Провадження № 2/0182/889/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2014 року Нікопольський
міськрайонний суд Дніпропетровської
області у складі:

головуючого - судді -Рибакової В.
В.секретаря -Затуливітер Н.В.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Нікополі цивільну справу
за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя
особа - виконавчий комітет
Нікопольської міської ради, про
надання дозволу на тимчасовий виїзд за
межі України неповнолітньої дитини без
згоди та супроводу батька, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 19.11.2013 року звернулась до суду з
зазначеним позовом, який уточнювала
(а.с.1,2,21,22) та остаточно просить суд
надати дозвіл на виїзд за межі України
на тимчасове місце проживання дитини -
ОСОБА_5, що не досяг повноліття, без
згоди та супроводу його батька - ОСОБА_4
для відвідування рідного дядька
ОСОБА_6, протягом трьох років на період
з 25.12.2013 по 15.01.2014 року (та на такий же
період протягом 2014-2016 років) та з 01.06.2014
року по 31.08.2014 року (та на такий же
період 2015-2017 років) у її-позивача
супроводі, а також - в період з 14.03.2014
року по 01.04.2014 року до Таїланду у
туристичну поїздку та в період з 10.03.2014
року по 10.04.2014 року до Росії для
подальшої поїздки до Таїланду, у
її-позивача супроводі. В обґрунтування
свої вимог посилається на наступні
обставини.

Вона з 09.11.2002 року по 04.09.2012 року
перебувала з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого вони
мають одну малолітню дитину: сина -
ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина проживає з нею та на теперішній
час навчається у п'ятому класі КЗ
«Нікопольська середня загальноосвітня
школа І-ІІІ ступенів № 13».

У неї-позивача є рідний брат - ОСОБА_6,
який проживає в АДРЕСА_2 У нього в
особистій власності знаходиться
квартира АДРЕСА_1. Кожного року вони з
сином їздять до її брата в Росію під час
літніх та зимових канікул.

Відповідач під час їх спільного з ним
життя, і після розірвання шлюбу, не
заперечував проти того, щоб вона з
сином відвідували її брата. Однак,
останнім часом відносини між нею та
відповідачем різко погіршились. В
жовтні 2013 року вона звернулась до
відповідача з проханням надати дозвіл
на виїзд дитини до Росії, однак він
відмовився. Зі слів відповідача
причиною відмови у наданні дозволу на
виїзд дитини стало те, що він перестав
їй довіряти.

Дитина була дуже пригнічена
обставинами, що склалися, оскільки йому
дуже подобається у дядька в гостях, і
він переживає у зв'язку з відмовою
батька дозволити йому цю поїздку.

Крім того, зараз у неї з'явилась
можливість купити туристичний тур на
подорож з дитиною до Таїланду. ЇЇ брат
запропонував їй разом з сином
відвідати вказану державу в період з
14.03.2014 року по 01.04.2014 року. Він згоден
оплатити її з дитиною туристичну
поїздку до Таїланду, але без згоди
батька це зробити неможливо. Поїздку до
Таїланду її брат оформлює в Росії, тому
для виїзду дитини необхідно ще вивезти
дитину до Росії, а вже звідти вони
поїдуть усі разом у туристичний тур.

Від позивача до суду надійшла заява про
розгляд справи за її відсутністю, на
позовних вимогах наполягає (а.с.25).

Від відповідача до суду надійшла заяву
про розгляд справи за його відсутністю,
проти задоволення позову не заперечує
(а.с.26).

Представник виконавчого комітету
Нікопольської міської ради
Дніпропетровської області в судове
засідання не з'явився, був повідомлений
належним чином, про свідчить наявна в
матеріалах справи розписка про
слухання справи 26.02.2014 року о 08.15 год.
(а.с.24). Причини неявки суду не відомі.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає,
що позов на підставі на підставі п.2 ст.4
Закону України «Про порядок виїзду з
України і в'їзду в Україну громадян
України» від 21 січня 1994 року, п.п.3-5
Правил перетинання державного кордону
громадянами України, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.01.1995 року № 57, Декларації прав
дитини від 20.11.1959 року підлягає
задоволенню частково, виходячи з
наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що
сторони з 09.11.2002 року по 04.09.2012 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
від якого мають одну малолітню дитину:
сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4-6).

Як вбачається з довідки № 1738 від 18.11.2013
року, виданої ОСББ «Океан-Н», дитина
проживає з позивачем (а.с.10).

Позивач має намір організувати для
дитини туристичні поїздки за кордон у
Росію та Таїланд.

Вона зверталась до відповідача щодо
надання ним дозволу на виїзд дитини за
кордон, однак він надати такий дозвіл
відмовився.

Відповідно до п.2 ст.4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України», оформлення
проїзного документа дитини
провадиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників батьків чи
дітей у разі потреби самостійного
виїзду неповнолітнього за кордон. У
клопотанні зазначаються відомості про
дитину, а також про відсутність
обставин, що обмежують відповідно до
цього Закону право на виїзд за кордон
(лише для дітей віком від 14 до 18 років).
За відсутності згоди одного з батьків
виїзд неповнолітнього громадянина
України за кордон може бути дозволено
на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року № 57 (далі - Правила), виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку, здійснюється за згодою
обох батьків (усиновлювачів) (далі -
батьки) та в їх супроводі або в
супроводі осіб, уповноважених ними,
які на момент виїзду з України досягли
18-річного віку.

Відповідно до п.4 Правил, виїзд з
України громадян, які не досягли
16-річного віку, в супроводі одного з
батьків або інших осіб, уповноважених
одним з батьків за нотаріально
посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою
другого з батьків із зазначенням у ній
держави прямування та відповідного
часового проміжку перебування у цій
державі, якщо другий з батьків
відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди
другого з батьків:

- якщо другий з батьків є іноземцем
або особою без громадянства, що
підтверджується записом про батька у
свідоцтві про народження дитини, та
який (яка) відсутній у пункті пропуску;

- якщо у паспорті громадянина
України для виїзду за кордон, з яким
перетинає державний кордон
громадянин, який не досяг 16-річного
віку, або проїзному документі дитини є
запис про вибуття на постійне місце
проживання за межі України чи відмітка
про взяття на консульський облік у
дипломатичному представництві або
консульській установі України за
кордоном;

у разі пред'явлення документів або їх
нотаріально засвідчених копій:

- свідоцтва про смерть другого з
батьків;

- рішення суду про позбавлення
батьківських прав другого з батьків;

- рішення суду про визнання
другого з батьків безвісно відсутнім;

- рішення суду про визнання
другого з батьків недієздатним;

- рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України
громадянину, який не досяг 16-річного
віку, без згоди та супроводу другого з
батьків;

- довідки про народження дитини,
виданої відділом реєстрації актів
цивільного стану, із зазначенням
підстав внесення відомостей про батька
відповідно до частини першої статті
135 Сімейного кодексу України (під час
виїзду дитини за кордон у супроводі
одинокої матері).

Суд вважає, що в даному випадку виїзд
дитини з матір'ю за межі України не
суперечить інтересам дитини і не
порушує прав відповідача як батька
дитини.

При таких обставинах, суд вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
в частині надання дозволу ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасовий виїзд за
межі України разом з матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_2, в її супроводі без згоди
та супроводу батька ОСОБА_4: до
Російської Федерації на період з 10.03.2014
року по 10.04.2014 року, з 01.06.2014 року по
31.08.2014 року, з 25.12.2014 року по 15.01.2015 року; з
01.06.2015 року по 31.08.2015 року, з 25.12.2015 року
по 15.01.2016 року, з 01.06.2016 року по 31.08.2016
року, з 25.12.2016 року по 15.01.2017, з 01.06.2017 року
по 31.08.2017 року; до Таїланду на період з
14.03.2014 року по 01.04.2014 року.

У задоволенні вимог за період з 25.12.2013
року по 15.01.2014 року слід відмовити, так
як вказаний період вже минув.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,209,212-215,218 ЦПК
України, п.2 ст.4 Закону України «Про
порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» від 21 січня
1994 року, п.п.3-5 Правил перетинання
державного кордону громадянами
України, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 27.01.1995
року № 57, Декларації прав дитини від
20.11.1959 року, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Надати дозвіл ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на
тимчасовий виїзд за межі України разом
з матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в її
супроводі без згоди та супроводу
батька ОСОБА_4. ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме:

- до Російської Федерації на період: з
10.03.2014 року по 10.04.2014 року, з 01.06.2014 року
по 31.08.2014 року, з 25.12.2014 року по 15.01.2015
року; з 01.06.2015 року по 31.08.2015 року, з 25.12.2015
року по 15.01.2016 року, з 01.06.2016 року по
31.08.2016 року, з 25.12.2016 року по 15.01.2017, з
01.06.2017 року по 31.08.2017 року;

- до Таїланду на період з 14.03.2014 року по
01.04.2014 року.

В іншому - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна
скарга до апеляційного суду
Дніпропетровської області через суд
першої інстанції потягом десяти днів з
дня отримання його копії.

Суддя: В. В. Рибакова