Справа № 583/3801/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року Охтирський
міськрайонний суд Сумської області в
складі:

головуючого - судді
Ярошенко Т.О.

при секретарі
Горлач В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Охтирка
цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна
подружжя,

ВСТАНОВИВ:

27 жовтня 2014 року позивач звернулась
до суду з вказаним позовом, мотивуючи
свої вимоги тим, що з 02 жовтня 1982 року
вона перебуває у шлюбі з
відповідачем. За час сумісного життя
ними набуто спільне майно, а саме
житловий будинок по АДРЕСА_1, який
зареєстровано за ОСОБА_2 24 вересня 2013
року фактично шлюбні відносини
припинено. Просить визнати за нею
право власності на 1/2 частину
житлового будинку АДРЕСА_1.

Позовні вимоги про реальний поділ
житлового будинку залишено без
розгляду за заявою позивачки.

В судовому засіданні позивачка позов
підтримала та суду пояснила, що вона
перебуває з відповідачем у шлюбі з
02 жовтня 1982 року, за час спільного
проживання побудували будинок по
АДРЕСА_1. Земельна ділянка за вказаною
адресою не приватизована. Відповідач
змінив замки на вхідних дверях, вона
не має можливості користуватися
житлом, яке належить їй на праві
спільної сумісної власності, просить
задовольнити її позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав
повністю, вказавши, що дійсно житловий
будинок по АДРЕСА_1 набуто подружжям
за час шлюбу, згоден, що їх частки в
майні є рівними.

Суд, проаналізувавши матеріали справи,
вислухавши пояснення сторін,
дослідивши письмові докази, вважає, що
позов підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено факти та наступні
їм правовідносини.

Встановлено, що 02 жовтня 1982 року
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб,
що підтверджується свідоцтвом про
укладення шлюбу серія НОМЕР_3 (а. с. 7).

За час шлюбу подружжям набуто майно,
а саме житловий будинок за адресою
АДРЕСА_1 , що підтверджується копією
договору купівлі - продажу від 30
листопада 1984 року (а. с. 40-41).

Як вбачається з матеріалів справи,
за рішенням виконкому Охтирської
міської ради 19 серпня 1985 року ОСОБА_2
надавався дозвіл на знесення
старого житлового будинку та
будівництво нового будинку (а. с. 43-44).

Як пояснили сторони в суді, що ними
за спільні кошти збудовано за
адресою АДРЕСА_1 новий житловий
будинок, який прийнято в експлуатацію
12 квітня 1988 року (а. с. 42) та на ОСОБА_2
видано свідоцтво про право
власності на цей житловий будинок
від 25 липня 1988 року (а. с. 46).

Вказані обставини не заперечуються
сторонами.

Дані правовідносини виникли за дії
старого Кодексу про шлюб та сім'ю
України та продовжуються за дії
нового СК України.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та
сім'ю України передбачено, що майно,
нажите подружжям за час шлюбу, є
його спільною сумісною власністю.
Кожен з подружжя має рівні права
володіння, користування і
розпорядження цим майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один із них не
мав із поважної причини (навчання,
ведення домашнього господарства,
догляд за дітьми, хвороба, тощо)
самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу
майна, що є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

При вирішенні спору про поділ
майна суд може відступити від засади
рівності часток подружжя за обставин,
що мають істотне значення, зокрема
якщо один із них не дбав про
матеріальне забезпечення сім'ї,
приховав, знищив чи пошкодив спільне
майно, витрачав його на шкоду інтересам
сім'ї.

Відповідно до п. 25 Постанови
Пленуму Верховного Суду України за №11
від 21 грудня 2007 р. «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя», вирішуючи питання про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
зокрема неподільної речі, суди мають
застосовувати положення частин 4, 5
ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди
одного з подружжя на отримання
грошової компенсації та попереднього
внесення другим із подружжя
відповідної грошової суми на
депозитний рахунок суду. У разі коли
жоден із подружжя не вчинив таких
дій, а неподільні речі не можуть
бути реально поділені між ними
відповідно до їх часток, суд визнає
ідеальні частки подружжя в цьому
майні без його реального поділу і
залишає майно у їх спільній частковій
власності.

Відповідно до ст. 355 ЦК України
майно, що є у власності двох або більше
осіб (співвласників), належить їм на
праві спільної власності (спільне
майно).

Майно може належати особам на
праві спільної часткової або на праві
спільної сумісної власності. Право
спільної власності виникає з підстав,
не заборонених законом.

Згідно з приписами ст. 368 ЦК
України спільна власність двох або
більше осіб без визначення часток
кожного з них у праві власності є
спільною сумісною власністю. Майно,
набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

В силу ст. 372 ЦК України майно, що
є у спільній сумісній власності, може
бути поділене між співвласниками за
домовленістю між ними. У разі поділу
майна, що є у спільній сумісній
власності, вважається, що частки
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівними, якщо інше
не встановлено домовленістю між ними
або законом. У разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

Відповідно до ст. 357 ЦК України частки
у праві спільної часткової власності
вважаються рівними, якщо інше не
встановлено за домовленістю
співвласників або законом.

Таким чином, аналізуючи приведені
докази та даючи їм оцінку, суд дійшов
висновку, що будинок збудований
подружжям за спільні кошти , про що
сторони підтвердили в суді, суд
вважає, їх частки в цьому майні є
рівними, а тому необхідно визнати
право власності на житловий будинок
по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по
1/2 частині за кожним.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України в
даному випадку, суд вважає, за
необхідне стягнути з відповідача на
користь ОСОБА_1 722, 5 гривень понесених
нею витрат на оплату судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 10, 11, 60, 88, 212- 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати право власності за ОСОБА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1 та ОСОБА_2,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_2 на житловий
будинок , що знаходиться по АДРЕСА_1
по 1/2 частині за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_2на користь ОСОБА_1,
реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1 понесені
судові витрати в сумі 722 грн. 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в
Сумський апеляційний суд через
Охтирський міськрайонний суд протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя Охтирського

міськрайонного суду
Т.О. Ярошенко