Справа № 495/6495/14-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 листопада 2014 року
Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання:
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідача: не з'явився
розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу № 495/6495/14-ц
02.09.2014 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач) звернувся до
Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області з
позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по
тексту - відповідач) про визнання
договору позики дійсним та стягнення
Так, позивач просив суд:
- визнати дійсним договір позики від
02.10.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
гроші в розмірі 60 000 доларів США;
- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
судові витрати, пов'язані зі сплатою
судового збору, витрати на правову
допомогу, проїзд на судові засідання та
інші витрати, пов'язані з поверненням
Позовні вимоги мотивовані тим, що 02.10.2013
року ОСОБА_2 під розписку позичила у
ОСОБА_1 гроші в сумі 60 000 доларів США на
термін до 01.08.2014 року. Передача грошей
відбулась при свідках. На неодноразові
звернення позивача про необхідність
повернути позичені кошти відповідач не
відреагував, грошові кошти в сумі 60 000
доларів США не повернув до сих пір.
Ухвалою Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
від 03.09.2014 року відкрито провадження по
справі № 495/6495/14-ц за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про визнання договору позики
дійсним та стягнення боргу. Справу
призначено до розгляду (а.с.6).
В судове засідання 25.11.2014 року позивач -
ОСОБА_1, не з'явилася але від неї та її
представника ОСОБА_3, до суду надійшла
заяви, згідно якої вони просять справу
розглянути за їх відсутності, позовні
вимоги про стягнення боргу в розмірі 60
000 доларів США, витрат по сплаті
судового збору в розмірі 3 654 грн. та
витрат на об'яву в газету в розмірі 60
грн. підтримують в повному обсязі та
просять задовольнити (а.с.28).
Відповідач - ОСОБА_2, відзив або
заперечення на позов ОСОБА_1 до суду не
надала та в судові засідання 02.10.2014
року, 03.11.2014 року та 25.11.2014 року не
з'явилася без поважних причин (а.с.15, 24,
34), про причини неявки суд не
повідомила, будь-яких клопотань не
заявляла, хоча була належним чином
повідомлена про час та місце судового
Так, ухвала суду та повістки про
призначення слухання справи, а також
копія позовної заяви ОСОБА_1 з
додатками до неї були надіслані на
адресу ОСОБА_2 (АДРЕСА_2), яка наявна в
матеріалах справи та за якою вона
зареєстрована (а.с.8, 27).
Згідно довідки № 23/4797 від 06.09.2014 року, що
надійшла до суду від
Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, по м.
Білгород-Дністровському та
Білгород-Дністровському району не
значиться, хоча спочатку в даній
довідці визначена її адреса як:
АДРЕСА_2, але з невідомих для суду
причин ця інформація закреслена
Згідно довідки № 8555 від 14.10.2014 року, що
надійшла до суду від Головного
управління ДМС в Одеській області,
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за
адресою: АДРЕСА_2 (а.с.23).
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного
процесуального кодексу України, судова
повістка разом із розпискою, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
разом з копіями відповідних документів
надсилається поштою рекомендованим
листом із повідомленням або через
кур'єрів за адресою, зазначеною
стороною чи іншою особою, яка бере
участь у справі. У разі відсутності
осіб, які беруть участь у справі, за
такою адресою, вважається, що судовий
виклик або судове повідомлення вручене
Крім того, на виконання положень ч.ч. 9, 10
ст.74 Цивільного процесуального кодексу
України, позивачем - ОСОБА_1, у газеті
Одеської обласної ради «Одеські вісті»
від 13.11.2014 року на аркуші 7 було
надруковано оголошення, згідно якого
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області викликає в якості
відповідача ОСОБА_2 у судове засідання,
яке відбудуться 25.11.2014 року об 11:30 год. у
приміщенні Білгород-Дністровського
міськрайонного суду Одеської області
за адресою: Одеська область, м.
Білгород-Дністровський, вул. Енгельса,27
(зала судових засідань № 23), по
цивільній справі № 495/6495/14-ц за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору
позики дійсним та стягнення боргу.
Попереджено, що у разі неявки у судове
засідання справа може бути розглянута
за відсутності відповідача (а.с.30-33).
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
повторної неявки в судове засідання
відповідача, повідомленого належним
чином, суд вирішує справу на підставі
наявних у ній даних чи доказів
(постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання відповідача,
який належним чином повідомлений і від
якого не надійшло заяви про розгляд
справи за його відсутності або якщо
повідомлені ним причини неявки визнані
неповажними, суд може ухвалити заочне
рішення на підставі наявних у справі
доказів, якщо позивач не заперечує
проти такого вирішення справи.

Згідно із ст.157 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
розглядає справи протягом розумного
строку, але не більше двох місяців з дня
відкриття провадження у справі, а
справи про поновлення на роботі, про
стягнення аліментів - одного місяця. У
виняткових випадках за клопотанням
сторони, з урахуванням особливостей
розгляду справи, суд ухвалою може
подовжити розгляд справи, але не більше
як на п'ятнадцять днів.

Враховуючи викладені обставини, норми
чинного законодавства та ті факти, що
відповідач в жодне судове засідання не
з'явився, будь-яких клопотань не
заявляв, хоча був належним чином
повідомлений про час та місце судового
розгляду, позивач та його представник в
судове засідання не з'явилися, але
просили розглянути справу без їх
присутності та проти винесення
заочного рішення не заперечували,
строк розгляду справи, відповідно до
ст.157 Цивільного процесуального
кодексу України, закінчився і ніхто із
сторін не заявив клопотання про його
подовження, суд вважає за можливе і
необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169,
ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального
кодексу України, розглянути справу без
участі сторін або їх представників, на
підставі наявних та достатніх для
розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного
процесуального кодексу України, у разі
неявки в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, чи в разі
якщо відповідно до положень цього
Кодексу розгляд справи здійснюється
судом за відсутності осіб, які беруть
участь у справі, фіксування судового
процесу за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши
матеріали справи, дослідивши надані
докази, суд дійшов до наступних
висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного
кодексу України, кожна особа має право
на захист свого цивільного права у разі
його порушення, невизнання або
оспорювання. Кожна особа має право на
захист свого інтересу, який не
суперечить загальним засадам
цивільного законодавства. Кожна особа
має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного
процесуального кодексу України, кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом (з урахуванням уточнень) до
ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено в судовому засіданні,
відповідно до розписки від 02.10.2013 року,
що виконана рукописом, ОСОБА_2 отримала
у борг від ОСОБА_1 гроші в сумі 60 000
доларів США строком на 1 рік (а.с.3).

Відповідно до розписки від 02.10.2013 року,
ОСОБА_2 зобов'язалася повернути ОСОБА_1
позичену суму у липні 2014 року. Строк
повернення може бути продовжений за
взаємною згодою сторін.

Розписка від 02.10.2013 року виконана та
гроші передані у присутності двох
свідків: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які вказану
розписку також підписали.

По закінченню зазначеного строку
ОСОБА_2 борг за договором позики,
відповідно до розписки від 02.10.2013 року,
ОСОБА_1 не повернула.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та було вище зазначено, між сторонами
виникли правовідносини, що витікають з
договору позики, які регулюються
нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.ст. 509. 510, 526 Цивільного
кодексу України, зобов'язанням є
правовідношення, в якому одна сторона
(боржник) зобов'язана вчинити на
користь другої сторони (кредитора)
певну дію (передати майно, виконати
роботу, надати послугу, сплатити гроші
тощо) або утриматись від певної дії, а
кредитор має право вимагати від
боржника виконання його обов'язку.
Загальними умовами зобов'язання є те,
що зобов'язання має виконуватись
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом. Боржник не
звільняється від відповідальності за
неможливість виконання ним грошового
зобов'язання (ст.ст. 525, 625 ЦК України).

Згідно із ст.530 Цивільного кодексу
України, якщо у зобов'язанні
встановлений строк його виконання, то
воно підлягає виконанню у цей строк.
Боржник вважається таким, що
прострочив, якщо він не приступив до
виконання зобов'язання або не виконав
його у строк, встановлений договором
або законом (ст.612 ЦК України).

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу
України, за договором позики одна
сторона (позикодавець) передає у
власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості. Договір позики є укладеним з
моменту передання грошей або інших
речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій
формі, якщо його сума не менш як у
десять разів перевищує встановлений
законом розмір неоподатковуваного
мінімуму доходів громадян. На
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК
України).

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст.1049 Цивільного
кодексу України, позичальник
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Як встановлено матеріалами справи,
ОСОБА_2 в порушення зазначених вище
норм чинного законодавства та
написаної власноруч і без примушення
розписки від 02.10.2013 року, не повернула
ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 60 000
доларів США до сих пір, у зв'язку з чим
така суми підлягає стягненню з
відповідача на користь позивача в
примусовому порядку.

Крім того, на вимогу суду ОСОБА_1 було
представлено для огляду оригінал
розписки від 02.10.2013 року, яка, по-перше,
повністю відповідає її копії, наявної в
матеріалах справи, а, по-друге, свідчить
про те, що ОСОБА_2 дійсно позичені гроші
ОСОБА_1 не повернула.

Відповідно до ст.6 Європейської
конвенції з прав людини та
основоположних свобод, кожен має право
на справедливий і публічний розгляд
його справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, який вирішить
спір щодо його прав та обов'язків
цивільного характеру або встановить
обґрунтованість будь-якого висунутого
проти нього кримінального
обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного
процесуального кодексу України,
завданнями цивільного судочинства є
справедливий, неупереджений та
своєчасний розгляд і вирішення
цивільних справ з метою захисту
порушених, невизнаних або оспорюваних
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб,
інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного
процесуального кодексу України,
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін, при цьому
суд розглядає цивільні справи не
інакше як в межах заявлених позовних
вимог і на підставі наданих сторонами
доказів. Кожна сторона повинна довести
ті обставин, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 6
цього Кодексу, тобто тягар доказування
лежить на сторонах цивільно-правового
спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмета доказування
(ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60
Цивільного процесуального кодексу
України, кожна сторона зобов'язана
довести ті обставини, на які вона
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61 ЦПК України.
Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного
процесуального кодексу України, суд
оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному та об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Рішення суду повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні (ст.213
ЦПК України).

Враховуючи вищезазначені обставини та
норми чинного законодавства, суд
дійшов до висновку про законність,
обґрунтованість та правомірність
позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу, у зв'язку з чим такий
позов підлягає задоволенню.

Згідно із ст.ст. 79, 88 Цивільного
процесуального кодексу України, з
відповідача на користь позивача також
підлягають стягненню судові витрати.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 509, 510, 525, 526, 530, 612,
1046, 1047, 1049 Цивільного кодексу України,
ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 79, 88, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215,
218, 224-228 Цивільного процесуального
кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1
(АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
НОМЕР_2):

- суму боргу в розмірі 60 000 (шістдесят
тисяч) доларів США;

- суму сплаченого судового збору за
розгляд позовної заяви в розмірі 3 654
(три тисячі шістсот п'ятдесят чотири)
гривні;

- суму інших судових витрат в розмірі 60
(шістдесят) гривень.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. Сторони та інші
особи, які беруть участь у справі, а
також особи, які не брали участі у
справі, якщо суд вирішив питання про їх
права та обов'язки, мають право
оскаржити в апеляційному порядку
рішення суду першої інстанції повністю
або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через
Білгород-Дністровський міськрайонний
суд Одеської області протягом десяти
днів з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
В.В. Мишко