Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №274/7164/13-ц
Головуючий у 1-й інст.
Щербак Денис Сергійович
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 березня 2014 року апеляційний суд
Житомирської області в складі:

головуючого - судді
Миніч Т.І.,

суддів:
Трояновської Г.С.,

Павицької
Т.М.,

при секретарі судового

засідання
Камінній М.О.,

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Житомирі
апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Бердичівського
міськрайонного суду від 30 січня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3
про розірвання шлюбу та стягнення
аліментів, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулась
до суду з позовом. Просила розірвати
шлюб з відповідачем та стягнути з
останнього аліменти на утримання
дітей: доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі ?
частини заробітку (доходу) щомісячно,
але не менше ніж 30% прожиткового
мінімуму на дитину відповідного віку,
починаючи з дня подачі позовної заяви
до суду, а саме, з 19.11.2013 року і до
досягнення дітьми повноліття. В
обґрунтування позову зазначала, що з
відповідачем ОСОБА_3 перебуває в шлюбі
з 09.08.1997 року. Шлюб зареєстрований
відділом РАЦС по місту Бердичеву
реєстраційної служби Бердичівського
МУЮ у Житомирській області, актовий
запис №401. Під час шлюбу у них
народилися доньки ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які
в даний час проживають з нею і
знаходяться на її утриманні. Спільне
життя з відповідачем не склалося через
різні характери та погляди на життя,
вони втратили почуття поваги і любові
один до одного, шлюб існує формально,
вони не підтримують шлюбних стосунків,
проживають окремо. Відповідач має
офіційний заробіток, проте матеріальну
допомогу на утримання дітей надає
нерегулярно, про спосіб та строки
надання матеріальної допомоги сторони
домовитись не можуть.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду від 30 січня 2014 року
позов задоволено. Розірвано шлюб,
зареєстрований 09.08.1997 року відділом
ДРАЦС по місту Бердичеву реєстраційної
служби Бердичівського МУЮ у
Житомирській області, актовий запис
№401, між ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_4. Цим же рішенням стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти в
розмірі ? частини його заробітку
(доходу), але не менше ніж 30%
прожиткового мінімуму на дітей
відповідно віку, щомісячно, на
утримання дітей: доньки ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньки ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 19.11.2013 року і
до досягнення старшої доньки ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, повноліття. Стягнуто з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 понесені
останньою судові витрати в сумі 229,70
грн. та в дохід держави - судовий збір в
сумі 229,40 грн.

У поданій апеляційній скарзі
ОСОБА_3 просить зазначене рішення
скасувати та ухвалити нове, яким в
задоволені позову відмовити. На думку
апелянта рішення суду є незаконним
через недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, та таким, що ухвалене з
порушенням норм процесуального права.

Розглянувши справу в межах
доводів, викладених в апеляційній
скарзі, суд вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
сторони перебували в зареєстрованому
шлюбі з 9 серпня 1997 року (а.с.4).

Від спільного проживання мають двоє
дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6,
ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5,6).

Задовольняючи позов в частині вимог
про розірвання шлюбу, суд із
врахуванням положень ч.2 ст.112 СК, дійшов
обгрунтованого висновку про те, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечить інтересам
позивачки та їхніх неповнолітніх
дітей.

Такий висновок обумовлений
неправомірною поведінкою відповідача,
зокрема вчиненням насильства в сім"ї,
за що він був притягнутий до
адмінвідповідальності (а.с.24,25).

Крім того, за час, протягом якого дана
справа перебувала в провадженні суду (з
листопада 2013 року), жодна із сторін, в
тому числі і відповідач, не вчиняли
будь-яких дій, направлених на
примирення та збереження сім"ї. Ці
обставини відповідач визнав.

За наведених обставин підстав для
скасування рішення суду в цій частині
вимог апеляційний суд не вбачає.

Задовольняючи вимоги позивачки про
стягнення аліментів, суд також
обгрунтовано виходив з того, що із
врахуванням положень ст.ст.180,181 СК той з
батьків, хто проживає окремо від дітей,
зобов"язаний утримувати їх до
досягнення ними повноліття.

Матеріали справи свідчать про те, що
на даний час діти сторін проживають з
матір"ю. Цих обставин не заперечував і
відповідач.

Разом з тим, визначаючи розмір
аліментів в 1/2 частці заробітку
відповідача, суд не врахував, що обидва
батьки несуть рівний обов"язок по
утриманню дітей та можливість надання
такого утримання позивачкою. А тому
покладення на відповідача обов"язку
сплачувати аліменти в максимальному
розмірі, встановленому законом,
призведе до порушення його прав.

За наведених обставин, суд вважає за
можливе зменшити розмір визначених
судом першої інстанції аліментів до 1/3
частини заробітку (доходу) відповідача,
змінивши в цій частині оскаржуване
рішення.

Керуючись ст.ст. 209,303,304,307,309,313,314,316 ЦПК
України, суд, -

в и р і ш и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
задоволити частково.

Рішення Бердичівського
міськрайонного суду від 30 січня 2014 року
в частині визначення розміру аліментів
змінити.

Зменшити розмір стягнутих з ОСОБА_3
аліментів з 1/2 до 1/3 частини його
заробітку (доходу).

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: