Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/4983/14
Головуючий у 1-й інстанції: Кофанов А.В.
Суддя-доповідач:
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

Краснокутської
О.М.

Сапун О.А.,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні апеляційну скаргу
фермерського господарства
«Стельмаченко С.І.» на рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 06 жовтня 2014
року по справі за позовом ОСОБА_4 до
фермерського господарства
«Стельмаченко С.І.» про визнання
договору оренди недійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

10 вересня 2014 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до ФГ «Стельмаченко
С.І.», в якому просив визнати недійсним
договір оренди земельної ділянки,
укладений 01 травня 2012 року між
відповідачем та ОСОБА_5.

В обґрунтування позову посилався на те,
що 01 травня 2012 року між його батьком
ОСОБА_5 та фермерським господарством
«Стельмаченко С.І.» був укладений
договір оренди земельної ділянки
сільськогосподарського призначення
площею 5,67 га, яка розташована на
території Антонівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області. Земельна ділянка належала
батькові на підставі державного акту
сері ІІІ-ЗП № 052578 від 21 лютого 2003 року.

Відповідно до статей 18,20 Закону України
«Про оренду землі», положень частини 2
статті 125 Земельного кодексу України,
статей 210,640 ЦК України договір оренди
землі підлягає державній реєстрації та
є укладеним з моменту його державної
реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, відповідно,
припинилася його цивільна
правоздатність. За життя ОСОБА_5
договір оренди землі не був
зареєстрований у встановленому
законом порядку.

Оскільки державна реєстрація договору
оренди землі у відділі Держкомзему у
Вільнянському районі Запорізької
області проведена 16 листопада 2012 року,
після смерті орендодавця, просив
визнати договір оренди таким, що не
відповідає вимогам статті 203 ЦК
України, оскільки правочин від імені
особи був укладений після його смерті.
Як зазначав позивач, він звернувся до
суду як спадкоємець померлого батька
ОСОБА_5

Рішенням Вільнянського районного суду
Запорізької області від 06 жовтня 2014
року позов задоволено.

Визнано недійсним договір оренди
земельної ділянки, укладений 01 травня
2012 року між ОСОБА_5 та ФГ "Стельмаченко
С.І." реєстраційний запис № 02023 від
16 листопада 2012 року.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
фермерське господарство «Стельмаченко
С.І.» подало апеляційну скаргу, в якій,
посилаючись на допущені судом першої
інстанції порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення Вільнянського
районного суду Запорізької області від
06 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову ОСОБА_4

У судове засідання апеляційного суду
Запорізької області ОСОБА_4, його
представник ОСОБА_6 не з'явилися, про
час і місце розгляду справи
повідомлені належним чином, про що
свідчать рекомендовані повідомлення
про вручення поштових відправлень.
ОСОБА_4 про причини неявки суд не
сповістив. Представник ОСОБА_6 подав
заяву про розгляд справи у його
відсутності. З урахуванням викладеного
та положень статті 305 ЦПК України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши у судовому засіданні
апеляційного суду Запорізької області
доповідь судді, вислухавши пояснення
Стельмаченка С.І., представника
фермерського господарства
«Стельмаченко С.І.», перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції у відповідності
до статті 303 ЦПК України в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Пунктом 2 частини 1 статті 307, пунктом 4
частини 1 статті 309 ЦПК України
передбачено, що за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог у разі порушення
або неправильного застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повного і
всебічного з'ясування обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив із того, що
реєстрація договору оренди проведена
після смерті орендодавця ОСОБА_5, тобто
при житті договір укладено не було і
спірна земельна ділянка не була
передана відповідачу в порядку,
передбаченому договором оренди.

Проте повністю з такими висновками
погодитись не можна, оскільки суд
дійшов їх з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що
згідно державного акту сері ІІІ-ЗП №
052578 на право приватної власності на
землю від 21 лютого 2003 року ОСОБА_5 мав на
праві власності земельну ділянку
площею 5,67 га, розташовану на території
Антонівської сільської ради
Вільнянського району Запорізької
області, яка була передана для ведення
товарного сільськогосподарського
виробництва. Кадастровий номер ділянки
:03:004:0038 ( а. с. 9-13 ).

01 травня 2012 року між ОСОБА_5 та
фермерським господарством
«Стельмаченко С.І.» був укладений
договір оренди земельної ділянки
строком на 10 років, який зареєстрований
у відділі Держкомзему у Вільнянському
районі Запорізької області 16 листопада
2012 року.

У пункті 22 договору оренди вказано, що
передача земельної ділянки орендарю
здійснюється у тижневий строк після
державної реєстрації цього договору за
актом її приймання та передачі. Разом з
тим, фактично земельна ділянка вже була
перебувала у користування
господарству, що зафіксовано 01 травня
2012 року у акті прийому-передачі об'єкта
оренди, у акті визначення меж ( а. с. 45-46 ).

Згідно статті 18, частини 1 статті 20
Закону України «Про оренду землі»
укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації і
набирає чинності після такої
реєстрації.

Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК
України волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Волевиявлення є важливим чинником, без
якого неможливо вчинення правочину, що
узгоджується зі свободою договору,
установленою статею 627 ЦК України.

За змістом частини 1 статті 638 ЦК
України договір є укладеним, якщо
сторони в належній формі досягли згоди
з усіх істотних умов. Своє
волевиявлення на укладення договору
учасник правочину виявляє в момент
досягнення згоди з усіх істотних умов,
складання та скріплення підписом
письмового документа, в якому
фіксуються правові наслідки.

Таким чином, з наданих документів
вбачається, що при укладенні договору
оренди 01 травня 2012 року було
волевиявлення кожної із сторін на
укладення на певний строк вказаної
угоди. Отже, учасники правочину,
дійшовши згоди щодо всіх істотних умов
договору оренди землі, склали і
підписали відповідний письмовий
документ, надаючи згоду встановленої
форми саме на момент його укладення.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер ( а. с. 6 ).

Після його смерті позивач ОСОБА_4 - син
орендодавця, на підставі рішення
Вільнянського районного суду
Запорізької області від 03 вересня 2014
року отримав у власність земельну
ділянку площею 5,67 га кадастровий номер
:03:004:0038 (а. с. 4-5,32-33 ).

Відповідно до статті 32 Закону України
"Про оренду землі" та пункту 40 договору
оренди землі, перехід права власності
на орендовану земельну ділянку до
іншої особи, а також реорганізації
юридичної особи-орендаря, не є
підставою для зміни умов або
розірвання договору. Розірвання
договору оренди землі в
односторонньому порядку не
допускається. Тому здійснення
реєстрації договору оренди після
смерті орендодавця, проте
волевиявлення на укладення якого він
виявляв у момент досягнення згоди з
усіх істотних умов, складання та
скріплення підписом письмового
документа, не є підставою для визнання
договору недійсним.

Та обставина, що реєстрація договору
оренди у відділі Держкомзему у
Вільнянському районі Запорізької
області була проведена 16 листопада 2012
року, не є підставою для визнання
недійсним договору оренди, оскільки
учасники правочину дійшовши згоди щодо
всіх істотних умов договору оренди
землі у момент підписання договору 01
травня 2012 року і фактично уклали
договір, а подальша його реєстрація в
управлінні Держкомзему є
адміністративним актом, тобто
елементом зовнішнім щодо договору і
ніяким чином не впливає на факт його
укладення. Таким чином, на момент
набрання договором оренди земельної
ділянки чинності, тобто державної
реєстрації, спірний договір уже був
укладений, а факт його укладання має
самостійне юридичне значення, що не є
тотожним юридичному значенню набрання
договором чинності.

Приймаючи до уваги викладене,
враховуючи конкретні обставини справи,
колегія суддів дійшла висновку, що на
підставі положень пункту 4 часини 1
статті 309 ЦПК України постановлене по
даному спору рішення підлягає
скасуванню як таке, що винесене з
порушенням норм матеріального і
процесуального права, з ухваленням
нового рішення про відмову у
задоволенні позову ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського
господарства «Стельмаченко С.І.»
задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду
Запорізької області від 06 жовтня 2014
року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову ОСОБА_4 до
фермерського господарства
«Стельмаченко С.І.» про визнання
недійсним договору оренди земельної
ділянки відмовити.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржене в касаційному порядку
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: