У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого: Касьяна О.П.,

суддів: Гончара В.П.,
Карпенко С.О.,

Фаловської
І.М., Штелик С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору,
- Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю
Дніпропетровської області, про
зобов'язання вчинити певні дії за
касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою її
представником ОСОБА_5, на рішення
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 5 березня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із зазначеним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що він є власником
квартири №? 3 у будинку АДРЕСА_1. У
червні 2013 року відповідач, яка також
мешкає у зазначеному будинку, почала
реконструкцію нежилого приміщення №? 13
та будівництво нового об'єкту поруч.
Відповідач на прохання позивача
дозволу на проведення будівельних
робіт не надала. Оскільки нежиле
приміщення №? 13 не відповідає
санітарно-гігієнічним вимогам,
відповідач не виконує приписи
контролюючого органу державної влади,
порушує ст. 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», просив зобов'язати
відповідача знести нежиле приміщення
№? 13 по АДРЕСА_1.

Рішенням Жовтневого районного суду м.
Дніпропетровська від 20 січня 2014 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5
березня 2014 року рішення Жовтневого
районного суду м. Дніпропетровська від
20 січня 2014 року скасовано та ухвалено
нове рішення про задоволення позову.

Зобов'язано ОСОБА_4 знести самочинно
збудоване нежиле приміщення №? 13 по
АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5
березня 2014 року, залишити в силі
рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
апеляційної інстанції норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши доводи касаційної скарги,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі договору купівлі-продажу
нежилого приміщення від 29 травня 2013
року ОСОБА_4 належить на праві
приватної власності нежиле приміщення
№? 13 по АДРЕСА_1, яке складається із: 1 -
коридору площею 8,9 кв. м, 2 - кабінету
площею 21,8 кв. м, 3 - туалету площею 1,8 кв.
м, 4 - кабінету площею 14,2 кв. м, 5 -
коридору площею 2,9 кв. м, 6 - котельні
площею 2,7 кв. м; на першому поверсі із: 7 -
холу площею 9,5 кв. м, 8 - кабінету площею
12,3 кв. м, 9 - кабінету площею 15,9 кв. м, літ.
«І» - тераси площею 16,1 кв. м.

24 вересня 2013 року інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Дніпропетровській області
зареєстровано декларацію ОСОБА_4 за №
ДП 36.

Відповідно до змісту декларації про
початок виконання будівельних робіт, у
нежилому приміщенні, код об'єкта 1220.9
згідно Державного класифікатора
будівель та споруд ДК 018-200,
розташованого у АДРЕСА_1 прим. 13,
здійснюється реконструкція ІІІ
категорії складності; проектна
документація розроблена Товариством з
обмеженою відповідальністю «Інститут
проектування та експертизи
будівництва» під керівництвом
директора Тютюнник С.В.; технічний
нагляд здійснює Крючков О.В. ІТ № 000987;
головний архітектор проекту Голодна
В.М, серія та номер кваліфікаційного
сертифіката № 006297.

26 вересня 2013 року ОСОБА_4 повідомила
голову Дніпропетровської міської ради
про початок реконструкції нежилого
приміщення під офіс, розташованого за
зазначеною адресою.

Заявою від 27 вересня 2013 року ОСОБА_4
повідомила Головне управління
Державної служби України з
надзвичайних ситуацій у
Дніпропетровській області про
реєстрацію інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області декларації
ДП 36 про початок реконструкції
вказаного нежилого приміщення під
офіс.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
реконструкція спірного нежилого
приміщення розпочата з додержанням
вимог Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», порушення
відповідачем прав позивача останній не
довів.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що відповідачем
здійснена реконструкція нерухомого
майна за відсутності затвердженої у
встановленому порядку проектної
документації, без відповідного дозволу
на таке проведення робіт, без
погодження з власником земельної
ділянки і без дозволу інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю. Застосувавши до спірних
правовідносин Закон України «Про
планування і забудову території», суд
апеляційної інстанції ухвалив нове
рішення про задоволення позову.

Проте повністю з такими висновками
суду апеляційної інстанції погодитися
не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Наведеним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Правом на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів, тому суд
повинен встановити, чи були порушені,
невизнані чи оспорені права, свободи
або інтереси цієї осіби, а якщо були, то
вказати, чи є залучений у справі
відповідач відповідальним за це.

Дослідивши надані сторонами докази,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що проведення відповідачем
реконструкції нежилого приміщення
будь-яких прав позивача не порушує.

Суд апеляційної інстанції, не
встановивши, як того вимагає ст. 316 ЦПК
України, чи були і ким саме порушені,
невизнані або оспорені права, свободи
чи інтереси, за захистом яких позивач
звернувся до суду, не спростувавши
належними та допустимими доказами
наведений вище висновок суду першої
інстанції, дійшов передчасного
висновку про задоволення позову.

Крім того, перевіряючи
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, суд апеляційної
інстанції застосував до спірних
правовідносин Закон України «Про
планування і забудову територій», хоча
такий втратив чинність згідно із
Законом України від 17 лютого 2011 року
«Про регулювання містобудівної
діяльності».

Враховуючи наведене,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом апеляційної інстанції ухвалено
рішення з такими порушеннями норм
процесуального права, що унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи, тому таке рішення на
підставі ст. 338 ЦПК України підлягає
скасуванню з передачею справи на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану її
представником ОСОБА_5, задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Дніпропетровської області від 5
березня 2014 року скасувати, справу
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П.Касьян

Судді:
В.П.Гончар

С.О.Карпенко

І.М.Фаловська

С.П.Штелик