Справа № 490/153/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого судді -
Гуденко О.А.

при секретарі -
Аслановій Е.Е.,

за участі позивача та представника
відповідача Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Державного підприємства
«Суднобудівний завод ім. 61 Комунара»
(далі - Завод) про стягнення заробітної
плати , стягнення середнього заробітку
за час затримки при звільненні,
відшкодування моральної шкоди-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2013 року позивач звернувся до
суду з позовом до Заводу про стягнення
заборгованості по заробітної платні ,
середнього заробітку за час затримки
виплати заробітної плати при
звільненні та моральної шкоди у сумі 20
000 грн.

Позивач в судовому засіданні підтримав
позовні вимоги в повному обсязі, просив
позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому
засіданні вимоги позову визнав
частково у частині заборгованості по
заробітної платні. В зв'язку з тим, що
підприємство тривалий час знаходилося
на стадії ліквідації в зв'язку з
банкрутством, на теперішній час всі
рахунки підприємства та майно
арештовано ДВС Миколаївського МУЮ , то
його вини в затримці виплати
заробітної зарплати не має.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, судом встановлено
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
ОСОБА_2 працював на посаді збірника
корпусов металевих суден в цех № 3
Державного підприємства
«Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» з
08 січня 2001 року по 21 червня 2013 року ,
звідки звільнений за власним бажанням
за ст.. 38 КЗпП України.

Судовим наказом № 2-н-7142011 від 28 квітня
2011 року , виданого Центральним
районним судом, стягнуто на користь
ОСОБА_2 з ДП "Суднобудівний завод імені
61 Комунара" заборгованість по
заробітній платі 17 538 грн. за період з
червня 2009 року по грудень 2010 року.

Згідно Довідки Відділу примусового
виконання рішень ГУЮ у Миколаївській
області від 21.02.2014 року, 19.09.2013 року
відкрито виконавче провадження за
вказаним виконавчим документом, на
тепершіній час цей судовий наказ не
виконано.

Згідно довідки № 100 від 06 березня 2014 р.,
заборгованість відповідача перед
позивачем по заробітній платі на час
звільнення складає : 16 381,84 грн. За
період з січня 2011 року по червень 2013
року включно.

Згідно довідки № 99 від 06 березня 2014 р.
середньомісячний заробіток ОСОБА_2
становить 2098,51 грн.

В вересні 2009 року була порушена
процедура ліквідації Заводу в зв'язку з
банкрутством, станом на теперішній час
ця процедура припинена.

Арешт на банківські рахунки Заводу
накладувалися Постановами ДВС про
арешт коштів боржника , починаючи з
18.05.2010 року в межах різних сум близько 5
000 000 грн.

На підставі викладеного, згідно зі ст.
ст. 116, 117 КЗпП України , суд вважає
пред'явлені вимоги у частині стягнення
заборгованості по заробітної платі
обґрунтованими та підлягаючими
задоволенню. З відповідача слід
стягнути на користь позивача суму у
розмірі 16 381,64 грн., зобов`язав при її
виплаті стягнути належні збори і
податки.

Статтею 117 Кодексу вста?новлено
обов'язок власника або уповноваженого
ним органу виплатити працівникові у
разі затримки розрахунку при
звільненні його середній заробіток за
весь час затримки по день фактичного
розрахунку, а статтею 2371 - відшкодувати
працівникові завдану моральну шкоду.

Що стосується вимог про стягнення
середнього заробітку за час затримки
виплати повного розрахунку, то суд
вважає, що ці вимоги підлягають
задоволенню.

Враховуючи положення п. 20 Постанови
Пленуму ВСУ від 24 грудня 1999 року N 13 «Про
практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
установивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення, коли ж він у цей день не був
на роботі, - наступного дня після
пред'явлення ним роботодавцеві вимог
про розрахунок, суд на підставі ст. 117
КЗпП стягує на користь працівника
середній заробіток за весь період
затримки розрахунку, а при
непроведенні його до розгляду справи -
по день постановлення рішення, якщо
роботодавець не доведе відсутності в
цьому своєї вини. Сама по собі
відсутність коштів у роботодавця не
виключає його відповідальності. Суд
вважає, що відповідач не довів
відсутність своєї вини у затримки
виплати заробітної плати.

При частковому задоволенні позову в
межах заявлених вимог працівника суд
визначає розмір відшкодування за час
затримки розрахунку з урахуванням суми
невиплаченої заробітної плати, на яку
той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

Відповідно до п.21 цієї Постанови, при
визначенні середньої заробітної плати
слід виходити з того, що в усіх
випадках, коли за чинним
законодавством вона зберігається за
працівниками підприємств, установ,
організацій, це слід робити відповідно
до Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними
змінами і доповненнями).

Таким, чином, суд вважає за доцільне,
враховуючи межі заявлених позовних
вимог та вимоги співмірності частки
заробітної плати, що не виплачена
позивачу порівняно із середнім
заробітком та тривалістю невиплати
заборгованості, стягнути на користь
позивача на підставі ст.. 117 КЗпП
України 17 551,70 грн. ( 184 дні з 22 червня 2013
року по 12 березня 2014 року х 95,38 грн.
середньоденного заробітку) середнього
заробітку за час затримки виплати
повного розрахунку при звільненні.

У трудовому законодавстві право
працівника на відшкодування моральної
шкоди, завданої порушенням його
трудових прав, визначено у статті 2371
Кодексу, відповідно до якої
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя; порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Звільнений працівник, якому з вини
власника або уповноваженого ним органу
несвоєчасно виплатили належні при
звільненні суми, має право вимагати
відшкодування завданої при цьому
моральної шкоди.

Враховуючи тривалість і ступінь
душевних страждань позивача
спричинених затримкою виплати
заробітної плати, необхідністю
докладати додаткових зусиль для
знаходження коштів на лікування, а
також скрутне становище Заводу,
викликане в тому числі і з незалежних
від відповідача причин, суд вважає
достатньою компенсацію моральної
шкоди у розмірі 1000 грн.

Таким чином, позов слід задовольнити
частково.

В силу ст. 88 ЦПК України стягнути
з відповідача на користь держави
судовий збір в розмірі 349 грн. 32 коп.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України ,
суд , -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 - задовольнити
частково.

Стягнути з Державного
підприємства «Суднобудівний завод ім.
61 Комунара» на користь ОСОБА_2
заборгованість по заробітної платні у
розмірі 16 381,64 грн., 17 551 грн. 17 коп.
середнього заробітку за час затримки
виплати повного розрахунку при
звільненні, зобов`язавши при її
виплаті утримати належні податки і
збори, а всього 33932 грн. 81 коп.

Стягнути з Державного
підприємства «Суднобудівний завод ім.
61 Комунара» на користь ОСОБА_2 1000 грн. у
відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства
«Суднобудівний завод ім. 61 Комунара»
судовий збір в розмірі 349 грн. 32 коп. на
користь держави.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ
Гуденко О.А.