АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Невідомої Т.О., Побірченко Т.І.

при секретарі: Бережняк Н.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Важехи І.В.,
Гаврилюк М.В.

розглянувши в відкритому
судовому засіданні в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 03 жовтня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_5 до Дочірнього
підприємства «Інститут Київгео» ПАТ
«Київпроект» про стягнення заробітної
плати та відшкодування моральної
шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні ОСОБА_5 звернулася до
суду з позовом до Дочірнього
підприємства «Інститут Київгео» ПАТ
«Київпроект» про стягнення
заборгованості по заробітній платі у
розмірі 27 481,00 грн. та моральну шкоду у
розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 03.10.2014 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено
в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5
просить рішення суду першої інстанції
скасувати та ухвалити нове, яким
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі. Апелянт посилається на те, що
рішення є безпідставним,
необґрунтованим та прийняте із
порушенням норм матеріального і
процесуального права. В обґрунтування
своїх доводів вказує, що між позивачем
та відповідачем укладався трудовий
договір та визначався розмір
посадового окладу, який відповідач з 2011
по 2014 роки постійно безпідставно
змінював, внаслідок чого виникла
заборгованість, але суд першої
інстанції при розгляді справи по суті
на вищезгадані обставини уваги не
звернув. Також вважає безпідставним
посилання відповідача на положення ДП
«Інститут Київгео» ПАТ «Київпроект»
«Про оплату праці» та на Додаток №2 до
Колективного договору, оскільки не
була належним чином ознайомлена з
останніми.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
в суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Справа № 761/23495/14 № апеляційного
провадження:22-ц/796/13864/2014 Головуючий у
суді першої інстанції: Гриньковська
Н.Ю.Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Саліхов В.В.Відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що виплата
позивачу заробітної плати проводилася
пропорційно відпрацьованому робочому
часу, в зв'язку з чим факт наявності у
нього заборгованості по останній не
знайшов свого підтвердження при
розгляді справи у суді.

З таким висновком суду першої
інстанції погоджується і колегія
суддів.

В статті 2 КЗпП України передбачено, що
право громадян на працю, тобто на
одержання роботи з оплатою праці не
нижче встановленого державою
мінімального розміру, включаючи право
на вільний вибір професії, роду занять
і роботи, забезпечується державою.
Працівники реалізують право на працю
шляхом укладення трудового договору
про роботу на підприємстві, в установі,
організації або з фізичною особою.

При розгляді справи в суді встановлено,
що згідно наказу директора ДП
«Інститут Київгео» ПАТ «Київпроект»
№54/к від 29.08.2008 року ОСОБА_5 була
зарахована на посаду інженера І
категорії топографо-геодезичного
відділу ДП «Інститут Київгео» ПАТ
«Київпроект» із визначенням тарифного
окладу в розмірі 1735,00 грн. (а. с. 66).
Оплата праці позивача здійснювалася на
підставі Колективного договору
затвердженого 21.04.2009 року протоколом
№1 загальних зборів трудового
колективу ДП «Інститут Київгео» ВАТ
«Київпроект» (а.с.139-144), положенню «Про
оплату праці в ДП «Інститут «Київгео»
та положенню «Про преміювання та
матеріальне заохочення працівників
дочірнього підприємства» Інститут
«Київгео» АТ «Київпроект» (а. с. 138, 147-151,
152-158). Підприємство є збитковим, в
зв'язку з чим до згаданих документів на
протязі 2011-2014 років вносилися
відповідні зміни, а саме: 14.06.2011 року
протоколом №2 загальних зборів
трудового колективу ДП «Інститут
Київгео» ВАТ «Київпроект» було
затверджено Колективний договір (а. с.
159-165), наказом № 54 від 29.11.2011 року
додаток №1 - схема посадових окладів (а.
с. 186), додаток №2 - положення «Про оплату
праці в ДП «Інститут «Київгео» (а.с.
169-172), додаток №3 - положення «Про
преміювання та матеріальне заохочення
працівників дочірнього підприємства»
Інститут «Київгео» ПАТ «Київпроект» (а.
с. 173-178); 26.06.2012 року протоколом № 3
загальних зборів трудового колективу
ДП «Інститут Київгео» ВАТ «Київпроект»
було затверджено Колективний договір
(а. с. 179-185). Позивачка вважає, що сплата
їй заробітної плати у вказаний період
не відповідала розміру її посадового
окладу, в зв'язку з чим у підприємства
перед нею виникла заборгованість, яку
вона і просила стягнути на свою
користь.

Відповідно до вимог діючого
законодавства заробітна плата повинна
виплачуватися працівникам регулярно в
робочі дні у строки, встановлені
колективним договором, але не рідше
двох разів на місяць через проміжок
часу, що не перевищує шістнадцяти
календарних днів. Як виняток,
колективним договором може
передбачатися часткова заробітна
плата натурою (за цінами, не нижчими за
собівартість) в тих галузях або за тими
професіями, де така виплата є звичайною
або бажаною для працівників. У зв'язку
із затримкою термінів її виплати
працівники мають право на компенсацію
заробітної плати.

У сфері оплати праці законодавством
установлено мінімальні державні
соціальні гарантії - затверджено
мінімальну заробітну плату.

Відповідно до ст. 95 КЗпП України,
мінімальна заробітна плата - це
законодавчо встановлений розмір
заробітної плати за просту,
некваліфіковану працю, нижче якої не
може провадитися оплата за виконану
працівником місячну, а також погодинну
норму праці (обсяг робіт).

Статтею 97 КЗпП України передбачено , що
суб'єкт організації оплати праці не має
право в односторонньому порядку
приймати рішення з питань оплати праці,
що погіршують умови, встановленні
законодавством, угодами і колективними
договорами.

Разом з тим, аналіз норм права, що
регулюють спірні правовідносини дає
можливість зробити висновок про те, що
законодавець надає можливість
підприємству встановлювати додаткові
умови для одержання працівником права
на виплату заробітної плати в тому
числі шляхом прийняття змін до
Колективного договору.

Згідно з ст. 18 КЗпП України,положення
колективного договору поширюються на
всіх працівників підприємства,
установи, організації незалежно від
того, чи є вони членами професійної
спілки, і є обов'язковими як для
власника або уповноваженого ним
органу, так і для працівників
підприємства, установи, організації.

Пунктом 3.1 Колективного договору
зазначеного підприємства було
встановлено, що нарахування заробітної
плати працівникам підприємства
здійснюється відповідно штатного
розкладу та фактично відпрацьованому
робочому часу працівником з
урахуванням положень умов п. 2.5 (за
погодженням з радою трудового
колективу адміністрація уповноважена
встановлювати тимчасове збільшення чи
зменшення робочого тижня).

Згідно п. п. 22, 23 Положення про оплату
праці в ДП «Інститут Київгео» ПАТ
«Київпроект», якщо підприємство не має
коштів для оплати заробітної плати
своїм працівникам, їм виплачується
мінімальна заробітна плата
встановлена законодавством. п. 35
заробіток окремого працівника ДП
нараховує начальник відповідного
страхового підрозділу в межах
визначеного фонду заробітної плати на
даний період цього підрозділу та з
урахуванням фінансових надходжень та
якості виконання обов'язків
працівниками даного підрозділу (а. с.
190-191).

Аналіз положення «Про оплату праці в ДП
«Інститут Київгео» ПАТ «Київпроект»,
яке було розроблено на підставі
Трудового договору вищезгаданого
підприємства дає можливість зробити
висновок про те, що заробітна плата
працівників залежить від складності та
умов виконаних робіт,
професійно-ділових якостей
працівників, результатів
фінансово-господарської діяльності як
структурних підрозділів, так і
підприємства в цілому, а також
встановлюється пропорційно
відпрацьованих кожним працівником
годин.

З матеріалів справи вбачається, що на
підставі наказів директора ДП
«Інститут «Київгео», на підприємстві
встановлювався режим неповного
робочого тижня, а оплата праці
працівникам пропорційно
відпрацьованому часу Накази за 2011 рік
(а. с. 47-50). Накази за 2012 рік (а. с. 34, 51, 46, 43).
Накази за 2013 рік (а. с. 42, 38, 37, 36). Накази
за 2014 рік (41, 35, 44). Це було викликано
збитковістю підприємства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 56 КЗпП
України, оплата праці при неповному
робочому дні (тижні) здійснюється
пропорційно відпрацьованому часу або
залежно від виробітку.

Матеріали справи свідчать про те, що
відповідачка у спірний період
працювала не повний робочий тиждень та
неодноразово перебувала у відпустці
без збереження заробітної плати, та
отримувала заробітну плату відповідно
до умов Колективного трудового
договору, положенню «Про оплату праці в
ДП «Інститут «Київгео» та положенню
«Про преміювання та матеріальне
заохочення працівників дочірнього
підприємства» Інститут «Київгео» АТ
«Київпроект» з врахуванням
відпрацьованого часу.

Враховуючи, що в суді першої інстанції
не було встановлено порушень щодо
виплати позивачці заробітної плати,
колегія суддів вважає висновки суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову про стягнення
заборгованості по заробітній платі
правильними.

При цьому, приймаючи таке рішення, суд
враховує, що позивачка в зазначений
період працювала в режимі роботи
підприємства, який був визначений
відповідно до вищезгаданих наказів,
отримувала заробітну плату відповідно
до відпрацьованого робочого часу та
претензій до відповідача з приводу
зазначених обставин не мала.

Також, колегія суддів погоджується з
висновками суду щодо відмови у
задоволенні позову щодо стягнення з
відповідача моральної шкоди.

Згідно із статтею 237-1 Кодексу законів
про працю України відшкодування
власником або уповноваженим ним
органом моральної шкоди працівнику
провадиться у разі, якщо порушення його
законних прав призвели до моральних
страждань, втрати нормальних життєвих
зв'язків і вимагають від нього
додаткових зусиль для організації
свого життя. Порядок відшкодування
моральної шкоди визначається
законодавством.

Таким чином, для відшкодування
моральної шкоди працівнику повинен
бути наявний факт порушення його
законних прав. До такого факту належить
будь-яке суб'єктивне право, яке виникло
на підставі закону, підзаконного акта,
угоди, трудового договору, іншої угоди
між сторонами трудових правовідносин і
має чинність.

Враховуючи, що при розгляді
справи в суді першої інстанції
вищезгаданих порушень встановлено не
було, колегія суддів вважає висновки
суду першої інстанції щодо відмови у
задоволенні і цієї частини позовних
вимог також правильними.

Доводи апелянта про те, що розмір її
посадового окладу було встановлено
трудовим договором при прийнятті її на
роботу, в зв'язку з чим не міг бути
зменшений відповідачем,
спростовується матеріалами справи, а
тому не може бути підставою для
скасування або зміни рішення суду
першої інстанції, оскільки такого
зменшення не відбувалося.

При цьому колегія суддів, приймаючи
таке рішення, враховує, що зменшення
суми заробітної плати позивачки
сталося у зв'язку з відсутністю на
підприємстві відповідних коштів, а
схема посадових окладів працівників
зазначеного підприємства змін не
зазнала (а. с. 57-60).

Більш того, відповідно до Акта
перевірки додержання суб'єктами
господарювання законодавства про
працю та загальнообов'язкове державне
соціальне страхування № 26-10-05/679,
працівниками контролюючої установи не
виявлено фактів порушень щодо виплати
заробітної плати у відповідача, а лише
зазначено, що ОСОБА_5 надано відпустку
без збереження заробітної плати в
порушення вимог ч. 2 ст. 84 КЗпП (а. с. 53-54).

Таким чином, колегія суддів вважає, що в
апеляційній скарзі та в судовому
засіданні апелянт не навів
переконливих доказів, які б
спростовували правильність висновків
суду.

Враховуючи наведені обставини та
вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК
України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 03 жовтня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена протягом двадцяти днів до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
В.В. Саліхов

Судді:
Т.О. Невідома

Т.І.Побірченко