Справа № 481/2233/13-ц
Провадж.№ 2/481/209/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" червня 2014 р. Новобузький
районний суд Миколаївської області в
складі:

головуючого судді - Васильченко Н.О.,

за участю: секретаря - Слюсаренко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні Новобузького
районного суду Миколаївської області
цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення із
житлового будинку без надання іншого
житла, -

ВСТАНОВИВ:

14.11.2013 року позивач ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом про виселення
відповідачки ОСОБА_2 та її малолітньої
дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з належного
їй житлового будинку АДРЕСА_1

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивачка ОСОБА_1 зазначила, що
раніше вказаний будинок належав її
матері ОСОБА_4, яка померла 1997 року.
Оскільки будинок пустував, вона після
смерті матері, на прохання знайомої
ОСОБА_5, дозволила проживати у
вказаному приміщенні, за усною
домовленістю, сину останньої - ОСОБА_6,
його дружині, відповідачці у справі
ОСОБА_2 та їхній малолітній дочці
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згодом, подружнє
життя ОСОБА_3 не склалося і у вересні 2010
року останні розірвали свій шлюб, після
чого ОСОБА_6 став проживати
відокремлено від колишньої дружини.
Відтак, з вересня 2010 року у спірному
приміщенні залишилися проживати
відповідачка та її малолітня дочка
ОСОБА_7. Однак, у листопаді 2013 року, з
настанням необхідності відчужити
вказаний будинок, укласти відповідний
правочин вона не має можливості,
оскільки відповідачка, на її усні
звернення, відмовляється добровільно
покинути належний їй будинок, ба
більше, остання неправомірно, без її
згоди та відому, зареєструвала себе та
дочку у спірному приміщенні, що в
підсумку і змусило її звернутися з
відповідним позовом до суду.

Представники позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_5
та ОСОБА_8 в судове засідання не
з'явилася, надали суду спільну письмову
заяву про можливість розгляду справи
за їх відсутності, заявлені позивачкою
вимоги підтримали і просили їх
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання
на виклик суду не з'явилася, хоча про
дату, час та місце розгляду справи
повідомлялася належним чином, про що
свідчить розписка про вручення їй
судової повістки. Заяв про розглядь
справи за її відсутності не направляла,
про причину своєї неявки суд не
повідомила.

При судовому розгляді справи, що мало
місце 30.04.2014 року, остання пред'явлений
до неї позов не визнавала, пояснювала,
що насправді вона ще у вересні 2006 року
вселилася у спірне приміщення зі своїм
колишнім чоловіком. На той час дозвіл
на таке вселення ні у кого було
отримати, оскільки будинок, на той час,
законного власника не мав, а позивачка
стала належним власником його лише
наприкінці жовтня 2013 року. Іншого житла
вона немає, як і не має фінансової
можливості винаймати собі інше житло, а
тому виселення її, а тим більше її
малолітню дитину з спірного приміщення
вважає неправомірним, у зв'язку з чим
просила позовні вимоги позивачки
ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Дослідивши письмові докази, суд
приходе такого висновку.

Згідно свідоцтва про право на спадщину
за заповітом, посвідченого державним
нотаріусом Новобузької державної
нотаріальної контори Миколаївської
області 30.10.2013 року за р./№ 1-819,
громадянка ОСОБА_1 є власницею
житлового будинку АДРЕСА_1, який вона
успадкувала після смерті матері
ОСОБА_4, яка померла 29.08.1997 року.

Зазначене право власності позивачки на
будинок зареєстровано у Державному
реєстрі речових прав на нерухоме майно
за номером запису 3139900, про що свідчить
відповідний витяг з реєстру від 30.10.2013
року.

Після смерті своєї матері ОСОБА_4,
позивачка, як її спадкоємниця за
заповітом від 25.02.1997 року, дозволила за
усною домовленістю проживати у будинку
покійної матері відповідачці та її
малолітній дочці ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1
Першого протоколу до Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК
України закріплено принцип
непорушності права приватної
власності, який означає право особи на
безперешкодне користування своїм
майном та закріплює право власника
володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння.

Ст. 158 ЖК УРСР, передбачено, що наймач
користується жилим приміщенням у
будинку (квартирі), що належить
громадянинові на праві приватної
власності, відповідно до договору
найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення
укладається між власником будинку
(квартири) і наймачем у письмовій формі
з наступною реєстрацією у виконавчому
комітеті місцевої Ради народних
депутатів або в органі управління, що
ним утворюється. Договір повинен
містити вказівку на предмет договору,
строк, на який він укладається,
визначити права і обов'язки наймодавця
і наймача та інші умови найму.

В той же час, як встановлено при
судовому розгляді справи, сторони
договір найму не укладали, що не
заперечувала під час судового розгляду
справи і сама відповідачка, а тому
положення ст. 168 ЖК УРСР щодо
розірвання договору за вимогою
наймодавця за умови необхідності
жилого приміщення для його проживання,
а також щодо попередження наймачів про
наступне розірвання договору, у даному
випадку застосуванню не підлягають.

Права власника квартири визначені ст.
383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які
передбачають право власника
використовувати житло для власного
проживання, проживання членів сім'ї,
інших осіб і розпоряджатися своїм
житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Згідно статті 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод у здійснення ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Частина ж 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає
збереження права користування житлом
лише для членів сім'ї, які припинили
сімейні відносини з власником будинку,
при умові збереження права власності
на будинок цього ж власника, тобто при
незмінності власника майна. До членів
сім'ї наймача належать дружина наймача,
їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача
може бути визнано й інших осіб, якщо
вони постійно проживають разом з
наймачем і ведуть з ним спільне
господарство. ( ч.2 ст.64 ЖК УРСР).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
охорону дитинства», діти - члени сім'ї
наймача або власника жилого приміщення
мають право користуватися займаним
приміщенням нарівні з власником або
наймачем. Органи опіки та піклування
зобов'язані здійснювати контроль за
додержанням батьками або особами, які
їх замінюють, майнових та житлових прав
дітей при відчуженні жилих приміщень
та купівлі нового житла.

Отже, оскільки відповідачка ОСОБА_2 не
відноситься до членів сім'ї позивачки і
не укладала з нею договору найму
житлового приміщення у будинку
АДРЕСА_1, при цьому, на першу вимогу
позивачки, як власниці цього будинку,
звільнити приміщення відмовляється, що
свідчить про безпідставне
користування нею наразі займаного
приміщення, а тому вона підлягає
виселенню разом з малолітньою ОСОБА_2 з
спірного житлового приміщення, без
надання їй іншого житла.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 88
ЦПК України з відповідачки належить
стягнути на користь позивачки,
понесені останньою та документально
підтверджені судові витрати (судовий
збір), у розмірі 229 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 11, 209, 212-215, 218 ЦПК
України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про виселення із житлового будинку без
надання іншого житла, - задовольнити
повністю.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та її
малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, з
житлового будинку АДРЕСА_1, без надання
іншого житла.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1,
понесені останньою судові витрати на
оплату судового збору у розмірі 229 грн.
40 коп.

На рішення може бути подано апеляційну
скаргу до апеляційного суду
Миколаївської області через
Новобузький районний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
відповідачка ОСОБА_2, яка не була
присутня в судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, може
оскаржити вказане рішення у
відповідний строк і порядок з дня
отримання його копії.

Суддя Новобузького районного
суду

Миколаївської області
Н.О. Васильченко