Справа № 1323/2-403/11 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л.
Провадження № 22-ц/783/150/14 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2014 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Гацій І.І.

з участю представника позивача Романової Н.В., відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 липня 2012 року у справі за позовом АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Стрийське відділення № 6311 АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_3 про зміну умов кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до АТ "Державний ощадний банк України" про зобов"язання до вчинення дій,-

встановила:

У жовтні 2010 року ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Стрийського відділення № 6311 АТ "Ощадний банк України" звернувся до суду із зазначеним позовом, вимоги якого у процесі розгляду справи уточнив 20.06.2012 року та остаточно просив суд змінити умови кредитного договору щодо строку його виконання, а саме визначити строк виконання кредитного договору моментом ухвалення рішення суду про зміну умов кредитного договору та стягнути з відповідача в свою користь заборгованість за кредитним договором, укладеним 30 жовтня 2006 року між цим банком та відповідачем в розмірі 3968,18 Євро у рахунок звернення стягнення на предмет застави - належний відповідачу на праві власності автомобіль марки "Skoda Fabia Classik", 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

В травні 2012 року відповідач ОСОБА_3 звернувся із зустрічним позовом, у якому просив зобов"язати банк виконати умови кредитного договору в частині підписання графіку погашення кредиту в установлених сумах і термінах сплати, не чинити перешкод у сплаті кредиту згідно із графіком.

Оскаржуваним рішенням від 02.07.2012 року позовні вимоги АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Стрийське відділення № 6311 АТ "Ощадний банк України" задоволено частково.

Змінено умови кредитного договору від 30 жовтня 2006 року № 251 щодо строку його виконання і визначено строк виконання кредитного договору моментом набрання рішенням суду про зміну умов договору законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Стрийське відділення №6311 АТ "Ощадний банк України" заборгованість в розмірі 3120 Євро 32 центи за рахунок звернення стягнення на предмет застави, а саме автомобіля Skoda Fabia Classik 1.2, 2006 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов) № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_3, який переданий в заставу банку ОСОБА_3 згідно договору застави рухомого майна від 30.10.2006 року.

В задоволенні решти позовних вимог банку відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 24.01.2013 року прийнято відмову ОСОБА_3 від зустрічного позову до АТ "Державний ощадний банк України", рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.07.2012 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до АТ "Державний ощадний банк України" про зобов"язання до вчинення дій скасовано та в цій частині закрито провадження по справі.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 28.02.2013 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Стрийське відділення № 6311 АТ "Ощадний банк України" про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості в розмірі 3120 Євро 32 центи за рахунок звернення стягнення на предмет застави - автомобіля марки Skoda Fabia Classik 1.2, 2006 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов) № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_3 скасовано, у задоволенні зазначених вимог відмовлено. У решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.07.2013 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 28.02.2013 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час розгляду даної цивільної справи відбулася реорганізація філії - Стрийське відділення № 6311 АТ "Ощадбанк" шляхом перетворення у територіально відокремлене безбалансове відділення 1 типу, відкрите на балансі філії - Львівського обласного управління АТ "Ощадбанк" з внутрішньобанківським порядковим номером № 10013/0188 (т. 2 а.с. 86-106).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 просить скасувати рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 липня 2012 року й ухвалити нове по суті позовних вимог, оскільки вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з"ясовано обставини, що мають значення для справи. На переконання апелянта банк не виконував взяті на себе зобов"язання по договору, оплату щомісячних платежів отримував з позичальника не згідно розрахунку, а зі слів касира банку. Йому невідомо як і за який період утворилася сума заборгованості, яка викладена в заяві про уточнення позовних вимог від 20.06.2012 року.

В додаткових поясненнях до апеляційної скарги апелянт зазначив, що на його думку заборгованості у нього перед Банком станом на 02.07.2012 року - день ухвалення рішення, не було, не дивлячись на це, суд першої інстанції визначено суму заборгованості 2518,32 Євро, з яких 1861,39 Євро по тілу кредиту, 602,6 Євро пеня, 50,33 Євро - відсотки, на підтвердження своєї позиції надав суду акт взаємозвірки. Також, не погоджується з діями банку та висновками судів, що банк має право розщеплювати суми згідно п. 1.6 Договору кредиту, а якщо банк це вчинив, повинен був видати квитанцію із вказівкою на призначення платежу. Вважає, що у п. 1.6 Договору встановлено порядок погашення кредиту при достроковому внесенні платежів, якого не було, відповідно Банк не мав права керуватися таким пунктом. Він сплачував платежі згідно п. 3.3.4 Договору, і банк не повинен був перешкоджати в цьому.

Окрім цього, не погоджується із висновком експерта № 8427 від 29.05.2014 року, оскільки висновком не встановлено факту не оплати визначених договором щомісячних платежів та наявність невиконання ОСОБА_3 своїх зобов"язань в конкретному місяці та сумі. Також не розуміє, чому експерт вказав, що за період з березня 2012 року по 30.06.2012 року не підтверджено документально проведених платежів, оскільки в квитанціях за березень-травень 2012 року вказано, що платежі проводяться згідно графіку. Експерт взяв за основу меморіальні ордери банку, які не є первинними документами і виконані без його підпису, а тому висновок експерта про те, що ОСОБА_3 за період з 30.10.2006 року по 28.02.2012 року сплатив 10759,19 Євро, з яких тільки 6643,29 Євро зараховані на погашення тіла кредиту, а 1828,56 Євро на оплату відсотків, є неправильним.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також заперечення цих доводів зі сторони представника позивача Романової Н.В., перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Задовольняючи позов АТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Стрийського відділення № 6311 у частині зміни умов кредитного договору від 30.10.20106 року № 251 щодо строку його виконання, суд першої інстанції виходив із наявності підстав, передбачених ст. 651 ЦК України та п.п. 3.2.3, 3.2.4, 3.3.5, 3.3.6 кредитного договору, оскільки внаслідок неналежного виконання ОСОБА_3 зобов"язань за кредитним договором утворилася заборгованість перед банком, у зв"язку з чим банк зазнав значної шкоди, що є істотним порушенням умов кредитного договору, оскільки банк був позбавлений права на отримання доходу, на який розраховував при укладенні кредитного договору. Звертаючи стягнення кредитної заборгованості на предмет застави, суд першої інстанції виходив з підстав, передбачених умовами кредитного договору, договору застави, ст.ст. 589, 590, 591 ЦК України, ст. 24 ЗУ "Про заставу".

Судом першої інстанції встановлено, що 30 жовтня 2006 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Стрийського відділення № 6311 та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав у кредит 9450 Євро для придбання транспортного засобу, за умови сплати 11,5% річних, терміном на 72 місяці, з кінцевим строком погашення не пізніше 30.10.2012 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов"язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

У п. 1.6 Кредитного договору визначено наступний порядок погашення зобов"язань: плата за розрахунково-касове обслуговування при достроковому погашенні частини кредиту або залишку всієї заборгованості за Кредитом за ініціативою позичальника; прострочені проценти за користування Кредитом (якщо прострочення буде мати місце); прострочена основна сума боргу за кредитом (якщо прострочення буде мати місце); строкові проценти за користування кредитом; комісійні винагороди, окрім плати за розрахунково-касове обслуговування при достроковому погашенні частини Кредиту або залишку всієї заборгованості за кредитом за ініціативою Позичальника; строкова сума основного боргу за кредитом; штрафні санкції, передбачені цим договором; інші платежі відповідно до цього Договору.

Крім цього, у п. 3.3.4 передбачено, що погашення кредиту здійснюється щомісячно в сумі 132 Євро шляхом внесення готівки до каси Банку або шляхом безготівкових перерахувань, перший платіж не пізніше 01.11.2006 року, в подальшому не пізніше 30 числа місяця, наступного за звітним. Останнє погашення кредиту в сумі 132 Євро та сплату відсотків здійснити не пізніше 30.10.2012 року.

У зв"язку із систематичним невиконанням позичальником умов договору за період з серпня 2009 року по червень 2012 року, а саме несплата основного боргу та процентів за користування кредитом, неповернення кредиту щомісячними платежами, у ОСОБА_3 утворилася заборгованість.

Наслідками порушення ОСОБА_3 умов кредитного договору щодо строку виконання зобов"язання стало нарахування Банком штрафних санкцій, передбачених умовами договору.

У заяві про уточнення позовних вимог від 20.06.2012 року Банк вказав, що станом на 20.06.2012 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 3968,18 Євро, з них сума строкового кредиту - 606 Євро, сума несплачених платежів по кредиту 1861,39 Євро, сума несплачених платежів по процентах 50,33 Євро, пеня за несплату платежів за період з травня 2009 року по червень 2012 року 1450,46 Євро.

Представлені відповідачем квитанції не спростовують доводів позивача та висновків суду першої інстанції про визначення суми заборгованості, з урахуванням черговості направлення коштів для погашення заборгованості за кредитним договором.

Зокрема, відповідно до висновку № 8427 судово-економічної експертизи від 29.05.2014 року, підтверджено погашення ОСОБА_3 основного боргу, відсотків з врахуванням умов Кредитного договору № 251 від 30.10.2006 року за період з 30.10.2006 року по 28.02.2012 року у сумі 10759,19 Євро, з яких погашення основного боргу, у тому числі простроченого - 6643,29 Євро, погашення відсотків, у тому числі прострочених - 1828,56 Євро.

Внесені ОСОБА_3 кошти за період з березня 2012 року по 30 червня 2012 року на виконання умов кредитного договору № 251 від 30.10.2006 року згідно поданих на дослідження первинних документів, а саме квитанції № 9644401 від 30.03.2012 року у сумі 141,79 Євро, квитанції № 10544805 від 28.04.2012 року в сумі 140,22 Євро, квитанції № 11730266 від 30.05.2012 року у сумі 139,22 Євро - документально не підтверджується.

Крім цього, відповідно до висновку № 7895 додаткової судово-економічної експертизи від 01.10.2014 року внесені відповідачем ОСОБА_3 кошти в сумі 2287,37 Євро за період з 30.10.2006 року по 28.02.2012 року, згідно умов кредитного договору № 251 від 30.10.2006 року, зараховані АТ "Державний ощадний банк України" на погашення відсотків.

Таким чином, зазначеними висновками експертиз підтверджено правильність дій банку щодо чергового зарахування коштів в розмірі 10759,19 Євро, внесених ОСОБА_3 за період з 30.10.2006 року по 20.06.2012 року на сплату платежів відповідно до умов кредитного договору № 251 від 30.10.2006 року, з яких, відповідно до Розрахунку внесених коштів (т. 1 а.с. 239-242) - 6982,61 Євро зараховано на сплату кредиту, а 3777,92 Євро на сплату відсотків за користування кредитом.

Відтак, доводи апелянта про те, що банк не виконував взяті на себе зобов"язання по договору, оплату щомісячних платежів отримував з позичальника не згідно умов договору, спростовано наведеними вище доказами по справі.

Крім цього, на переконання колегії суддів правильним є висновок суду першої інстанції в частині визначення розміру пені в межах скороченого строку позовної давності один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України), а саме за період з 01.06.2011 року по 01.06.2012 року в сумі 602,60 Євро.

Також, безпідставними є доводи апелянта про те, що він не повинен був погашати тіло кредиту, а банк нараховувати відсотки та пеню на час зупинення дії п. 3.3.4 кредитного договору № 251 від 30.10.2006 року, відповідно до ухвали Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.05.2009 року, до вирішення позову ОСОБА_3 до ВАТ "Державний ощадний банк України" про зміну умов договору, оскільки у п. 3.3.4 кредитного договору передбачено обов"язок позичальника здійснювати погашення кредиту щомісячно в сумі 132,00 Євро, а сплата відсотків за користування кредитом в розмірі 11,5% річних передбачена у п. 1 вказаного кредитного договору, дія якого не зупинялася.

В свою чергу, на забезпечення виконання ОСОБА_3 взятих за кредитним договором зобов"язань, 30.10.20106 року між ним та ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії Стрийського відділення № 6311 укладено договір застави, згідно з яким ОСОБА_3 передав у заставу банку автомобіль марки Skoda Fabia Classik 1.2, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3.

Згідно із ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов"язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов"язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У роз"ясненнях, які викладено у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3,4 ЦПК України).

Згідно із п. 6.4. Договору застави звернення стягнення на Предмет застави здійснюється будь-яким, не забороненим законодавством способом, в тому числі на підставі рішення суду.

В свою чергу, згідно із п. 6.7. Договору застави звернення стягнення та реалізація Предмету застави за рішенням суду здійснюється відповідно до чинного законодавства.

У ст. 19 ЗУ "Про заставу" передбачено, що за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно із ст. 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом. Початкова ціна предмета застави для його продажу з публічних торгів визначається в порядку, встановленому договором або законом. Якщо звернення стягнення здійснюється за рішенням суду, суд у своєму рішенні може визначити початкову ціну предмета застави.

Разом з тим, ст. 25 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті обтяжувачу з вартості предмета забезпечувального обтяження; опис рухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги обтяжувача; заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст. 26 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження, які підлягають задоволенню з вартості предмета забезпечувального обтяження; початкова ціна предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації на публічних торгах у порядку виконавчого провадження.

Згідно із абз. 3 ст. 25 цього Закону, якщо інше не передбачено рішенням суду, реалізація предмета забезпечувального обтяження проводиться шляхом його продажу на публічних торгах у порядку, встановленому законом

Таким чином, у ст. 25 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачено судовий спосіб звернення стягнення на предмет застави.

З урахування викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що абзац 3 резолютивної частини рішення слід доповнити висновком щодо встановлення способу реалізації предмета застави, а саме словами "шляхом проведення публічних торгів з початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб"єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій".

Крім цього, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано вимоги ст. 25 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та роз"яснення, які містяться у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізовано суду України з розгляду цивільних у кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", відповідно до яких, у резолютивній частині рішення в обов"язковому порядку має зазначатися, зокрема, як загальний розмір вимог, так і всі його складові, що підлягають сплаті.

Відповідно, резолютивну частину рішення необхідно змінити, доповнивши абзац третій після цифр та слів "3120 Євро 32 центи" словами та цифрами "з яких 606,0 Євро - сума строкового кредиту, 1861,39 Євро - сума несплачених платежів по кредиту, 50,33 Євро сума несплачених платежів по процентах, 602,60 Євро - пеня за період з 01.06.2011 року по 01.06.2012 року".

Покликання апелянта на те, що він не знав які суми слід вносити на погашення кредиту, оскільки тривалий час не мав графіку погашення кредиту, є безпідставними, оскільки графік як такий був визначений у п. 1 та п. 3.3.4 Кредитного договору, про що вказано вище.

Крім цього, враховуючи рік випуску автомобіля, початкову його вартість, а також тривалість експлуатації такого 8 років, колегія суддів приходить до висновку про співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості майна для задоволення позовних вимог.

Враховуючи те, що в решті частини рішення судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи та застосовано відповідні норми матеріального закону, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для задоволення такої немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.07.2012 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступній редакції:

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед АТ "Державний ощадний банк України" по кредитному договору № 251 від 30.10.2006 року в розмірі 3120 Євро 32 центи, з яких 606,0 Євро - сума строкового кредиту, 1861,39 Євро - сума несплачених платежів по кредиту, 50,33 Євро сума несплачених платежів по процентах, 602,60 Євро - пеня за період з 01.06.2011 року по 01.06.2012 року, звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль марки Skoda Fabia Classik 1.2, 2006 року випуску, сірого кольору, шасі (кузов) № НОМЕР_4, реєстраційний номер НОМЕР_2, який переданий в заставу банку ОСОБА_3 згідно договору застави від 30.10.2006 року, шляхом проведення публічних торгів з початковою ціною, яка буде встановлена на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб"єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин