АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/1362/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3088/14
Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2014 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Дорош А.І., Триголова В.М.,

при секретарі: Коваль А.А.

за участю адвоката - ОСОБА_1

позивача: ОСОБА_2,

відповідача: ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну
справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської облсті від 01 вересня
2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Першої
Лубенської державної нотаріальної
контори, реєстраційної служби
Лубенського міськрайонного управління
юстиції Полтавської області, ОСОБА_3
про визнання свідоцтва недійсним та
скасування державної реєстрації.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_2
звернувся до суду з позовною заявою до
Першої Лубенської державної
нотаріальної контори, реєстраційної
служби Лубенського міськрайонного
управління юстиції Полтавської
області, ОСОБА_3 про визнання свідоцтва
недійсним та скасування державної
реєстрації.

Свої позовні вимоги обгрунтовував тим,
що згідно свідоцтва про право
власності на житло від 10 грудня 1993 року
№1767, виданого органом приватизації
виконкому Лубенської міської ради, він,
а також члени його сім"ї: дружина ОСОБА_5
та сини: ОСОБА_6, ОСОБА_7 є
співвласниками квартири АДРЕСА_1. В 2013
році він вирішив подарувати свою
частку у спільній сумісній власності, у
зв'язку з чим він та інші співвласники
звернулися до Реєстраційної служби
Лубенського міськрайонного управління
юстиції Полтавської області з заявою
про реєстрацію права власності.

Однак, 15 серпня 2013 року держаним
реєстратором йому було відмовлено у
державній реєстрації на тій підставі,
що в Реєстрі прав власності на нерухоме
майно вже наявний запис про державну
реєстрацію права власності на вказане
майно, зроблений на підставі свідоцтва
про право на спадщину на ім'я ОСОБА_3

Позивач вважає, що сталася помилка, що
заважає йому розпоряджатися належною
часткою у праві спільної сумісної
власності на квартиру, оскільки ОСОБА_3
отримала у спадщину квартиру в
будинку АДРЕСА_1 не за номером 4 (чотири),
а за номером 1 (один). Яким чином та коли
була змінена нумерація квартири йому
невідомо.

В зв"язку з цим ОСОБА_2 просив визнати
недійсним свідоцтво про право на
спадщину за законом на квартиру
АДРЕСА_1, видане 17 листопада 2003 року
ОСОБА_3 Першою Лубенською державною
нотаріальною конторою та скасувати
державну реєстрацію 2-х кімнатної
квартири, що знаходиться по АДРЕСА_1,
реєстраційний номер майна 2499938, дата
реєстрації 04 грудня 2003
року за ОСОБА_3

Ухвалою Лубенського міськрайонного
суду Полтавської облсті від 21 травня
2014 року до участі у справі в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
залучено Комунальне підприємство
«Лубенське міжрайонне бюро технічної
інвентаризаці», а також ОСОБА_8 та
ОСОБА_9 /а.с. 87/.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської облсті від 01 вересня
2014 року у задоволенні
вищевказаного позову ОСОБА_2
відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням
місцевого суду, позивач оскаржив його в
апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
невідповідність висновків суду
обставинам справи, неповне з'ясування
судом обставин, що мають значення для
справи, просив оскаржуване ним судове
рішення скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 свої
заперечення надали відповідачі:
реєстраційна служба Лубенського
міськрайонного управління юстиції
Полтавської області та ОСОБА_3, які
спростовуючи наведені позивачем
докази, просили рішення районного суду
залишити без змін, а апеляційну скаргу
- без задоволення.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, приходить до
висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, підтверджується наявними
у справі доказами, що згідно свідоцтва
про право власності на житло від 10
грудня 1993 року №1767, виданого органом
приватизації виконавчого комітету м.
Лубни, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 на праві приватної спільної
сумісної власності належить квартира
АДРЕСА_1, загальною площею 33,0 кв. м,
зареєстрована 22 грудня 1993 року
Лубенським міжміським бюро технічної
інвентаризації та записана в реєстрову
книгу №70 за реєстровим №8997. Вказане
свідоцтво видане згідно з
розпорядженням органу приватизації
виконавчого комітету Лубенської
міської ради від 20 листопада 1993 року
№1767 /а.с. 15, 16/.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської облсті від 09 січня
2014 року визначено розміри
ідеальних часток ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ОСОБА_7 у праві спільної сумісної
власності на підставі свідоцтва про
право власності на житло №1767 від 10
грудня 1993 року, виданого органом
приватизації виконавчого комітету на
квартиру АДРЕСА_1 - рівними - по ?
частині за кожним із співвласників.

В той же час місцевим судом
встановлено, що у свідоцтві про право
власності на житло №2850 від 26 серпня 1994
року, виданому органом приватизації
виконавчого комітету м. Лубни на ім'я
ОСОБА_10 та ОСОБА_11, також зазначено
квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 32,9
кв. м, яка 06 вересня 1994 року
зареєстрована Лубенським міжміським
бюро технічної інвентаризації та
записана в реєстрову книгу №70 за
реєстровим №8997. Свідоцтво видане
відповідно до розпорядження органу
приватизації виконавчого комітету
Лубенської міської ради від 26 серпня
1994 року №2850 /а.с. 19, 21/.

Згідно вказаних розпоряджень органу
приватизації, оформлення свідоцтв про
власність на житло покладено на Лтд
«ВІКТОРІЯ».

Відповідно до наявних на звороті
зазначених свідоцтв реєстрових
написів, посвідчених Товариством з
обмеженою відповідальністю
«ВІКТОРІЯ», квартири за АДРЕСА_1
зареєстровані Лтд «Вікторія» на праві
приватної спільної сумісної власності
на підставі свідоцтв про право
власності і записані у реєстрову книгу
відповідно за №1767 та №2850. /а. с. 16, 21/.

Зі змісту свідоцтва про право
власності на житло від 26 серпня 1994 року
за №2850, вбачається, що в ньому наявні
застережені виправлення, а саме: номер
квартири виправлено з №1 на №4. Таке
виправлення посвідчено також
Товариством з обмеженою
відповідаль-ністю «ВІКТОРІЯ», про що
свідчить запис про виправлення,
скріплений відповідною печаткою /а.с.
21/.

Далі місцевим судом встановлено, і це
вбачається з матеріалів справи, що в
подальшому на підставі вказаного
свідоцтва, після смерті спадкодавця -
ОСОБА_11, її дочка, якою є відповідачка у
справі - ОСОБА_3, отримала свідоцтво про
право на спадщину за законом від 17
листопада 2003 року на квартиру АДРЕСА_1,
загальною площею 32,9 кв.м. На підставі
зазначеного свідоцтва про право на
спадщину, за ОСОБА_3 04 грудня 2003 року
Комунальним підприємством «Лубенське
міжрайонне бюро технічної
інвентаризації» було зареєстровано
право приватної власності на дану
квартиру.

З дослідженої технічної документації
по будинку АДРЕСА_1, судом встановлено,
що хоча квартира, співвласником якої на
даний час є позивач згідно свідоцтва
про право власності на житло №1767 від 10
грудня 1993 року, виданого органом
приватизації виконавчого комітету м.
Лубни, знаходиться під одним і тим же
номером 4, що і квартира, належна
ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на
спадщину за законом від 17 листопада 2003
року, в той же час, вищевказані квартири
фактично є різними об"єктами права
власності - різними квартирами.

Звідси обгрунтованим є висновок суду,
що позивач у своїх позовних вимогах
щодо визнання недійсним свідоцтва про
право на спадщину за законом на
квартиру №4, що знаходиться в будинку
АДРЕСА_1, виданого 17 листопада 2003 року
Першою Лубенською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_3,
фактично ставить питання про
припинення права власності останньої
на дане нерухоме майно, в той час, як
позивач за змістом позовної заяви та
наданих ним у судовому засіданні
пояснень, на вказану квартиру не
претендує. Таким чином, вірним є
висновок суду, що між сторонами наявний
спір щодо відповідності номера
належних їм на праві власності різних
квартир.

В свою чергу, правовстановлюючий
документ, зокрема оспорюване позивачем
свідоцтво про право на спадщину,
посвідчує право власності ОСОБА_3 на
конкретний об"єкт права власності, а не
на номер, під яким даний об"єкт
ідентифікується.

Виходячи з наведеного, з урахуванням
ст. 1301 ЦК України, за нормами якої
свідоцтво про право на спадщину
визнається недійсним за рішенням суду,
якщо буде встановлено, що особа, якій
воно видане, не мала права на
спадкування, а також в інших випадках,
встановлених законом, - місцевий суд,
дійшов правильного висновку про
відсутність підстав для припинення
права власності ОСОБА_3 на належну їй
згідно свідоцтва про право на спадщину
за законом квартиру, як і для визнання
даного свідоцтва недійсним.

Вірним також є висновок суду про те, що
позивачем не доведено недійсність
свідоцтва про право на спадщину за
законом на квартиру АДРЕСА_1, виданого 17
листопада 2003 року Першою
Лубенською державною нотаріальною
конторою ОСОБА_3 з підстав, визначених
параграфом 2 глави 16 розділу 4
Цивільного Кодексу України.

В той же час судом встановлено, що
заінтересованими особами не вживалися
заходи щодо забезпечення належної
ідентифікації спірного об"єкта
власності та присвоєння йому
індивідуального ідентифікуючого
номеру.

Окрім того, ніким не оспорювалося і
свідоцтво про право власності на житло
№2850 від 26 серпня 1994 року, видане
органом приватизації виконавчого
комітету м. Лубни на ім'я ОСОБА_10 та
ОСОБА_11, на підставі якого ОСОБА_3 було
видане спірне свідоцтво про
право на спадщину за законом.

В свою чергу, посилання позивача в
позовній заяві та апеляційній скарзі
на те, що ОСОБА_3 фактично отримала у
спадщину в будинку АДРЕСА_1,
Полтавської області квартиру №1 - не
узгоджується з іншими доказами, що є
у справі. Так, згідно наявних у
матеріалах справи копій
правоустановлюючих документів,
власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_9,
яка залучена судом до участі у даній
справі в якості третьої особи /а. с.
97-100/.

Таким чином, встановивши відсутність
підстав для задоволення позову в
частині визнання недійсним свідоцтва
про право на спадщину за законом на
квартиру №4, що знаходиться в будинку
АДРЕСА_1, виданого 17 листопада 2003 року
Першою Лубенською державною
нотаріальною конторою ОСОБА_3, суд
дійшов обґрунтованого висновку, що не
підлягають до задоволення і похідні
вимоги про скасування державної
реєстрації за ОСОБА_3 двохкімнатної
квартири АДРЕСА_1, реєстраційний номер
майна 2499938, дата реєстрації 04 грудня
2003 року.

Окрім того, місцевий суд вірно
зазначив, що вказані позовні вимоги не
підлягають задоволенню також і з тих
підстав, що Законом України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень»
повноваження щодо скасування
державної реєстрації об"єктів
нерухомого майна покладено на
спеціально створені для цього державні
органи. Вказані функції та
повноваження не можуть перебирати на
себе інші органи державної влади, в
тому числі і суд.

Звідси правильним є висновок суду, що
позовні вимоги щодо скасування
державної реєстрації квартири за
ОСОБА_3 - не є належним способом захисту
права, оскільки суд не може перебирати
на себе повноваження щодо скасування
державної реєстрації права власності,
здійснення яких законом покладено на
спеціальні державні органи.

За наведених обставин, доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків місцевого суду,
як і не підтверджують належними
доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено
з додержанням норм матеріального та
процесуального права, тому підстави
для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської облсті від 01 вересня
2014 року - залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: