Торезький міський суд Донецької
Справа № 2-1488/00
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року Торезький міський суд
Донецької області у складі:

Головуючої судді

Арапіної Н.Є.,

при секретарі

Щербініній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м. Тореза подання
головного державного виконавця
відділу Державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції Грузіної Г.І. про встановлення
тимчасового обмеження виїзду за
кордон,

В с т а н о в и в:

Головний державний виконавець відділу
Державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції Грузіна Г.І звернулася до суду
з поданням про встановлення
тимчасового обмеження виїзду за
кордон. Свої вимоги мотивувала тим, що
на виконанні у відділі державної
виконавчої служби Торезького міського
управління юстиції знаходиться
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-1488,
виданого 24 квітня 2000 року Торезьким
міським судом Донецької області про
стягнення щомісячно з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 аліментів на утримання
дитини - доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в
розмірі 1/4 частини всіх видів
заробітку, але не менш 30 відсотків
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку, починаючи з 10 травня
1999 року і до повноліття дитини. 12 серпня
2005 року відкрито виконавче провадження
з примусового виконання рішення суду. 11
квітня 2013 року Торезьким міським суду
боржника засуджено за ст.164 КК України
за ухилення від сплати аліментів.
Станом на 01 березня 2014 року
заборгованість по аліментам складає у
сумі 10235 грн. 50 коп. Просить встановити
тимчасове обмеження у праві виїзду
боржника - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, за межі
України, до виконання зобов'язань за
рішенням.

Представник відділу Державної
виконавчої служби Торезького міського
управління юстиції Грузіна Г.І. у
судове засідання не з'явилася, хоча
повідомлена про час та місце розгляду
справи належним чином. До початку
розгляду справи надала письмову заяву
про розгляд справи за її відсутності,
підтримала подання.

На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа
розглянута у відсутності сторін без
фіксування судового засідання
технічними засобами.

Відповідно до ч.2 ст.377-1 ЦПК України
сторони та інші заінтересовані особи
про розгляд подання не повідомлялись.

Судом встановлені наступні фактичні
дані.

24 квітня 2000 року рішенням Торезького
міського суду Донецької області
позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення аліментів на утримання
неповнолітньої дитини було
задоволено в повному обсязі: стягнуто
аліменти з ОСОБА_2 в розмірі 1/4 частини з
усіх видів доходу щомісячно, але не
менш ніж 30 відсотків прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
на користь ОСОБА_3 на утримання
неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 27 березня 2000
року і до повноліття дитини (а.с.7-8зв.).

24 квітня 2000 року на виконання рішення
суду видано виконавчий лист (а.с.44-45зв.).

12 серпня 2005 року постановою головного
державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції Грузіної Г.І. відкрито
виконавче провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-1488,
виданого 24 квітня 2000 року, про
стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі
1/4 частини з усіх видів доходу
щомісячно, але не менше 30% прожиткового
мінімуму, на користь ОСОБА_3 (а.с.46).

15 листопада 2012 року постановою
головного державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції Грузіної Г.І. накладено арешт
та заборону відчуження будь-якого
майна, що належить боржнику - ОСОБА_2 у
межах суми звернення стягнення 34390 грн.
11 коп. (а.с.47).

Згідно листа Товариства з обмеженою
відповідальністю «Углересурс» від 14
листопада 2012 року виконавчий лист №
2-1488 про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 повернуто до відділу
державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції у зв'язку з тим, що 20 червня 2007
року ОСОБА_2 звільнений з товариства.
Станом на 20 червня 2007 рік сума боргу
склала у розмірі 3711 грн. 27 коп. (а.с.50).

Згідно інформації Публічного
акціонерного товариства «Райффайзен
Банк Аваль» від 15 листопада 2012 року для
надання державній виконавчій службі
достовірної та повної інформації
стосовно ОСОБА_2 необхідно надати
ідентифікаційний номер або паспортні
дані (а.с.48).

Згідно довідки Відділення
реєстраційно-екзаменаційної роботи з
обслуговування міста Тореза та міста
Сніжне при Управлінні ДАІ ГУМВС
України в Донецькій області
автотранспорт за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
не зареєстровано (а.с.49).

Згідно відповіді Публічного
акціонерного товариства Комерційний
банк «ПРИВАТБАНК» від 29 листопада 2012
року заявнику відмовлено в наданні
інформації щодо наявності відкритих
рахунків на ім'я ОСОБА_2 (а.с.51).

11 квітня 2013 року вироком Торезького
міського суду Донецької області ОСОБА_2
засуджено за ст. 164 ч.1 КК України до
одного року обмеження волі, на підставі
ст.75 КК України ОСОБА_2 звільнено від
покарання, якщо він протягом
іспитового строку один рік не вчинить
нового злочину та на нього були
покладені обов'язки передбачені ст.76 КК
України (а.с.52-53).

Згідно рішення щодо отримання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно за
результатом розгляду запиту від 07
лютого 2014 року у Державному реєстрі
речових прав на нерухоме майно
відсутні відомості щодо запитуваної
інформації стосовно ОСОБА_2 (а.с.54).

Згідно інформаційної довідки з Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна на нерухоме майно
ОСОБА_2 накладено арешт та заборону
відчуження (а.с.55-56зв).

Згідно розрахунку відділу Державної
виконавчої служби Торезького міського
управління юстиції станом на 01 березня
2014 року загальна сума заборгованості
по аліментах складає 10235 грн. 50 коп.
(а.с.60-60зв.).

Аналізуючи набуті докази суд доходить
висновку.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст.33 Конституції України
кожному, хто на законних підставах
перебуває на території України,
гарантується свобода пересування,
вільний вибір місця проживання, право
вільно залишати територію України, за
винятком обмежень, які встановлюються
законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, який гарантує
деякі права і свободи, не передбачені в
Конвенції та у Першому протоколі
до неї, кожен є вільним залишати
будь-яку країну, включно зі своєю
власною. На здійснення цих прав не може
бути встановлено жодних обмежень, крім
тих, що передбачені законом і є
необхідними в демократичному
суспільстві в інтересах національної
чи громадської безпеки, для
підтримання публічного порядку,
запобігання злочину, для захисту
здоров'я чи моралі або з метою захисту
прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про
громадянські та політичні права
передбачено, що кожна людина має право
покидати будь-яку країну, включаючи
свою власну. Згадані вище права не
можуть бути об'єктом ніяких обмежень,
крім тих, які передбачено законом, які є
необхідними для охорони державної
безпеки, громадського порядку, здоров'я
чи моральності населення або прав і
свобод інших і є сумісними з іншими
правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до положень ст. 6 Закону
України "Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України"
підставою для тимчасових обмежень у
праві виїзду громадянина за кордон, є
ухилення від виконання зобов'язань,
покладених на нього судовим рішенням -
до виконання зобов'язання.

Законодавством України зазначені
правовідносини регулюються ст.313
Цивільного кодексу України, відповідно
до якої фізична особа має право на
свободу пересування. Фізична особа, яка
досягла шістнадцяти років, має право на
вільний самостійний виїзд за межі
України. Фізична особа може бути
обмежена у здійсненні права на
пересування лише у випадках,
встановлених законом.

Відповідно до п.18 ч.3 ст.1 Закону
України «Про виконавче провадження»
державний виконавець має право у разі
ухилення боржника від виконання
зобов'язань, покладених на нього
рішенням, звертатися до суду за
встановленням тимчасового обмеження у
праві виїзду боржника-фізичної особи
або керівника боржника-юридичної особи
за межі України до виконання
зобов'язань за рішенням.

Реалізація цих прав здійснюється
шляхом звернення до суду в порядку
ст.377-1 ЦПК з поданням про тимчасове
обмеження боржника у праві виїзду за
межі України, яка також визначає, що
суб'єктом звернення до суду є державний
виконавець.

Статтею 90 зазначеного Закону
передбачена відповідальність за
невиконання законних вимог державного
виконавця та порушення вимог цього
Закону.

Судом встановлено, що на виконанні у
відділі державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції знаходиться виконавче
провадження з примусового виконання
рішення Торезького міського суду від 24
квітня 2000 року про стягнення з ОСОБА_2
аліментів в розмірі 1/4 частини з усіх
видів доходу щомісячно, але не менше 30%
прожиткового мінімуму, на користь
ОСОБА_3

В поданні підставою для тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника за
кордон зазначено ухилення від
виконання зобов'язань за рішенням суду.

До подання додано матеріали
виконавчого провадження, які містять,
зокрема: підписку від 23 листопада 2012
року про зобов"язання ОСОБА_2 сплатити
заборгованість по аліментам та
сплачувати поточні суми (а.с.50);
інформаційну довідку з Реєстру прав
власності на нерухоме майно про
належність ОСОБА_2 на праві приватної
власності двокімнатної квартири, що
розташована за адресою: АДРЕСА_1.
(а.с.57-57зв); повідомлення відділу
Державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції від 07 лютого 2014 року на ім'я
ОСОБА_2 про розрахунок заборгованості
по аліментам згідно виконавчого листа
№ 2-1488 від 24 квітня 2000 року для відома та
виконання (а.с.58,59).

Разом з тим у матеріалах
виконавчого провадження відсутні
відомості про звернення стягнення на
майно боржника в порядку,
передбаченому положеннями статті 52
Закону України "Про виконавче
провадження" ,а саме, вилучення та
примусову реалізацію, а також, що цього
майна недостатньо для задоволення в
повному обсязі вимог стягувача.

Згідно ч. 4 ст. 74 Закону України "Про
виконавче провадження" державний
виконавець за власною ініциативою
обчислює розмір заборгованості із
сплати аліментів, складає відповідний
розрахунок та повідомляє про нього
стягувачу і боржнику.

Суд не приймає до уваги витяг з
журналу вихідної кореспонденції про
направлення ОСОБА_2 повідомлення про
розрахунок заборгованості через
ненадання доказів одержання особою
зазначеного повідомлення (а.с.59).

Діючим законодавством передбачено
юридичні санкції у вигляді тимчасового
обмеження у праві виїзду боржника за
кордон за ухилення від їх виконання.

Судом не встановлено будь-яких
свідомих дій боржника, спрямованих на
невиконання відповідного обов'язку у
виконавчому провадженні, коли виконати
цей обов'язок у нього є всі реальні
можливості (наявність майна, грошових
коштів) і цьому не заважають будь-які
незалежні від нього об'єктивні
обставини.

Заявником не доведено факт ухилення
боржника від виконання зобов'язань, що
відповідає вимогам ч.2 ст.10 ЦПК України,
відповідно до яких наявність умислу та
обставин, які є предметом посилання
суб'єкта подання про тимчасове
обмеження у праві виїзду за межі
України як на підставу його вимог,
підлягають доведенню.

Оскільки особа, яка має не виконані
зобов'язання, не може вважатися винною
в ухиленні, в матеріалах виконавчого
провадження відсутні докази про вжиття
державним виконавцем будь-яких заходів
щодо встановлення його можливості
виконувати зобов'язання у повному
обсязі або частково, а він не робить
цього без поважних причин, тому у
задоволенні подання про встановлення
тимчасового обмеження виїзду за кордон
боржника ОСОБА_2 слід відмовити.

Керуючись ч.2 ст. 19, ст.33 Конституції
України, ст.2 Протоколу № 4 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, ст.12
Міжнародного пакту про громадянські та
політичні права, Законом України «Про
виконавче провадження», Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України», ст.
313 ЦК України, ст.ст.78, 197, 208, 210, 375, 377-1 ЦПК
України,

У х в а л и в:

У задоволенні подання головного
державного виконавця відділу
Державної виконавчої служби
Торезького міського управління
юстиції Грузіної Г.І. про встановлення
тимчасового обмеження виїзду за кордон
ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в
апеляційному порядку через Торезький
міський суд шляхом подачі апеляційної
скарги в 5-денний строк з дня
проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
Н. Є. Арапіна