Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/20/14-ц
Провадження № 2/376/18/2014
05 червня 2014 року Сквирський районний суд Київської області
у складі: головуючого судді - Ярошенко С.М.,
при секретарі Федорчук А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом Сквирського районного споживчого товариства до ОСОБА_1 про відшкодування недостачі грошових коштів,
У січні 2014 року Сквирське районне споживче товариство звернулося до суду з зазначеним позовом і просить стягнути з відповідача на його користь 2279,73 грн. недостачі матеріальних цінностей, 229,41 грн. судових витрат, посилаючись на те, що 05 листопада 2013 року ревізійною комісією проведена ревізія в магазині № 45 в с. Тхорівка, Сквирського району, Київської області, на підставі розпорядження № 68 від 05 листопада 2013 року. Згідно порівняльної відомості, недостача матеріальних цінностей в магазині № 45 станом на 05 листопада 2013 року склала 2279,73 грн.
05 листопада 2013 року ОСОБА_1 на ім'я голови правління Сквирського районного споживчого товариства ОСОБА_2 власноручно написана розписка про те, що з результатами ревізії згодна, претензій не має, суму недостачі матеріальних цінностей зобов'язується повернути позивачеві в термін до 12 листопада 2013 року.
Дана заборгованість не погашена.
15.11.2014 року ОСОБА_1 направлено лист-вимога за № 286 про те, що вона повинна внести кошти в сумі 2279,73 грн. у касу Сквирського районного споживчого товариства до 20 листопада 2013 року.
Заявлений лист-вимога позивача за № 286 від 15 листопада 2013 року відповідачем залишено без задоволення та відповіді.
Станом на 15.12.2013 року недостача матеріальних цінностей по магазину № 45 в с. Тхорівка, Сквирського району, Київської області залишилася в сумі 2279,73 грн., згідно довідки за № 317 від 24.12.2013 року.
Представник позивача в судове засідання не зявився, просить суд розглянути справу в його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.
Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.
Судом установлено, що відповідач з 02.07.2013 року прийнята на роботу продавцем у магазин № 45 Сквирського РСТ в с. Тхорівка, Сквирського району, Київської області.
01 липня 2013 року між уповноваженим органом товариства, в особі голови правління Сквирського споживчого товариства ОСОБА_2 та відповідачем, з метою забезпечення збереження цінностей Сквирського районного споживчого товариства, укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідачки за збереження нею товарно-матеріальних цінностей (товарів, що продаються населенню), що підтверджується відповідним договором доданим до матеріалів справи.
05 листопада 2013 року ОСОБА_1 на ім'я голови правління Сквирського районного споживчого товариства ОСОБА_2 власноручно написана розписка про те, що з результатами ревізії згодна, претензій не має, суму недостачі матеріальних цінностей зобов'язується повернути позивачеві в термін до 12 листопада 2013 року.
Дана заборгованість не погашена.
15.11.2014 року ОСОБА_1 направлено лист-вимога за № 286 про те, що вона повинна внести кошти в сумі 2279,73 грн. у касу Сквирського районного споживчого товариства до 20 листопада 2013 року.
Заявлений лист-вимога позивача за № 286 від 15 листопада 2013 року відповідачем залишено без задоволення та відповіді.
Станом на 15.12.2013 року недостача матеріальних цінностей по магазину № 45 в с. Тхорівка, Сквирського району, Київської області залишилася в сумі 2279,73 грн., згідно довідки за № 317 від 24.12.2013 року.
До матеріалів справи також додане свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи Сквирського районного споживчого товариства з датою проведення державної реєстрації від 21.04.1999 року (дата заміни свідоцтва 04.03.2008 року), ідентифікаційний код юридичної особи: 30353539, та свідоцтво № 14039868 (серія НВ №900435) про реєстрацію платника податку на додану вартість.
Відповідно до ч.1, 2 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
У п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України зазначено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
За змістом ст.135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
До таких робіт,зокрема, належать роботи, що виконуються продавцями (старшими продавцями, молодшими продавцями), буфетниками, офіціантами, лоточниками).
Відповідно до ч.1 ст. 135-3 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.
Згідно ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.
Відповідно до ч.3 ст. 136 КЗпП України, у випадках встановлених законом, покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.
За змістом ч.1 ст. 137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно.
Суд, зважаючи що відповідачем не відшкодовано Сквирському районному споживчому товариству недостачу товарно-матеріальних цінностей за наслідками проведеної 05.11.2013 року ревізії в сумі 2279,73 грн., враховуючи нанесення позивачеві з боку відповідача прямої дійсної шкоди, що виразилась в недостачі товарно-матеріальних цінностей, ввірених відповідачеві на підставі договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та виявлених порівняльною відомістю шляхом проведення ревізії, при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховуючи ступінь вини відповідача і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно, вважає ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь Сквирського районного споживчого товариства 2279,73 грн. недостачі товарно-матеріальних цінностей.
Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст. 10,60,88,131,212-215,218,224-228 ЦПК України,
ст.ст.130, 134, 135, 135-1, 135-3, 136, 137, 138 КЗпП України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сквирського районного споживчого товариства 2279,73 грн. недостачі товарно-матеріальних цінностей.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Сквирського районного споживчого товариства 229,41 грн. судових витрат.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
:Суддя:ОСОБА_3