АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Головуючий у І інстанції - Яровенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду міста Києва у
складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є

при секретарі - Осмолович В.С.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в Апеляційному суді міста
Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 в
інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення
Дніпровського районного суду міста
Києва від 11 червня 2014 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ
майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до
ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала
тим, що 29.07.1995 року вона зареєструвала
шлюб з ОСОБА_2 Під час перебування у
шлюбі сторонами в березні 2010 року була
придбана квартира АДРЕСА_1, яка є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя, а тому просила
виділити у власність їй та відповідачу
по Ѕ частині спірної квартири кожному.

Заочним рішенням Дніпровського
районного суду міста Києва від 11 червня
2014 року позов ОСОБА_3 задоволено,
визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною
сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 В
порядку поділу майна подружжя виділено
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по Ѕ частині квартири
АДРЕСА_1. Припинено право власності
ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1,
загальною площею 61,00 кв.м., житловою
площею 44,90 кв.м. Визнано за ОСОБА_3 право
власності на Ѕ частину квартири
АДРЕСА_1, загальною площею 61,00 кв.м.,
житловою площею 44,90 кв.м. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 500,00 грн.
судового збору.

Ухвалою Дніпровського районного суду
міста Києва від 01 жовтня 2014 року заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
від 11 червня 2014 року залишено без
задоволення.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_2, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати дане заочне
рішення та постановити нове, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_3
відмовити.

В суді апеляційної інстанції
відповідач ОСОБА_2 та його представник
підтримали апеляційну скаргу з підстав
та доводів, наведених в ній.

Позивачка ОСОБА_3 та її представник
проти задоволення апеляційної скарги
заперечували, вважаючи рішення суду
законним.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність й обґрунтованість
постановленого рішення суду в цій
частині, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 60 СК України
кожна річ, набута за час шлюбу, крім
речей індивідуального користування, є
об'єктом права спільної сумісної
власності подружжя.

Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя, частки
майна дружини та чоловіка є рівними,
якщо інше не визначено домовленістю
між ними або шлюбним договором.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2
з 29 липня 1995 року перебували у
зареєстрованому шлюбі, що
підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу від 29 липня 1995 року
серії НОМЕР_1 (а.с.5).

Від даного шлюбу сторони мають двох
дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Жовтоводського міського суду
Дніпропетровської області від 01.10.2010р.
шлюб між сторонами розірвано.

В період перебування у шлюбі сторонами
по справі на підставі договору
купівлі-продажу від 25 березня 2010 р.
набуто у власність квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 61,00 кв.м., житловою
площею 44,90 кв.м., право власності на яку
оформлено на ОСОБА_2

Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України
особистою приватною власністю дружини,
чоловіка є майно, набуте нею, ним за час
шлюбу, але за кошти, які належали їй,
йому особисто.

Як видно зі справи, відповідач мав
житловий будинок АДРЕСА_3, який придбав
до шлюбу з позивачкою.

Даний будинок на підставі договору
купівлі-продажу від 06.08.2008 р. було
продано ним за ціною 385 908 грн.(а.с.53).

В апеляційній скарзі відповідач
стверджує, що на кошти, отримані від
продажу цього будинку, було 25 березня
2010 р. придбано спірну квартиру.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України,
розгляд і вирішення цивільних справ у
судах проводиться на засадах
змагальності. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду
будь-яких переконливих доказів, які б
свідчили про те, що вказана квартира
не є спільною власністю подружжя, а
була куплена за його особисті кошти,
виручені від продажу вказаного
будинку.

Разом з тим, із пояснень позивачки
видно, що в цей період відповідач
професійно займався перепродажем
автомобілів, й вона допомагала йому у
веденні бізнесу. Отримані від продажу
будинку гроші були потрачені
відповідачем на потреби, пов»язанні із
його даною діяльністю. Спірна квартира
була придбана за кошти, зароблені ними
спільно.

Вказані доводи відповідачем належним
чином не спростовано.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, визнавши квартиру АДРЕСА_2,
спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 та в порядку поділу майна
виділивши кожному по Ѕ частині
зазначеної квартири.

Суд також обґрунтовано вийшов за межі
позовних вимог та додатково припинив
право власності ОСОБА_2 на Ѕ частини
спірної квартири та одночасно визнав
право власності на Ѕ частину квартири
за ОСОБА_3, оскільки лише виділення у
власність позивачу та відповідачу по Ѕ
частині спірної квартири призведе до
неможливості в подальшому виконати
рішення суду.

Доводи апеляційної скарги висновки
суду не спростовують.

Постановлене судом рішення
відповідає вимогам матеріального та
процесуального закону й не може бути
скасованим з підстав, що наведені в
апеляційній скарзі.

Посилання в апеляційній скарзі на те,
що судом безпідставно не застосовано
позовну давність, не заслуговують на
увагу.

Згідно з ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги
про поділ майна, заявленої після
розірвання шлюбу, застосовується
позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня,
коли один із співвласників дізнався
або міг дізнатися про порушення свого
права власності.

Як видно зі справи, шлюб між сторонами
розірвано рішенням Жовтоводського
міського суду Дніпропетровської
області від 01.10.2010 р., проте сторони
фактично продовжували проживали
разом однією сім»єю у спірній квартирі
до травня 2013 р. У зв»язку з
конфліктними стосунками, що склалися
між ними, позивачка у вересні 2013 р.
змушена залишити спірне помешкання.

З цього час розпочався перебіг
позовної давності, зданим позовом
ОСОБА_3. звернулася до суду 02.04.2014 р.,
тобто в межах строку позовної давності,
а тому порушене її право власності на
квартиру підлягає захисту.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Дніпровського
районного суду міста Києва від 11 червня
2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів з моменту проголошення
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: