Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Готри Т.Ю., Кеміня М.П.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши в судовому засіданні
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Тячівського районного суду
від 15 листопада 2013 року по справі за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2,
реєстраційної служби Тячівського
районного управління юстиції,
Тячівської державної нотаріальної
контори, третя особа - ОСОБА_4 про
визнання права власності на спадкове
майно, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_2 про
витребування майна з чужого
незаконного володіння.

Позов обґрунтовував тим, що рішенням
апеляційного суду Закарпатської
області від 25.02.2010 року скасовано в 1/2
частині свідоцтво про право на спадину
видане на ім'я ОСОБА_5 про спадкування
будинку АДРЕСА_1. Даним рішенням
встановлено, що він прийняв спадщину за
своєю мамою, а тому ОСОБА_5 могла
успадковувати лише 1/2 частину будинку.

На підставі договору дарування від
27.03.2010 року ОСОБА_2 отримав даний
будинок у дар.

Оскільки 1/2 частина спадкового будинку
вибула з його володіння без його волі,
то просив суд витребувати цю частину
житлового будинку у добросовісного
набувача.

В подальшому ОСОБА_3, в порядку ст. 31 ЦПК
України, змінив предмет свого позову та
просив суд визнати за ним право
власності на 1/2 частину спірного
будинку в порядку спадкування та
зобов'язати реєстраційну службу
Тячівського РУЮ скасувати державну
реєстрацію 1/2 частину житлового
будинку за ОСОБА_2 і зареєструвати цю
частину за ним.

Змінений позов обґрунтовано тим, що він
прийняв спадщину за своєю мамою, однак
через невизнання його права на 1/2
частину спірного будинку вважає, що
його право підлягає захисту в порядку
ст. 392 ЦК України шляхом визнання права
власності.

Рішенням Тячівського районного суду
від 15 листопада 2013 року даний позов
задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3
право власності на спадкове майно - 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1.
Скасовано державну реєстрацію на 1/2
частину житлового будинку АДРЕСА_1 за
ОСОБА_2 У решті позову - відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати та постановити
по даній справі нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Зокрема
зазначає, що позивач із цих саме
підстав уже закладав серед інших
позовних вимог і вимогу про визнання за
ним права власності на 1/2 частину
спірного майна, однак рішенням
апеляційного суду Закарпатської
області від 25.02.2010 року у задоволенні
такої вимоги було відмовлено. Вказує,
що суд пославшись в рішенні на правову
позицію Верховного Суду України,
проігнорував її, не врахувавши, що
будинок вибув із володіння позивача та
перебуває у володінні іншої особи.
Вказує, що в даному випадку визнання
права власності на підставі ст. 392 ЦК
України є неналежним способом захисту.
Також посилається на пропуск строків
позовної давності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги та
заперечення на апеляційну скаргу,
вважає що вона підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини,
встановлені судовим рішенням у
цивільній, господарській або
адміністративній справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно договору купівлі-продажу від
30.10.2007 року ОСОБА_5 відчужила будинок
АДРЕСА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_6 кожному з
покупців у рівній долі. Відповідно до
даного договору, вказаний будинок
належав продавцеві на підставі
свідоцтва про право на спадщину за
законом, виданого Тячівською
держнотконторою за №1-2328 від 12.09.2007 року
(а.с.4-6).

В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_6
подарували спірний будинок ОСОБА_2, що
підтверджується договором дарування
від 27.03.2010 року (а.с.3).

Рішенням апеляційного суду
Закарпатської області від 25.02.2010 року
позов ОСОБА_3 задоволено частково.
Визнано недійсним в 1/2 частині
свідоцтво про право на спадщину за
законом, видане Тячівською
держнотконторою за №1-2328 від 12.09.2007 року
на ім'я ОСОБА_5 Рішення Тячівського
районного суду від 16.10.2009 року в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 про визнання недійсним договору
купівлі-продажу та визнання права
власності в порядку спадкування -
залишено без змін (а.с.10-14).

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково,
суд першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_3 прийняв спадщину за померлою
матір'ю і до даних правовідносин
підлягає застосуванню ст. 392 ЦК України.

Однак з даним висновком суду першої
інстанції не може погодитись колегія
суддів виходячи з наступного.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Згідно ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати, про
що набувач не знав і не міг знати
(добросовісний набувач), власник має
право витребувати це майно від
набувача лише у разі, якщо майно: 1) було
загублене власником або особою, якій
він передав майно у володіння; 2) було
викрадене у власника або особи, якій
він передав майно у володіння; 3) вибуло
з володіння власника або особи, якій
він передав майно у володіння, не з
їхньої волі іншим шляхом.

Як роз'яснено в п.10 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
2009 року № 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними», норма частини
першої статті 216 ЦК не може
застосовуватись як підстава позову про
повернення майна, переданого на
виконання недійсного правочину, яке
було відчужене третій особі. Не
підлягають задоволенню позови
власників майна про визнання
недійсними наступних правочинів щодо
відчуження цього майна, які були
вчинені після недійсного правочину. У
цьому разі майно може бути витребувано
від особи, яка не є стороною недійсного
правочину, шляхом подання
віндикаційного позову, зокрема від
добросовісного набувача - з підстав,
передбачених частиною першою статті 388
ЦК.

Зазначеного висновку дійшов і
апеляційний суд Закарпатської області
в своєму рішенні від 25.02.2010 року,
обґрунтовуючи відмову в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 про визнання
недійсним договору купівлі-продажу та
визнання права власності.

Суд першої інстанції на вказане уваги
не звернув та помилково вважав, що
захист цивільного права позивача
можливий в порядку ст. 392 ЦК України. При
цьому суд послався на правову позицію
Верховного Суду України по справі
№6-107цс12 від 07.11.2012 року, невірно
витлумачивши висновок викладений в
даній Постанові. Зокрема Верховний Суд
України у вказаній справі дійшов
висновку, що ст. 392 ЦК України є належним
способом захисту якщо річ не вибула з
володіння позивача, однак його право на
неї не визнається відповідачем. У разі
ж якщо річ перебуває у володінні
відповідача, то належним способом
захисту є саме віндикація.

По даній справі спірний будинок
перебуває у володінні відповідача на
підставі чинного договору дарування, а
відтак належним способом захисту прав
ОСОБА_3 є саме віндикація, а не визнання
права власності.

Хоча позивач спочатку і пред'явив до
відповідача віндикаційний позов, однак
в подальшому, скориставшись наданим
йому ст. 31 ЦПК України правом, змінив
предмет свого позову на визнання права
власності в порядку спадкування, який є
неналежним способом захисту по даній
цивільній справі, що є підставою для
відмови в задоволенні зміненого позову
ОСОБА_3

За таких обставин, рішення суду першої
інстанції, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК
України, підлягає скасуванню з
ухваленням нового рішення про відмову
в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Тячівського районного суду від
15 листопада 2013 року скасувати.

В задоволенні зміненого позову ОСОБА_3
до ОСОБА_2, реєстраційної служби
Тячівського районного управління
юстиції, Тячівської державної
нотаріальної контори, третя особа -
ОСОБА_4 про визнання права власності на
спадкове майно - відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і протягом
двадцяти днів може бути оскаржене у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач

Судді