Справа №579/2091/13-ц Головуючий у суді у 1
інстанції - Бєгунова О. В.Номер
провадження 22-ц/788/526/14 Суддя-доповідач -
Левченко Т. А. Категорія - 45
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
м.Суми

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г., Собини О. І.,

за участю секретаря судового засідання
- Чуприни В.І.

розглянула у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Апеляційного
суду Сумської області цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Кролевецького районного
суду Сумської області від 05 лютого 2014
року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Кролевецької міської ради Сумської
області, ОСОБА_5, треті особи: відділ
Держземагенства у Кролевецькому
районі, ОСОБА_6 про визнання недійсними:
рішення Кролевецької міської ради,
державних актів на право власності на
земельні ділянки, договору дарування
земельної ділянки, -

в с т а н о
в и л а:

ОСОБА_3 звернулась до суду з
вищезазначеним позовом, мотивуючи його
тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати -
ОСОБА_7, залишивши заповіт на її
користь, згідно з яким 18.12.2012 року вона
отримала два свідоцтва про право на
спадщину за заповітом, а саме, на 12/100 та
10/400 часток житлового будинку з
відповідними частками господарських
прибудов під номером АДРЕСА_1.
Посилається на те, що Кролевецькою
міською радою у 2004 році були порушені
вимоги земельного законодавства під
час передачі ОСОБА_8 (матері ОСОБА_5),
якій належало 19/100 частин житлового
будинку з господарськими будівлями по
АДРЕСА_2 частини земельної ділянки у
приватну власність, зокрема вимоги ст.
ст. 89, 120-121 ЗК України. Так як житловий
будинок з господарськими будівлями по
АДРЕСА_1/АДРЕСА_2, перебував у спільній
власності декількох співвласників
(ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6), земельна
ділянка на якій він розташований могла
бути передана співвласникам цього
будинку лише у спільну сумісну
власність з виготовленням
відповідного державного акта про право
спільної сумісної власності на
земельну ділянку та зазначенням усіх
співвласників земельної ділянки, з
можливістю подальшого виділу часток
співвласників.

Тому просила суд:

1) визнати недійсним та незаконним
рішення 19 сесії XXIV скликання
Кролевецької міської ради Сумської
області від 16 вересня 2004 року «Про
уточнення площ земельних ділянок,
переданих у спільну та приватну
власність жителям міста Кролевець» в
частині, що стосується ОСОБА_8, та
виключити з додатку № 1 до рішення
пункт 8 стосовно ОСОБА_8 та земельної
ділянки по вул. АДРЕСА_2;

2) визнати недійсним державний акт
на право власності на земельні ділянку
по вул. АДРЕСА_2, виданий ОСОБА_8
відповідно до рішення 19 сесії XXIV
скликання Кролевецької міської ради
Сумської області від 16 вересня 2004 року
«Про уточнення площ земельних ділянок,
переданих у спільну та приватну
власність жителям міста Кролевець», та
скасувати реєстрацію вказаного
державного акта у відділі Держкомзему
в Кролевецькому районі;

3) визнати недійсним договір
дарування земельної ділянки по
АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_8 та
ОСОБА_5, посвідчений державним
нотаріусом Кролевецької районної
державної нотаріальної контори 05.11.2004
року, та скасувати державну реєстрацію
цього правочину;

4) визнати недійсним державний акт
на право власності на земельну ділянку
серії СМ №076183, виданий ОСОБА_5 на
земельну ділянку по вул. АДРЕСА_2 на
підставі договору дарування від 05.11.2004
року та скасувати реєстрацію цього
державного акта у відділі Держкомзему
в Кролевецькому районі (реєстраційний
запис від 28.12.2004 року);

5) скасувати державну реєстрацію
права власності на нерухоме майно -
земельну ділянку по вулиці АДРЕСА_2 на
ім'я ОСОБА_5

Рішенням суду від 05 лютого 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_3 до
Кролевецької міської ради Сумської
області, ОСОБА_5 про визнання недійсним:
рішення Кролевецької міської ради,
державних актів на право власності на
земельні ділянки, договору дарування
земельної ділянки відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
скасувати рішення суду та ухвалити
нове рішення, яким задовольнити її
позов в повному обсязі. В доводах
апеляційної скарги посилається на те,
що судом при ухваленні рішення було
порушено норми матеріального та
процесуального права, неповно
досліджені та з'ясовані обставини
справи. Зазначає, що між співвласниками
будинку ніколи не було згоди щодо
визначення порядку користування, однак
дійсно склався приблизний порядок
землекористування з урахуванням
належної кожному з них частки
будинковолодіння та господарських
будівель. Також вважає, що при передачі
у власність ОСОБА_8 земельної ділянки
міською радою не були враховані вимоги
земельного законодавства щодо
максимальної площі земельної ділянки,
яка могла бути передана як присадибна
земельна ділянка усім співвласникам
будинку.

Особи, які беруть участь в справі,
повідомлені про час і місце розгляду
справи, однак своїм правом участі в
судовому засіданні не скористались.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено та
з матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 є власником 12/100 та 10/400 часток
житлового будинку по АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтв про право на
спадщину за заповітом, які вона
успадкувала після смерті матері
ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та за
життя набула право власності на
вказане нерухоме майно на підставі
договору купівлі-продажу частини
зазначеного житлового будинку
(дублікату договору) від 06 серпня 1946
року та після прийняття спадщини у
вигляді 10/400 частин цього житлового
будинку після смерті рідної сестри
ОСОБА_9, якій належало 10/100 частин
указаного житлового будинку (а.с.21-22).

ОСОБА_7 та ОСОБА_9 з 06 серпня 1946 року
належало право спільної часткової
власності на житловий будинок по
АДРЕСА_1 з розміром часток відповідно
12/100 та 10/100, які були встановлені за
рішенням Кролевецького районного суду
від 16 лютого 1962 року.

Співвласниками житлового будинку
були ОСОБА_10 з розміром частки 48/100,
ОСОБА_6 з розміром частки 11/100, ОСОБА_8 з
розміром частки 19/100. Остання набула
право власності на вказану частку
будинку на підставі договору
купівлі-продажу від 12 серпня 1957 року. У
користуванні зазначених співвласників
перебувала земельна ділянка, загальна
площа якої станом на 1976 рік (за даними
поквартального плану) складала і по
теперішній час складає 2682 кв.м. (а.с. 150).

Згідно з рішенням Кролевецької міської
ради від 19 вересня 1996 року № 374 ОСОБА_8
передано безоплатно у приватну
власність земельну ділянку площею 0,0509
кв.м по АДРЕСА_2. Згідно з даними
архівної довідки Кролевецької РДА
рішенням виконавчого комітету
Кролевецької міської ради від 21
листопада 1996 року № 437 передано
безоплатно у приватну власність ОСОБА_7
земельну ділянку площею 322 кв.м. (а. с. 26).

Рішенням 19 сесії XXIV скликання
Кролевецької міської ради Сумської
області від 16 вересня 2004 року «Про
уточнення площ земельних ділянок,
переданих у спільну та приватну
власність жителям міста Кролевець»
ОСОБА_8 уточнено площу земельної
ділянки, передану їй у власність площею
0,0527 га (а. с. 14-15). На підставі вказаного
рішення ОСОБА_8 05 жовтня 2004 року видано
Державний акт на право власності на
земельну ділянку для будівництва і
обслуговування жилого будинку площею
0,0527 га (а. с. 55). 05 листопада 2004 року
ОСОБА_8 на підставі нотаріально
посвідченого договору подарувала
належну їй земельну ділянку площею 527
кв. м. своєму сину ОСОБА_5, який 28 грудня
2004 року отримав Державний акт про право
власності на цю земельну ділянку (а. с.
57-59).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що між
співвласниками житлового будинку по
АДРЕСА_1 протягом тривалого часу
склалось та існувало роздільне
користування земельною ділянкою з
визначенням меж, тобто склалося
фактичне роздільне користування, що не
суперечило нормам жодного із Земельних
кодексів, під час дії яких відбувалося
та складалося усталене користування
земельною ділянкою між співвласниками
житлового будинку, а саме: ст. 91 ЗК УРСР
1970 року, ст. 42 ЗК України 1990 року, ст. 120
ЗК України 2001 року. Приватизація
земельних ділянок, що перебували у
роздільному користуванні
співвласників житлового будинку по
АДРЕСА_1 не суперечить діючому
законодавству та прийняте
Кролевецькою міською радою рішення від
16.09.2004 року щодо видачі ОСОБА_8
Державного акта на підставі рішення
про приватизацію земельної ділянки у
1996 році не суперечать нормам ЗК України
2001 року.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, так
як суд дійшов їх правильно встановивши
фактичні обставини справи, з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Судом першої інстанції, на підставі
матеріалів інвентаризаційної справи
на житловий будинок по АДРЕСА_1, зокрема
поквартальних планів садиби, актів
обміру земельних ділянок у зв'язку з
визначенням порядку користування
земельною ділянкою співвласниками
житлового будинку за 1957, 1959, 1961 роки,
рішень Кролевецького міськвиконкому
встановлено, що між співвласниками
житлового будинку протягом тривалого
часу склалось та існувало роздільне
користування земельною ділянкою з
визначенням меж (а.с.146-150). При цьому суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, що фактичне
роздільне землекористування не
суперечило нормам Земельних кодексів,
під час дії яких відбувалося та
складалося усталене користування
земельною ділянкою між співвласниками
житлового будинку, а саме: ст. 91 ЗК УРСР
1970 року, ст. 42 ЗК України 1990 року, ст. 120
ЗК України 2001 року.

Колегія суддів не може погодитись з
доводами апеляційної скарги про те, що
між співвласниками будинку ніколи не
було згоди щодо визначення порядку
користування та склався лише
приблизний порядок землекористування
з урахуванням належної кожному з них
частки будинковолодіння та
господарських будівель.

Ці доводи спростовуються як
матеріалами інвентаризаційної справи
на житловий будинок по АДРЕСА_1, так як і
даними земельно-кадастрової книги
присадибні ділянки громадян
Кролевецької міської ради,
дослідженими судом першої інстанції, в
яких засвідчено користування ОСОБА_8
земельною ділянкою 0,05 га, а ОСОБА_7
земельною ділянкою 0,0322 га по АДРЕСА_1.
(а.с.151).

Факт роздільного користування
земельною ділянкою співвласниками
будинку також підтверджується тим, що
ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ще в 1996 році набули
право власності на земельні ділянки,
які знаходились у них в користуванні на
підставі Декрету Кабінету Міністрів
України «Про приватизацію земельних
ділянок» від 26 грудня 1992 року № 15-92.

Відповідно до п. 2 розділу ІХ ЗК України
2001 року «Прикінцеві положення» закони
та інші нормативно-правові акти,
прийняті до набрання чинності цим
Кодексом, діють у частині, що не
суперечать цьому Кодексу. Тому суд
першої інстанції прийшов також до
правильного висновку, що прийняте
Кролевецькою міською радою рішення від
16.09.2004 року щодо видачі ОСОБА_8
Державного акта на підставі рішення
про приватизацію земельної ділянки у
1996 році, що перебувала у її окремому
користуванні, не суперечать нормам ЗК
України 2001 року.

Судом першої інстанції також
встановлено та з матеріалів справи
вбачається, що під час виготовлення
технічної документації на земельну
ділянку для отримання Державного акту
про право власності на земельну
ділянку, ОСОБА_8 зверталась за
вирішенням спору між нею та ОСОБА_7, яка
відмовлялась підписати Акт про
погодження (встановлення) та
закріплення меж земельної ділянки в
натурі, до постійнодіючої комісії
Кролевецької міської ради Сумської
області. З протоколу № 2 від 13.07.2004 року
вбачається, що комісія під час
вирішення спору встановила, що обмір
земельної ділянки ОСОБА_8 згідно
технічної документації проводився по
фактичним межам, земельні ділянки
ОСОБА_8 та ОСОБА_7 розмежовані існуючим
парканом та будівлями, які встановлено
багато років тому. До цього часу
конфліктуючі сторони із заявами про
встановлення суміжної межі до міської
ради не звертались і були згодні з
існуючою. ОСОБА_7 не висловила комісії
незгоду з існуючими межами земельних
ділянок її та ОСОБА_8, її претензії
стосувалися побутових відносин з
ОСОБА_8 На підставі встановлених
обставин, комісія зробила висновок:
суміжну межу земельних ділянок між
будинковолодіннями по АДРЕСА_2 та
АДРЕСА_1 залишити без змін;
рекомендувати ОСОБА_7 провести
інвентаризацію присадибної ділянки;
дозволити Кролевецькому районному
відділу Сумської регіональної філії ДП
«Центр державного земельного
кадастру» завершити виготовлення
необхідної документації по складанню
Державного акту на земельну ділянку по
АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_8 без підпису
ОСОБА_7 в Акті погодження меж земельної
ділянки.

Рішенням виконавчого комітету
Кролевецької міської ради № 313 від
20.07.2004 року затверджено протокол
постійнодіючої комісії Кролевецької
міської ради по розгляду земельних
питань та спорів від 13.07.2004 року та
дозволено Кролевецькому районному
відділу Сумської регіональної філії ДП
«Центр державного земельного
кадастру» завершити виготовлення
необхідної документації по складанню
Державного акту на земельну ділянку по
АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_8 без підпису
ОСОБА_7 в Акті погодження меж земельної
ділянки (а. с. 29-30).

Зазначені рішення органу місцевого
самоврядування ОСОБА_7, якщо б вважала
свої права порушеними, мала можливість
оскаржити або звернутись за вирішенням
земельного спору до суду, але за життя
вона таких дій не вчинила. Крім того
листом від 20.06.2006 року за підписом
Кролевецького міського голови ОСОБА_7,
на її звернення, була повідомлена про
одержання ОСОБА_8 Державного акта на
земельну ділянку площею 0,0527 га та її
дарування ОСОБА_5 (а. с. 62). Однак і ці
правовстановлюючі документи на
підставі яких ОСОБА_8 та ОСОБА_5
здійснювалось володіння земельною
ділянкою ОСОБА_7 за життя не оспорювала.

З матеріалів справи також вбачається,
що ще за життя матері, в 2006 році, ОСОБА_3
замовила у Кролевецькому районному
відділі Сумської регіональної філії ДП
«Центр державного земельного кадастру
при Державному комітеті України по
земельних ресурсах»
проектно-вишукувальні роботи по
геодезичній зйомці та складанню
кадастрового плану меж земельної
ділянки, переданої у власність ОСОБА_7
Ці роботи були виконані, що
підтверджується актом від 28.09.2006 року
прийняття-здачі виконаних робіт по
договору № 07.19.10.060202 від 18.09.2006 року та
згідно кадастрового плану площа
земельної ділянки, яка фактично
знаходилась в користуванні ОСОБА_7, а
потім перейшла в користування її
спадкоємця ОСОБА_3 складає 0,0477 га (а. с.
50).

Враховуючи зазначені обставини, суд
першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку, що виходячи
зі змісту ч. 2 ст. 120 ЗК України 2001 року до
ОСОБА_3, як набувача права власності на
частину житлового будинку та споруд,
перейшло право користування земельною
ділянкою, на якій вони розміщені на тих
самих умовах і в тому ж обсязі, що були
у попереднього землекористувача.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
взяв до уваги доводи ОСОБА_3, які вона
також наводить в своїй апеляційній
скарзі, про те, що при передачі у
власність ОСОБА_8 земельної ділянки
міською радою не були враховані вимоги
земельного законодавства щодо
максимальної площі земельної ділянки,
яка могла бути передана як присадибна
земельна ділянка усім співвласникам
будинку.

Відповідно до ст. ст. 1, 15 ЦПК України суд
захищає порушені, невизнані або
оспорювані права, свободи чи інтереси
фізичних осіб. Як зазначалося вище
згідно кадастрового плану площа
земельної ділянки, яка фактично
знаходилась в користуванні ОСОБА_7, а
потім перейшла в користування її
спадкоємця ОСОБА_3 складає 0,0477 га. У
видачі Державного акта про право
власності на земельну ділянку або
свідоцтва про право власності на
вказану земельну ділянку з підстав
дотримання вимог законодавства щодо
максимальної площі земельної ділянки,
ОСОБА_3 не відмовлено, а тому ця
обставина не є підставою для
задоволення її позову.

Інші доводи апеляційної скарги, за
встановлених обставин, також не
впливають на висновки суду по суті
спору.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду і не
містять нових даних які б давали
підстави для скасування рішення суду,
яке є законним і обґрунтованим,
відповідає вимогам матеріального і
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.1; 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів -

у х в
а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Кролевецького районного суду
Сумської області від 05 лютого 2014 року
залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 недоплачений нею
судовий збір за апеляційний розгляд
справи в сумі 7,10 гривень.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і з цього часу
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів у касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий -

Судді -