У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до
Міністерства оборони України про
відшкодування витрат на
санаторно-курортне лікування, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
апеляційного суду Житомирської
області від 20 травня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Міністерства оборони
України про відшкодування витрат на
санаторно-курортне лікування.

В обгрунтування позову ОСОБА_2
посилався на те, що 14 березня 1993 року
внаслідок необережного поводження зі
зброєю, яке допустив ОСОБА_3, йому
заподіяно тяжкі тілесні ушкодження від
вогнепального поранення правового
ліктьового суглобу та правового
тазостегнового суглобу з
роздробленням кістки. Висновком МСЕК
йому встановлено ІІ групу інвалідності
безстроково.

На відповідача покладено обов'язок з
відшкодування шкоди, заподіяної
внаслідок ушкодження здоров'я, в тому
числі й на санаторно-курортне
лікування.

Оскільки санаторно-курортне лікування
в добровільному порядку позивачу не
відшкодовано, останній просив стягнути
з відповідача на його користь вартість
путівки у розмірі 15 048 грн.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 10 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з Міністерства оборони
України на користь ОСОБА_2 вартість
санаторно-курортної путівки у розмірі
15 048 грн. Вирішено питання про стягнення
судового збору.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 20 травня 2014
року рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 10 грудня 2013 року скасовано
та ухвалено нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_2 до
Міністерства оборони України про
відшкодування витрат на
санаторно-курортне лікування
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції із залишенням у
силі рішення суду першої інстанції,
мотивуючи свою вимогу порушенням судом
норм процесуального права та
неправильним застосуванням норм
матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановленні в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 14 березня 1993
року внаслідок необережного
поводження зі зброєю
військовослужбовця ОСОБА_3, позивачу
заподіяно тяжкі тілесні ушкодження від
вогнепального поранення правового
тазостегнового суглобу з
роздробленням кістки.

Вироком військового суду
Житомирського гарнізону від 01 липня 1993
року ОСОБА_3 визнано винним та
засуджено за п. «а» ст. 245-1, п. «а» ст. 249
КК України.

Висновком МСЕК від 19 вересня 2006 року
ОСОБА_2 встановлено ІІ групу
інвалідності безстроково (а. с. 12), зі
стійкою втратою загальної
працездатності на 50 % (а. с. 7,8).

Згідно довідки для одержання путівки
на санаторно-курортне лікування від 27
березня 2013 року відділовою лікарнею ст.
Коростень ОСОБА_2 рекомендовано
санаторно-курортне лікування у
санаторіях м. Одеси, м. Саки, м.
Євпаторія (а. с. 3).

При стягненні додаткових витрат на
придбання путівки на
санаторно-курортне лікування суд
повинен зазначити в рішення, що
присудженні суми підлягають
перерахуванню відповідній
організації, яка має надати ці послуги
(п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду
України від 27 березня 1992 року № 6 «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди»).

Суд апеляційної інстанції,
встановивши, що у матеріалах справи
відсутні дані про те, яка саме
організація повинна провести
лікування позивача, на який рахунок
необхідно перерахувати присудженні
суми, правильно вважав, що позовні
вимоги задоволенню не підлягають.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржуване
рішення суду апеляційної інстанції
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для його зміни або скасування
не встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки
суд касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 20 травня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.І. Мостова

Судді: В.О.
Кузнєцов

М.І. Наумчук