Справа №442/7043/14-ц
Провадження №2/442/2227/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2014 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді : Крамара О.В.

при секретарі : Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2, залишивши на її вихованні та утриманні неповнолітніх дітей дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 28.05.2008р.н., в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що вона 14 травня 2005 року уклала шлюб з ОСОБА_2 і прожила з ним у спільному шлюбі до травня 2012 року.

Від цього шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 - 28.05.2008р.н. Діти на даний час проживають разом з нею і ходять до школи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено довідку про склад сім»ї та довідки з навчальних закладів.

Між ними спільне сімейне життя не склалося, причиною розірвання шлюбу стало фактичне непорозуміння сімейних стосунків, відношення один до одного стали холодними в зв'язку з чим відсутня любов між ними.

Дітям вона має бажання та можливість дати відповідне виховання і забезпечити їх матеріальний добробут, однак відповідач особисто не забезпечує належним чином фінансово їхню сім'ю, не приділяє уваги дітям, не займається їхнім вихованням та утриманням.

Щодо неї як дружини не проявляє ознаків уваги та любові, а його поведінка призводить до сварок та непорозумінь у сім»ї. За таких обставин вважає, що подальше спільне сімейне життя з відповідачем є не можливе. Загальне спільне сімейне господарство ними з весни 2012 року не ведеться.

Подальше сумісне спільне життя подружжя і збереження сім'ї вона вважає неможливим, оскільки збереження шлюбу суперечило б її інтересам та інтересам дітей, що має істотне значення.

Позивач, бажає, щоб діти залишалися проживати з нею, оскільки за особистим характером відповідача проживання дітей біля батька є не можливим, і відповідач не бажає особисто бути постійно з дітьми, допомагати їм у навчанні.

Діти повинні зростати в умовах турботи і відповідальності своїх батьків, у всякому разі, в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості.

Після розірвання шлюбу, вона не має наміру перешкоджати відповідачу як батькові дітей у спілкуванні з ними та брати участь у їх вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дітей відповідно до норми п.3 ст.157 Сімейного кодексу України.

Згідно норми п.2 ст.141 Сімейного кодексу України в якій зазначено - Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Вважає, що позитивного результату для примирення не настане, оскільки сторони від весни 2012р. так і не примирилися та не знайшли спільної мови, щоб продовжити проживати разом у шлюбі. За таких обставин збереження сім'ї і подальше спільне життя з відповідачем є не можливе. На даний час шлюб існує формально, а тому його слід розірвати. На час розірвання шлюбу відносно поділу спільно придбаного майна в шлюбі спору немає.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, не повідомивши причин, хоча був своєчасно повідомленим про час та місце судового засідання через оголошення в пресі, керуючись п. 9 ст. 74 ЦПК України, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи, проти чого не заперечив представник позивача.

Вислухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до часткового задоволенню, виходячи з наступного.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

З свідоцтва про шлюб серії 1-СГ № 010649, виданого відділом РАЦС м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, вбачається, що 14.05.2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у Відділі реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області зареєстрували шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Куць». (а.с. 5)

Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, позивач не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Що стосується позовних вимог в частині залишення неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 28.05.2008р.н. на вихованні та утриманні позивачки, то в цій частині в задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.110, 112 СК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 14 травня 2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану м.Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 137.

В решті позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення - з дня отримання такого.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя Крамар О.В.