У х в а л а

іменем україни

19 листопада 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової
О.В., Кафідової О.В.,
Фаловської І.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про повернення
самовільно зайнятої земельної ділянки,
за касаційною скаргою ОСОБА_7 на
рішення Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 20
березня 2014 року та ухвалу апеляційного
суду Закарпатської області від 23
червня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до
суду із зазначеним позовом,
посилаючись на те, що він є власником
житлового будинку по АДРЕСА_1. Суміжним
із ним землекористувачем є ОСОБА_8, яка
самовільно захопила частину його
земельної ділянки та огородила її
металевою сіткою. На зауваження
позивача з даного приводу відповідач
не реагує, зняти самовільно
встановлену металеву сітку
відмовляється, постійно створює
конфліктні ситуації. Враховуючи
викладене, просив, з урахуванням
уточнень, повернути йому самовільно
зайняту земельну ділянку площею
65,33 кв. м, демонтувати встановлену
огорожу між земельними ділянками
сторін та не перешкоджати позивачу у
встановленні нової огорожі згідно
додатку 2 до висновку судової
земельно-технічної експертизи. Крім
цього, просив зобов'язати відповідача
демонтувати належну їй вбиральню та
перенести її на відстань не менше 1 м
від межі земельної ділянки.

Рішенням Мукачівського міськрайонного
суду Закарпатської області від 20
березня 2014 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду
Закарпатської області від 23 червня 2014
року, позов задоволено. Зобов'язано
ОСОБА_8 повернути ОСОБА_6 самовільно
зайняту земельну ділянку площею 65,33 кв.
м по АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_8
демонтувати встановлену нею огорожу
між земельними ділянками АДРЕСА_1 та
АДРЕСА_2 та не перешкоджати ОСОБА_6 у
встановленні нової огорожі згідно
додатку № 2 до висновку судової
земельно-технічної експертизи.
Зобов'язано ОСОБА_8 демонтувати належну
їй вбиральню, позначену на схемах № 3, 4
в додатках № 3, 4 до висновку судової
земельно-технічної експертизи під
порядковим № 7 та перенести її на
відстань не менше 1 м від межі земельної
ділянки по АДРЕСА_1. Вирішено питання
розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить
скасувати рішення місцевого та ухвалу
апеляційного судів, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, та направити
справу на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
частково з наступних підстав.

Перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
апеляційний суд досліджує докази, які
судом першої інстанції були досліджені
з порушенням установленого порядку або
в дослідженні яких було неправомірно
відмовлено, а також нові докази,
неподання яких до суду було зумовлено
поважними причинами (ст. 303 ЦПК України).

Вказаним вимогам рішення суду
апеляційної інстанції не відповідає.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції про задоволення позову, суд
апеляційної інстанції погодився з
висновками місцевого суду про
порушення відповідачем права
власності ОСОБА_6 на земельну ділянку в
зв'язку із її самовільним зайняттям.

Проте вказані висновки суду
апеляційної інстанції є передчасними.

Установлено та з матеріалів справи
вбачається, що ОСОБА_6 на праві
приватної власності належить дві
земельні ділянки площею 0,0975 га та 0,1 га
по АДРЕСА_1.

Відповідно до витягу з рішення
виконавчого комітету Мукачівської
міської ради від 03 липня 2007 року «Про
передачу земельних ділянок у
власність» ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у спільну
власність для будівництва та
обслуговування житлових будинків
передано земельну ділянку площею 0,1428
га по АДРЕСА_2 (а.с. 89).

Відповідно до висновку судової
земельно-технічної експертизи від
23 липня 2013 року має місце
порушення землекористування, зокрема
порушення меж та накладення земельних
ділянок відповідно до
правовстановлюючих документів на ці
земельні ділянки, а саме: накладення
земельної ділянки, що знаходиться у
фактичному користуванні
ОСОБА_7 на земельну ділянку, яка
належить ОСОБА_6. Площа ділянки, що
накладається, становить 65,33 кв. м (а.с. 75 -
80).

Пленум Верховного Суду України у п. 11
постанови «Про судове рішення у
цивільній справі» від 18 грудня 2009 року
№ 11 роз'яснив, що у мотивувальній
частині рішення слід наводити дані про
встановлені судом обставини, що мають
значення для справи, їх юридичну оцінку
та визначені відповідно до них
правовідносини, а також оцінку всіх
доказів.

Проте зазначеним вимогам постановлені
у справі судові рішення не
відповідають.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_7
заявила також сумнів з приводу
достовірності та повноти висновку
експерта та просила суд першої
інстанції викликати експерта в судове
засідання для роз'яснення та
доповнення висновку. Проте місцевий
суд не перевірив доводи клопотання та
всупереч вимогам ст. 189 ЦПК України
відхилив його в зв'язку із надуманістю
та затягуванням судового процесу з
боку відповідача, чим обмежив
останнього у його процесуальних правах
(а.с. 122).

Крім того, за загальними положеннями
ЦПК України на суд покладено обов'язок
під час ухвалення рішення вирішити, чи
мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги позивача та
якими доказами вони підтверджуються;
перевірити наявність чи відсутність
певних обставин за допомогою доказів
шляхом їх оцінки; оцінити подані
сторонами докази та дійти висновку про
наявність або відсутність певних
юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді,
коли суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно з нормами матеріального права,
що підлягають застосуванню до даних
правовідносин, а також правильно
витлумачив ці норми.

Втім, переглядаючи рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд у порушення
вимог ст. 10 ЦПК України не усунув
допущені місцевим судом порушення норм
процесуального права та не сприяв
всебічному та повному з'ясуванню
обставин справи.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України
якщо висновок експерта буде визнано
необґрунтованим або таким, що
суперечить іншим матеріалам справи або
викликає сумніви в його правильності,
судом може бути призначена повторна
експертиза, яка доручається іншому
експертові (експертам).

Проте, всупереч наведеному,
апеляційний суд залишив без
задоволення клопотання відповідачки
про проведення повторної судової
експертизи (а.с. 166), надавши
перевагу наявному в матеріалах справи
висновку судового експерта, не
врахувавши при цьому, що відповідач у
суді першої інстанції була позбавлена
права ставити питання судовому
експерту, чим порушив право
відповідачки на проведення судової
експертизи та принцип диспозитивності.

Ураховуючи викладене, судом
апеляційної інстанції не з'ясовано всі
обставини у справі, не досліджено
докази та не надано їм оцінки.

Оскільки порушення норм матеріального
та процесуального права призвело до
неправильного вирішення спору і ці
порушення допущені судом апеляційної
інстанції при розгляді справи, рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню, а справа передачі на новий
розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 23 червня
2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська