ОСОБА_3 на ім'я відповідача № 1
ОСОБА_2 визнати недійсною.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на
момент видачі довіреності померлий
ОСОБА_3 не міг усвідомлювані значення
своїх дій та керувати ними, що
підтверджується двома висновками
посмертної судової
психолого-психатричної експертизи, які
були проведені в рамках розгляду
кримінальної справи.

Також представник прокуратури вказав
на те, що померлий ОСОБА_3 не мав права
надавати оскаржувану довіреність,
оскільки лише 16.03.2011 р. розпорядженням
Оболонської РДА в м. Києві було внесено
зміни до договору найму спірної
квартири та зобов'язано укласти такий
договір саме з ОСОБА_3 у зв'язку зі
смертю попереднього наймача ОСОБА_4, а
довіреність була видана 13.01.2011 р., коли в
нього таке право ще не виникло так як і
не виникло одноособове право давати
свою згоду на реєстрацію позивача у
спірній квартирі.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, повно та всебічно дослідивши
наявні в матеріалах справи докази у їх
сукупності, суд вважає встановленими
наступні обставини та відповідні їм
правовідносини.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із матеріалів справи, з
1989 р. ОСОБА_3 був зареєстрований в
спірній квартирі, а колишнім наймачем
спірної квартири, була мати ОСОБА_3 -
ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 р.
Після смерті ОСОБА_4 спірна квартира
приватизована не була та належить до
комунальної власності територіальної
громади м. Києва, і даний факт не
заперечується сторонами.

Як з'ясовано судом, ОСОБА_3 починаючи з
1976 р. по 2011 р. періодично стаціонарно
лікувався в КМКПНЛ № 1 із діагнозом
«параноїдна шизофренія». У зв'язку із
цим, в період з 29.12.2010 р. по 03.03.2011 р.
перебував на стаціонарному лікуванні у
КМКПНЛ № 1 та з 14.01.2011 р. був визнаний
інвалідом 2 гр.

При цьому 13.01.2011 р. у період знаходження
ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні у
КМКПНЛ № 1, останній був відсутній у
лікарні із 11 год. по 17 год., так як його
забрала його племінниця ОСОБА_2 -
відповідач № 1 по зустрічному позову з
метою помитись у домашніх умовах та
придбати останньому речі. Також 13.01.2011
р. нотаріусом ОСОБА_5 була посвідчена
довіреність від імені ОСОБА_3, якою
останній уповноважив відповідача
ОСОБА_2 переоформити особовий рахунок
на спірну квартиру на ім'я ОСОБА_3 із
подальшим оформленням права власності
на нього.

Як з'ясував суд, відповідач № 1 - ОСОБА_2
діючи на підставі довіреності від
своєї матері - позивача ОСОБА_1, 11.03.2011 р.
звернулась до КП «Житлосервіс
«Оболонь» Оболонського району м. Києва
із заявою про реєстрацію місця
проживання останньої в спірній
квартирі. При цьому, ОСОБА_3 виступаючи
в якості наймача квартири, надав
письмову згоду на таку реєстрацію.

Як вбачається з матеріалів справи
вбачається, що 11.03.2011 р. ОСОБА_3 не набув
статусу наймача спірної квартири,
оскільки відповідне Розпорядження
Оболонської районної в м. Києві
державної адміністрації № 126 «Про
внесення змін в договори найму жилих
приміщень», яким фактично наймачем
спірної квартири був визнаний ОСОБА_3
видано лише 16.03.2011 р., тобто після надані
померлим ОСОБА_3 своєї згоди в якості
наймача.

У відповідності до ст. 61 ЖК України
користування жилим приміщенням у
будинках державного і громадського
житлового фонду здійснюється
відповідно до договору найму жилого
приміщення.

Згідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі
в установленому порядку за письмовою
згодою всіх членів сім ї, які
проживають разом з ним. вселити в
займане жиле приміщення свою дружину,
дітей, батьків, а також інших осіб.

Тобто у відповідності до вказаних
положень Кодексу, вселити інших осіб в
займане ним приміщення може виключно
наймач, а як з'ясовано судом, ОСОБА_3 на
момент надання ним такої згоди не був
наймачем та не мав права надавати згоду
на реєстрацію в ній іншої особи.

Як з'ясовано судом, не зважаючи на це,
відділом ВГІРФО Оборонського РУ ГУМВС
України в м. Києві на підставі заяви
ОСОБА_2, яка діяла в інтересах ОСОБА_2
від 11.03.2011 р. та особистої письмової
згоди ОСОБА_3, 17.03.2011 р. було здійснено
реєстрацію позивача за основним
позовом ОСОБА_1 в спірній квартирі.

У відповідності до листа від 05.01.2011 р.
КМКГШЛ № 1 звернулась до органу опіки і
піклування Оболонської районної в м.
Києві державної адміністрації щодо
вжиття заходів про призначення опіки
над хворим ОСОБА_3, оскільки він
страждає на хронічний психічний розлад
та не може в повній мірі обслуговувати
себе.

У зв'язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 р.
ОСОБА_3 ухвалою Оболонського р/с м.
Києва від 07.12.2011 р. провадження у справі
про визнання ОСОБА_3 недієздатним було
закрито на підставі ч. 3 ст. 174. п. 3 ч. 1 ст.
205 ЦПК України, що підтверджується
наявними в матеріалах справи доказами
та визнаються сторонами.

При цьому, за фактом замаху на
шахрайське заволодіння спірною
квартирою ОСОБА_2 3 особи - прокуратурою
Оболонського району в м. Києві 06.09 2011 р.
було порушено кримінальну справу за
ознаками складу злочину передбаченого
ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України. В рамках
кримінальної справи було проведено дві
посмертні судові
психолого-психіатричні експертизи
щодо стану ОСОБА_3

Згідно акту посмертної судової
психолого - психіатричної експертизи №
1224 від 06.12.2011 р. та акту додаткової
посмертної судової
психолого-психіатричної експертизи №
1061 від 13.11.2012 р., проведених Київським
міським центром судової
психолого-психіатричної експертизи,
ОСОБА_3 в момент вчинення ним
нотаріальних дій, а саме видачі
довіреності від 13.01.2011 р. на ім'я
відповідача № 1 ОСОБА_2, а також на
момент вчинення ним письмової згоди на
заяві від 11.03.2011 р. про реєстрацію
позивача в спірній квартирі, страждав
психічною хворобою у вигляді
параноїчної шизофренії, і нездатен був
усвідомлювати значення своїх дій та
керувати ними.

Як з'ясовано судом, не приватизована
квартира на час надання довіреності
відносилась до державного житлового
фонду, і відповідач № 2 - Оболонська
районна в місті Києві державна
адміністрація 05.09.2011 р. прийняла
розпорядження № 452, виділивши та
включивши до числа службових спірну
АДРЕСА_1.

У відповідності до ст.. 118 ЖК України
службові жилі приміщення
призначаються для заселення
громадянами, які у зв'язку з характером
їх трудових відносин повинні проживати
за місцем роботи або поблизу від нього.

Ч. 1 ст. 119 даного кодексу визначено, що
перелік категорій працівників, яким
може бути надано службові жилі
приміщення, встановлюється
законодавством Союзу PCР і Української
PCР.

При цьому у відповідності із п. 3
Положення про порядок надання
службових приміщень і користування
ними в Українській PCP. затвердженого
постановою Ради Міністрів УРСР 04.02.1988 р.
№ 37 Про службові жилі приміщення», жиле
приміщення включаються до числа
службових рішенням виконавчого
комітету районної в місті ради
нардепів за клопотанням адміністрації
підприємств, установ, організацій.

Таким чином суд вважає, що оскаржуване
позивачем ОСОБА_1 розпорядження
Оболонської районної в місті Києві
державної адміністрації є правомірним
і видане в межах наданих
законодавством повноважень, а тому
підстав для його скасування у суду
відсутні зважаючи на вищевикладене і
тому не підлягають задоволенню.

При цьому, ОСОБА_3 видаючи нотаріально
посвідчену довіреність на ім'я ОСОБА_2 -
відповідача № 1, якою уповноважив
останню на вчинення певних дій на його
користь, вчинив дії на набуття певних
прав, отже вчинив правочин (і даний факт
не заперечується сторонами).

У відповідності до ч 1 ст. 202 ЦК України,
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Ч. 1 ст. 225 ЦК України передбачено, що
правочин, який дієздатна фізична особа
вчинила у момент, коли вона не
усвідомлювала значення своїх дій та
(або) не могла керувати ними, може бути
визнаний судом недійсним за позовом
цієї особи, а в разі її смерті за
позовом інших осіб, чиї цивільні права
або інтереси порушені.

У відповідності до ч. 3 ст. 215 ЦК України
передбачено, що якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний недійсним

При цьому ч. 1 ст. 216 ЦК України
визначено, що недійсний правочин не
створює юридичних наслідків, крім тих
що пов'язані з його недійсністю.

Тому суд приходить до висновку, що у
даному випадку у прокуратури
Оболонського району м. Києва як у
посадової особи, яка не приймала участь
у підписанні або прийнятті рішення по
оскаржуваній довіреності також не має
підстав наполягати у судовому
засіданні на визнання даного правочину
недійсним зважаючи і на те, що особа,
яка видала оскаржувану довіреність
13.01.2011 р. - ОСОБА_3 помер.

Зважаючи на вищевикладене, суд приймає
рішення щодо відмови у задоволенні як
позову ОСОБА_1 про вселення, визнання
розпорядження про включення квартири
до числа службових незаконним так і
позову прокуратури Оболонського
району м. Києва про визнання правочину
недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.
9, ст. 61, ст. 109, 116, 118 ЖК України, ст. 202, 215,
216 ст. 225 ЦК України, ст. 10, 60, 169, 212-215, 218
ЦПК України, , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про вселення, визнання
розпорядження про включення квартири
до числа службових незаконним -
залишити без задоволення.

Позов прокуратури Оболонського району
м. Києва про визнання правочину
недійсним - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду м. Києва
через Оболонський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня
отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя
К.А. Васалатій