РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у
складі:

головуючого -
судді Гуденко О.А.

при секретарі -
Аслановій Е.Е.,

за участі представників сторін:
позивача ОСОБА_1, відповідача Новак Р.Г.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Миколаєві цивільну
справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія «АХА Страхування» , треті
особи ОСОБА_4 , ПАТ "УкрСиббанк" про
стягнення страхової виплати , -

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2013 року позивач звернувся
до суду із вказаним позовом з
подальшими уточненнями позовних вимог,
в якому просив стягнути на його користь
суму страхового відшкодування 60 109,10
грн., у виплаті якої було неправомірно
відмовлено відповідачем, 1726,56 грн. за
проведення судової експертизи, 3800 грн.
відшкодування витрат на правову
допомогу.

05 серпня 2014 року ухвалою суду
поновлено провадження у справі після
надходження висновку судової
автотоварознавчої експертизи .

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги уточненої
позовної заяви, просив про її
задоволення в повному обсязі з
викладених в позові підстав.

Представник відповідача в судовому
засіданні просив відмовити у
задоволенні позову в повному обсязі ,
посилаючись на повне встановлення
обставин страхового випадку
працівником страхової компанії та
вірне визначення роміру страхового
відшкодування . Не погодився з
висновком судової експертизи з тих
підстав, що вона проводилася майже
через рік після ДТП, отже висновки
експерта не можна вважати достовірними
та правильними. Також зазначив, що
згідно умов договору вигодоннабувачем
є ПАТ "УкрСиббанк", проте він своїм
правом на отримання страхового
відшкодування не скористався.

Третя особа ОСОБА_4 в минулих судових
засіданнях просив слухати справу у
його відсутність, вимоги позову
підтримав в повному обсязі.

Представник ПАТ "Укрсиббанк" в судове
засідання не з'явився, повідомлений
судом неодноразово належним чином.

Вислухавши пояснення сторін ,
дослідивши матеріали справи, судом
встановлені наступні факти та
відповідні ним правовідносини.

30.04.2013 року між ОСОБА_3 та АТ «Страхова
компанія «АХА Страхування» був
укладений Договір страхування
наземного транспорту № 3653208 . За цим
Договором об'єктом страхування є
автомобіль марки Suzuki SX4, реєстраційний
номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_3
За умовами цього Договору Страховик
бере на себе зобов'язання компенсувати
Страхувальнику прямі збитки, які є
наслідком настання певних подій за
страховими ризиками, які наведені в п. 7
Договору ( в тому числі п. 7.2 - збитки
внаслідок ДТП), а також зобов'язується
компенсувати понесені Страхувальником
додаткові витрати в результаті
настання страхового випадку. Згідно п.
10 Договору , укладений на строк з
01.05.2013р. по 30.04.2014р.

Страхова сума встановлена у 88 860 грн.,
безумовна франшиза 2,00 % страхової суми
у випадку збитків транспортного засобу
внаслідок ДТП (п.п. 7.2, 12.1 Договору), що
становить 1777 грн. 20 коп.

Вигодонабувачем за договором
зазначений АТ "УкрСиббанк" на підставі
кредитного договору від 12.12.2007 року №
000.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під
час ухвалення рішення суд вирішує такі
питання: чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і заперечення,
та якими доказами вони
підтверджуються; чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України.
Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
та заперечень, крім випадків,
встановлених цим Кодексом.

При дослідженні обставин справи та
оцінці доказів, суд виходить з того, що
відповідно до правової позиції ВСУ ,
яка обов'язкова судом до застосування
на підставі ст. 360-7 ЦПК України,
первинним у взаємовідносинах сторін є
договір, і якщо в ньому міститься
посилання на правила страхування, то в
такому випадку вони є обов'язковими для
обох сторін.

Відповідно до п. 15.2.2 Договору № 3653208
«збитки внаслідок ДТП» - будь-яке
пошкодження або знищення
транспортного засобу, його окремих
складових частин чи додаткового
обладнання внаслідок ДТП.

Відповідно до п. 20.14 вказаного Договору
при визнанні Страховиком події
«страховим випадком», страхове
відшкодування виплачується протягом
10-ти робочих днів з дня складання
Страхового акту.

Пункт 20.24.2 страхове відшкодування при
повній загибелі транспортного засобу (
п. 24.2.8 - випадок, коли вартість
відновлення пошкодженого ТЗ перевищує
70 % його дійсноїх вартості на момент
укладення договору) сплачується в
розмірі дійсної вартості ТЗ на момент
укладення договору за вирахуванням
суми знецінення ТЗ за період
страхування, безумовної франшизи та
вартості залишків транспортного
засобу. При цьому залишкова вартість
транспортного засобу визначається
шляхом вивчення попиту та пропозицій
на ринку щодо таких залишків ( зокрема:
онлайн-аукціон з продажу автомобілів
ТОВ "Україно-Польське підприємство
"Автолайн-Україна) або шляхом
експертної оцінки ( у випадку
відсутності пропозицій на ринку).

Як вбачається з довідки ДАІ , протоколу
огляду транспортного засобу (а.с. 16-19) ,
під час дії вищевказаного Договору
страхування, 30 липня 2013 року зазначений
транспортний засіб, який перебував
під керуванням ОСОБА_4 ( який мав право
керувати застрахованим ТЗ на законних
підставах) , потрапив в ДТП, внаслідок
якого автомобіль отримав механічні
пошкодження.

Після настання ДТП ОСОБА_4 одразу
телефоном повідомив страховика про
настання страхового випадку, викликав
працівників ДАІ.

01 серпня 2013 року відповідачем отримано
заяву від ОСОБА_4 про страховий випадок
та пояснення стосовно обставин події
(а.с. 100-103).

12 серпня 2013 року страховою компанією
отримало Звіт № 145-13 експерта
-товарознавця , оцінювача ПП ОСОБА_5
автотоварознавчого дослідження з
визначення вартості матеріальної
шкоди , згідно якого вартість
відновлювального ремонту ТЗ становить
95373,35 грн., а дійсна ринкова вартість
автомобіля на момент ДТП становить 77
332,48 грн., отже вартість матеріальної
шкоди , завданої автомобілю НОМЕР_2,
становить 77332,48 грн.

Оскільки вартість відновлювального
ремонту перевищувала 70 відстоків
розміру страхової суми, на підставі
п.20.8 Договору, відповідно до інформації
онлайн-аукціону з продажу автомобілів ,
вартість залишків пошкодженого
автомобіля визначена страховиком у
розмірі 77 300 грн.(а.с. 109).

З письмової відповіді відповідача (а.с.
106-107) щодо виплати страхового
відшкодування ОСОБА_3 від 27 серпня 2013
року вбачається, що останньому
запрпоновано надати певні документи
для отримання страхової виплати у
розмірі 7567,39 грн., яку обраховано
страховиком таким чином : 88860,00 грн(
дійсна вартість ТЗ на момент ДТП) - 2215,41
грн. ( знецінення за період страхування)
- 1772,00 грн. ( безумовна франшиза) - 77300,00
грн. ( вартості залишків ТЗ ).

Згідно Висновку № 2151 від 20 червня 2014
року судової автотоварознавчої
експертизи , ринкова вартість
вказаного автомобіля станом на липень
2013 року до моменту ДТП становить 88 897,12
грн.; сума матеріального збитку ,
завданого власнику автомобіля складає
60 109,10 грн. Виходячи з данного
розрахунку , вартість відновлювального
ремонту не перевищує 70 відсотків його
вартості.

Як пояснили допитані в судовому
засіданні спеціаліст ОСОБА_5 та
судовий експерт ОСОБА_6 значні
розбіжності у експертизі виникли з тих
підстав, що при дослідженні на
замовлення страхової компанії,
спеціаліст виходив з того, що майже всі
пошкоджені деталі підлягають заміні на
нові, в той час як експерт при
проведенні судової експертизи
встановиитв, що зазнечені деталі
підлягають дефектуванню та
відновлювальному ремонту. При цьому
експерт суду пояснив, що він не міг
керуватися тими положеннями, які
висуває завод-виробник автомобіля,
оскільки такі вимоги виробника
автомобілів марки Сузуки нормативно не
закріплені на території України.
Також, як з'ясувалося в судовому
засіданні, такі розбіжності виникли
при застосуванні спеціалістами
органоліптичного методу дослідження, а
саме кожен з спеціалістів по різному
візуально оцінив ступінь пошкодження
певних деталей та вузлів
досліджуваного автомобіля.

До того ж є досить суперечливим той
факт, що при повній загибелі
транспортного засобу, як стверджує
відповідач, вартість його залишків
становить 77 300 грн., що дорівнює 87
відсотків його дійсної ринкової
вартості до моменту ДТП. Проте в цьому ж
дослідженні ( яке проведено на
замовлення страхової компанії)
зазначено, що відновленню не
підлягають коштовні деталі , в тому
числі передньої підвіски, рульового
керування тощо, що ставить під сумнів
таке відсоткове співвідношення.

На підставі викладеного, стосовно
підстав відмови у сплаті страхового
відшкодування позивачеві суд
доходить наступного.

Так, закон пов'язує обов'язок
страховика здійснити страхове
відшкодування саме з страховим
випадком, а не з наданням певних
доказів страхувальником.

У ст. 979 ЦК, ст. 16 Закону № 85/96-ВР
роз'яснено, що за договором страхування
страховик зобов'язується у разі
настання страхового випадку виплатити
страхувальникові або іншій особі,
визначеній у договорі, грошову суму
(страхову виплату), а страхувальник
зобов'язується сплачувати страхові
платежі та виконувати інші умови
договору.

Тобто, виходячи зі змісту цих норм,
можна зробити висновок, що коли виникає
страховий випадок, страховик
зобов'язаний виплатити страхове
відшкодування, а інші умови договору є
підставою для відмови лише в тому разі,
якщо таке порушення положень договору
страхувальником перешкодило
страховику переконатися, що ця подія є
страховим випадком, і має оцінюватись
окремо у кожному випадку.

Суд враховує, що закон пов'язує
обов'язок страховика здійснити
відшкодування саме зі страховим
випадком, а не з наданням певних
доказів страхувальником.

За такого, враховуючи висновки судової
автотоварознавчої експертизи, суд
доходить висновку про неправильність
нарахування відповідачем у виплаті
страхового відшкодування позивачеві
за страховим випадком, що стався 30
липня 2013 року, за безпідставністю
посилання на п. п. 20.8, 24.2.8 Договору.

При розрахунку страхового
відшкодування, суд виходить з правил,
встановлених п.п. 12.2, 20.10, 20.11 і з
урахуванням безумовної франшизи сума
становить 58 331 грн. 90 коп. ( 60 109,10 грн. -
1777,20 грн ). До того ж ст. 9 ЗУ «Про
страхування» встановлено, що страхове
відшкодування не може перевищувати
розміру прямого збитку, якого зазнав
страхувальник.

Не може суд прийняти до уваги і
посилання представника відповідача на
те, що відсутні підстави для
стягнення на користь позивача
страхового відшкодування за наявності
вингодонабувача - Банку а договором , а
стягуючи страхове відшкодування на
користь ПАТ «УкрСиббанк» порушуються
умови договору страхування та
положення ст. 11 ЦПК, оскільки з
відповідними вимогами ця юридична
особа до суду не зверталась.

Згідно розділу 4 договору страхування
вигодонабувачем за договором
страхування є ПАТ «Укрсиббанк».

Матеріали справи не містять даних , що
заборгованість ОСОБА_3 по договору
кредиту № 000 на купівлю
автотранспортного засобу від 12 грудня
2007 року станом на час розгляду справи
погашена.

Проте, вигодонабувач не заявив вимоги
про сплату страхового відшкодування у
рахунок погашення боргу позивача за
вказаним кредитним договором.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції
України держава захищає права
споживачів.

Із змісту договору кредиту та договору
страхування видно, що позивач є
споживачем послуг щодо надання
споживчого кредиту та страхування
автотранспортного засобу, придбаного
за рахунок кредитних коштів.

Беручи до уваги принцип рівності
учасників цивільно-правових відносин,
неможливість позивача іншим способом
реалізувати положення договору
страхування щодо сплати страхового
відшкодування у рахунок
заборгованості за кредитним договором,
а також положення ст. 11 ЦПК, суд
приходить до висновку, що страхове
відшкодування слід стягнути на користь
позивача, але шляхом перерахування цих
коштів ПАТ «Укрсиббанк» в рахунок
погашення кредитної заборгованості
позивача за вищевказаним кредитнимм
договором .

На підставі викладеного, у
відповідності до ст.ст. 988, 990, 991, 997, 999
ЦК, ст.. 26,28 Закону України «Про
страхування», позовні вимоги є
обґрунтованими та підлягають
частковому задоволенню.

Відповідно до ст.ст. 81, 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягнкенню судовий збір
пропорційно до задоволених позовних
вимог в розмірі 583 грн. 33 коп., а на
користь позивача - 1726 грн. 56 коп. Витрат
на проведення судової експертизи , 1600
грн. витрат на правову допомогу (
виходячи з положень ЗУ "Про граничний
розмір компенсації витрат на правову
допомогу у суді" за участь представника
при розгляді справи в суді та
відповідно до Акту наданих послуг до
договору бн про надання правової
допомоги від 09.08.2013 року).

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України
, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства "Страхова
компанія «АХА Страхування» , треті
особи ОСОБА_4 , ПАТ "УкрСиббанк" про
стягнення страхової виплати -
задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія «АХА
Страхування» на користь ОСОБА_3
шляхом перерахування вигоданабувачу
ПАТ "УкрСиббанк" в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№ 0 від 12 грудня 2007 року - суму
страхового відшкодування за
Договором страхування наземного
транспорту № 3653209 від 30 квітня 2013
року в розмірі 58 331 грн. 90 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія «АХА
Страхування» на користь ОСОБА_3
витрати на проведення судової
експертизи в сумі 1726 грн. 56 коп., 1600 грн.
витрат на правову допомогу.

Стягнути з Публічного акціонерного
товариства "Страхова компанія «АХА
Страхування» на користь держави
судовий збір у розмірі 583 грн. 33 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд
першої інстанції до апеляційного суду
Миколаївської області протягом десяти
днів з дня проголошення рішення.

Суддя
О.А. Гуденко