Справа № 676/4167/14-ц
Номер провадження 2/676/1822/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року
Кам'янець-Подільський міськрайонний
суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді
Вдовичинського А.В.,

з участю секретаря Воропай Ю.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Бокуліча
В.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Кам`янець-Подільський
справу за позовом ОСОБА_1 до товариства
з обмеженою відповідальністю «Товтри»
про поновлення на роботі, оплату часу
вимушеного прогулу, оплату часу
непрацездатності, стягнення моральної
шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Товтри» про
поновлення на роботі, оплату часу
вимушеного прогулу, оплату часу
непрацездатності, стягнення моральної
шкоди. В обґрунтування позовних вимог
позивач вказує, що згідно наказу № 32
від 10.09.2012 р. був прийнятий на роботу в
ТзОЗ Товтри" на посаду заступника
директора. При укладенні трудового
договору директор його завірив, що його
по садовий оклад буде не менше 2000 грн.на
місяць але фактично отримував
зарплату не більше 1600 грн. Наказом № 39
від 01.04.2013 р. без згоди його було переве
дено з посади заступника директора на
посаду начальника цеху безалкоголь них
напоїв. Після переводу стосунки з
директором стали напруженими але
незаконний перевод не оскаржував,
змушений був працювати далі оскільки
знайти іншу роботу важко. Робота
начальника цеху безалкогольних напо їв
не влаштовувала і вирішив звільнитись.
11 листопада 2013 р. написав заяву про
звільнення і подав її директору, при
поданні заяви про звільнення директор
попросив допра цювати до 01 грудня 2013
року щоб він мав можливість знайти
заміну і передати матеріальні цінності
цеху. На прохання директора погодився
та продовжував працювати. Оскільки
іншої роботи не знайшов 02.12.2013 р.
звернувся до директора щоб забрати
заяву про звільнення тому що
продовжував працювати до 01.12.2013 р. На
його звернення директор повідомив, що
вже звільнений наказом № 46 від 25
листопада. 2013 р. У день звільнення
розрахунок з ним не проведено, наказ
про звільнення не вручено, про
звільнення дізнався лише 02.12.2013 р. хоча
до 02.12.2013 р. щодня був на роботі,
виконував обоз'язки начальника цеху
безалкогольних напоїв. В зв'язку із
отриманням нервового стресу з ним
стався напад на робочому місці, механік
підприємства завіз його додому звідки
був госпіталізований швидкою
допомогою в лікарню з діагнозом
"гіпертонічний інсульт», до цього часу
перебуває на лікуванні. Перебуваючи на
амбулаторному лікуванні зветався в
бухгалтерію відповідача з питання
оплати часу непрацездатності однак
йому було відмовлено що вже звільнений.
Позивач просить суд винести рішення
яким: поновити його на роботі з 25.11.2013 р.,
стягнути з відповідача середній
заробіток за весь час вимушеного
прогулу з дня звільнення 25.11.2013 р. по
день поновлення в сумі 5904 грн.,
продовжити строк для звернення до суду
з позовом який пропущено з поважних
причин(важка хвороба); стягнути з
відповідача моральну шкоду в сумі 3000
грн. В суді позивач та його представник
позов підтримали, просять його
задоволити.

Представники відповідача в суді
позов не визнали, просять відмовити в
його задоволенні. Суду представники
відповідача пояснили, що звільнення
позивача було з дотриманням процедури
встановленої трудовим законодавством,
позивач відпрацював 25.11.2013 р. і після
того дня на роботі не був, позивач
повідомлявся про необхідність
отримати копію наказу, надати трудову
книжку для внесення запису про
звільнення, про отримання
розрахункових коштів однак на
підприємство не звертався; за
зверненням позивача державною
інспекцією з питань праці проводилась
на підприємстві перевірка яка порушень
з боку адміністрації не виявила;
вважають вимоги позивача
безпідставними.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що є
знайомим позивача, заходив до нього на
роботу на підприємство в столярний цех
в кінці листопада 2013 року, 28 чи 29 дня,
точної дати не пригадує, спілкувалися
хвилин 15 на території підприємства,
мали зустрітися через тиждень однак на
підприємстві повідомили, що він в
лікарні.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що
позивач є його знайомим, був в нього на
роботі 27 чи 28 листопада, точної дати не
пригадує, був в нього в робочому
кабінеті, коли прийшов 02.12.2013 р. на
підприємство йому повідомили, що
позивач перебуває в лікарні.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що на
підприємстві працює охоронцем, після
звільнення 25.11.2013 р. позивача з роботи
на підприємстві його не бачив, сміття з
території підприємства вивозиться
вночі з 00.00 до 05.00 години.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що
працював на підприємстві 2 роки,
звільнився в червні 2014 р., позивач в
кінці листопада був на роботі, в січні
2014 р. заходив до нього в лікарню,
обставин звільнення не знає.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що
позивач 11.11.2013 р. написав заяву про
звільнення за власним бажанням, згідно
резолюції директора 25.11.2013 р. винесла
наказ про його звільнення, трудову
книжку позивач 14.11.2013 р. на підприємстві
забрав і не повернув тому склала акт
про відсутність трудової книжки 25.11.2013
р., від підписання наказу про
звільнення та отримання розрахункових
коштів позивач відмовився, за
розрахунковими коштами на
підприємство не звертався; 25.11.2013 р.
позивач відпрацював останній день,
передавав матеріальні цінності;
працівники які працювали на
підприємстві отримували кошти по
бухгалтерській відомості, оскільки
сезон закінчився то на той час цех
безалкогольних напоїв не працював.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що
звільнив позивача з роботи згідно
поданої ним заяви про звільнення після
відпрацювання ним двох тижнів, в
останній день роботи позивача провів
на підприємстві нараду на якій
повідомив про звільнення позивача; від
ознайомлення з наказом про звільнення
він відмовився, після 25.11.2014 р. на
території підприємства 1ого не бачив;
заходив до нього в січні 2014 р. в лікарню.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що
працює диспетчером в КП яке здійснює
вивіз сміття, на наданих позивачем
копіях накладних на вивіз сміття
містяться відмітки які відсутні на
оригіналах документів які знаходяться
на підприємстві; позивач в накладних не
мав повноважень їх підписувати і
встановлювати загальну кількість
вивезеного сміття, 26.11.2013 р. вивіз
сміття з підприємства не здійснювався.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що
неофіційно працював на ТзОВ «Товтри»,
позивач залучав його до роботи по
розливу мінеральної води, виплачував
йому кошти за кожен день роботи, за
отримані гроші не розписувався; 28.11.2013
р. здійснював розлив води за вказівкою
позивача, кошти за цей день не отримав
так як позивач його повідомив що
знаходиться в лікарні.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що працює
механіком на підприємстві, його робоче
місце та місце позивача знаходиться в
одному кабінеті, не пригадує дат коли
позивач востаннє працював на
підприємстві, дійсно відвозив його в
зв'язку із погіршенням стану здоров'я
додому.

Заслухавши пояснення сторін,
свідків, вивчивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Наказом № 32 від 10.09.2012 р.(а.с.63)
позивач був прийнятий на посаду
заступника директора з 10.09.2012 р. з
випробувальним терміном два місяці(по
10.11.2012 р.) на підставі його заяви від
10.09.2012(а.с.57).

Наказом № 39-к від 01.04.2013 р. позивач
був переведений на посаду начальника
цеху безалкогольних напоїв з 01.04.2013 р. з
окладом 1500 грн.(а.с.41).

На підставі заяви ОСОБА_1 від 14.10.2013
р.(а.с.75) йому було видано трудову книжку
15.10.2013 р. Зазначені обставини сторони в
суді визнали. Підтверджуються вони
також копією доповідної записки
головного бухгалтера
підприємства(а.с.74).

11.11.2013 р. позивач подав на ім'я директора
ТОВ «Товтри» заяву(а.с.61) про звільнення
із займаної посади за згодою сторін. На
зазначеній заяві міститься резолюція
директора оформити розрахунок з 25.11.2013
р.14.10.2013 р. позивачу згідно його заяви
адміністрацією підприємства було
видано трудову книжку для пред'явлення
в пенсійний фонд(а.с.75).

Наказом № 46 від 25.11.2013 р.(а.с.8)
позивач був звільнений з роботи за
згодою сторін згідно п.1 ст.36 КЗпП
України з 25.11.2013 р. згідно заяви від
11.11.2013 р. Бухгалтерією підприємства
було нараховано 25.11.2013 р. позивачу для
виплати 2884,11 грн. заробітної плати та
розрахункових, що підтверджується
довідкою відповідача від 21.07.2014 р. №
81(а.с.85). Відповідно до довідки ТОВ
«Товтри» № 83 середньоденна заробітна
плата позивача складала 72 грн.(а.с.98). На
день звільнення трудова книжка
позивача була відсутня на підприємстві
в зв'язку з чим головним бухгалтером
підприємства було оформлена доповідну
записку директору підприємства(а.с.74).

З приєднаного до матеріалів
справи табелю робочого часу ТзОВ
«Товтри» за листопад 2013 р.(а.с.54)
вбачається, що востаннє позивач був на
роботі 25.11.2014 р.

Згідно акту від 25.11.2013 р.(а.с.88) в цей день
було здійснено передачу матеріальних
цінностей ОСОБА_1 в.о. начальника цеху
безалкогольних напоїв ОСОБА_13, який був
прийнятий на роботу наказом № 9-п від
25.11.2013 р.(а.с.100).

Згідно акту від 25.11.2013 р. підписаного
директором ТОВ «Товтри», засновником
ТОВ «Товтри» ОСОБА_14 та головним
бухгалтером підприємства ОСОБА_8
ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з
наказом про звільнення та отримання
розрахункових коштів(а.с.79).

З приєднаних до матеріалів справи
копій листів вбачається, що
адміністрація підприємства направляла
позивачу 10.02.2014 р. лист в якому
зазначено про необхідність з'явитися
на підприємство для отримання
розрахункових коштів та з трудовою
книжкою(а.с.80).

З 02.12.2013 р. по 23.12.2013 р. позивач в
зв'язку із хворобою перебував на
стаціонарному лікуванні в
Кам'янець-Подільській ЦРЛ в
терапевтичному відділенні з діагнозом
внутрішньо мозковий крововилив в лівій
тім'яно-скронево-потилочній ділянці,
гіпертонічна хвороба 3 ст. АГ,
дисліпідемія, що підтверджується
копією епікрізу(а.с.91). В подальшому
позивача перебував на лікарняних, що
підтверджується їх копіями(а.с.19-22, 101,
102), які приєднані до матеріалів справи.
В зв'язку з хворобою позивача суд
вважає, що його вимоги поновити строк
звернення до суду передбачені ст..233
КЗпП України підлягають до
задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.. 38 КЗпП
України працівник має право розірвати
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, попередивши про це
власника або уповноважений ним орган
письмово за два тижні. Ч.2 ст. 38 КЗпП
України передбачено, що якщо працівник
після закінчення строку попередження
про звільнення не залишив роботи і не
вимагає розірвання трудового договору,
власник або уповноважений ним орган не
вправі звільнити його за поданою
раніше заявою, крім випадків, коли на
його місце запрошено іншого
працівника, якому відповідно до
законодавства не може бути відмовлено
в укладенні трудового договору.

Позивачем не доведено, а судом не
встановлено, що він після 25.11.2013 р.
продовжував працювати на підприємстві,
його твердження що він працював на
підприємстві з 26.11.2013 р. по 02.12.2013 р. не
знайшли свого підтвердження в ході
судового розгляду справи. Суд критично
оцінює пояснення свідків ОСОБА_4 та
ОСОБА_5 оскільки вони є знайомим
позивача, крім цього факт відсутності
позивача на роботі після 25.11.2014 р.
підтверджується копією табелю
робочого часу(виходу на роботу) по
підприємству за листопад 2013 р.(а.с.54),
який на думку суду є належним доказом
відповідно до ст.58-59 ЦПК України.
Критично суд також оцінює пояснення
свідка ОСОБА_11, що він 28.11.2013 р. під
керівництвом позивача здійснював
розлив мінеральної води на
підприємстві при цьому суд враховує, що
свідок на підприємстві офіційно не
працював, ці його твердження іншими
матеріалами справи не підтверджуються.

Суд критично оцінює твердження
позивача та його представника, що саме
той факт, що 25.11.2013 р. він працював
згідно наданого відповідачем табеля, і
що згідно наказу з 25.11.2013 р. він
звільнений свідчить про порушення
вимог діючого трудового законодавства
адміністрацією відповідача. При цьому
суд враховує, що відповідно до ст. 241.1
КЗпП строки виникнення і припинення
трудових прав та обов'язків
обчислюються роками, місяцями, тижнями
і днями. Коли строки визначаються
днями, то їх обчислюють з дня,
наступного після того дня, з якого
починається строк. П.2.26 Інструкції про
порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої наказом від
29.07.93 р. № 58, передбачено, що «днем
звільнення вважається останній день
роботи». Тобто день звільнення - це
останній день, коли працівник
перебуває у трудових відносинах з
роботодавцем.

Критично суд оцінює і надані суду
позивачем копії товарно-транспортних
накладних на вивіз сміття за листопад
та грудень 2013 року з його підписом(а.с.86,
87) оскільки в наданих суду
відповідачем(а.с.118, 121, 154, 155) та
представником підприємства КП
«Спецкомунтранс»(а.с.176, 176а) яке
здійснює вивіз сміття, відсутні записи
в накладних: за листопад 2013 р.(а.с.87) про
вивіз 26.11.2013 р. 2 куб.м сміття, крім цього
згідно маршрутного графіку вивозу
сміття по КП «Спецкомунтранс» від
26.11.2013 р.(а.с.145) не було заплановано
вивіз сміття з ТОВ «Товтри»; за грудень
2013 р.(а.с.86) підпис позивача про
вивезення сміття 28.11.2013 р. Крім цього з
пояснень свідка ОСОБА_10 вбачається, що
позивач не мав повноважень їх
підписувати і встановлювати загальну
кількість вивезеного сміття. Зазначені
пояснення узгоджуються з наданими
відповідачем копіями
товарно-транспортних накладних на
вивіз сміття і актами здачі-прийняття
робіт наданих відповідачем за період з
жовтня 2012 р. по грудень 2013 р.(а.с.144-159).
Згідно пояснень свідка ОСОБА_6 сміття з
території підприємства вивозиться
вночі з 00.00 до 05.00 години.

З врахуванням вищевикладеного
суд дійшов висновку, що позов
задоволенню не підлягає оскільки
звільнення позивача адміністрацією
підприємства проведено згідно діючого
трудового законодавства.

На підставі викладеного,
керуючись ст..ст. 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК
України, ст..ст. 21, 38, 221, 231, 233, 237,1, 241.1 КЗпП
України,

вирішив:

в задоволенні позову відмовити.

На рішення сторонами може бути
подана апеляційна скарга протягом
десяти днів до апеляційного суду
Хмельницької області через
Кам`янець-Подільський міськрайонний
суд.

Суддя Кам'янець-Подільського
міськрайонного суду
Вдовичинський А.В