Справа № 340/416/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2524/2014
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р. І.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів:
Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Драганчук У.М.

з участю представника апелянта
Рокетської С.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_3 про звернення стягнення
заборгованості за кредитним договором
на предмет іпотеки за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк» на рішення
Верховинського районного суду
Івано-Франківської області від 10
жовтня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Верховинського районного
суду Івано-Франківської області від 10
жовтня 2014 року задоволено частково
позов Публічного акціонерного
товариства комерційний банк
«ПриватБанк». Вирішено в рахунок
погашення заборгованості ОСОБА_3 за
кредитним договором №IFVWGA00000167 від
10.06.2008 року на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» в розмірі 453 550,92 грн.
звернути стягнення на предмет іпотеки:
земельну ділянку для обслуговування
будівель та ведення підсобного
господарства, загальною площею 0,2469 га,
яка належить ОСОБА_3 на підставі
державного акту на право власності на
земельну ділянку серії ІФ №036846,
виданого Верховинською селищною радою
Верховинського району
Івано-Франківської області 14.02.2005 року,
та розташована в смт. Верховина
Верховинського району
Івано-Франківської області, акт
зареєстровано в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №48,
кадастровий номер земельної ділянки
030010094, шляхом проведення
прилюдних торгів згідно Закону України
«Про виконавче провадження»,
встановивши початкову ціну предмету
іпотеки на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності під час
проведення виконавчих дій.

Вирішено питання судових витрат. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду в
частині зменшення розміру нарахованої
пені з 24 624,43 грн. до 5 000 грн., ПАТ КБ
«ПриватБанк» подав апеляційну скаргу,
в якій посилається на неповне
з'ясування судом обставин справи,
невідповідність висновків суду
фактичним обставинам справи, порушення
норм матеріального та процесуального
права.

Зокрема вказує, що зменшуючи розмір
нарахованої пені з 24 624,43 грн. до 5 000 грн.,
суд першої інстанції не навів жодних
норм, відповідно до яких він зменшив
суму заборгованості по пені, та не
врахував, що рішенням Верховинського
районного суду Івано-Франківської
області від 31.03.2014 року було зменшено
розмір пені з 163 071,98 грн. до 30 000 грн. В
даному випадку у суду не було жодних
підстав для застосування положень ст.
551 ЦК України, оскільки розмір збитків
значно перевищує розмір неустойки.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд
допустив порушення ст.ст. 213, 214 ЦПК
України, що призвело до неправильного
вирішення справи.

З цих підстав апелянт просить рішення
Верховинського районного суду
Івано-Франківської області від 10
жовтня 2014 року в частині зменшення
розміру нарахованої пені з 24 624,43 грн. до
5 000 грн. змінити, ухвалити в цій частині
нове рішення про стягнення
заборгованості по пені в повному
обсязі, в іншій частині рішення
залишити без змін.

У засіданні апеляційного суду
представник апелянта підтримала
доводи скарги з наведених в ній
мотивів.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні
доводи апеляційної скарги не визнав,
рішення суду першої інстанції вважав
законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника апелянта та відповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши відповідність висновків
суду фактичним обставинам справи та
правильність застосування судом норм
матеріального і процесуального права у
вирішенні даного спору, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
слід відхилити з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та
вбачається з матеріалів справи, що
10.06.2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (в
подальшому назву змінено на ПАТ КБ
«ПриватБанк») та ОСОБА_3 було укладено
кредитний договір №IFVWGA00000167,
відповідно до якого останній отримав
кредит у розмірі 126 221,25 грн. зі сплатою
відсотків за користування кредитом та
інших платежів, в обумовленому
договором порядку та в терміни
відповідно до графіку погашення
кредиту, з кінцевим терміном
повернення кредиту 08.06.2023 року (а.с. 5-8).

В забезпечення виконання зобов'язань
за даним кредитним договором 10.06.2008
року між сторонами було укладено
договір іпотеки, відповідно до якого
ОСОБА_3 надав в іпотеку банку нерухоме
майно, а саме земельну ділянку для
ведення особистого селянського
господарства, площею 0,2469 га, яка
належить йому на підставі держаного
акту на право власності на землю серії
ІФ №036846, виданого Верховинською
селищною радою Верховинського району
Івано-Франківської області 14.02.2005 року,
акт зареєстровано в книзі записів
державних актів на право приватної
власності на землю за №48,
кадастровий номер земельної ділянки
030010094 (а.с. 14-19).

Незважаючи на взяті на себе кредитні
зобов'язання, ОСОБА_3 належним чином їх
не виконував, внаслідок чого станом на
06.05.2014 року утворилася заборгованість
відповідача перед банком в сумі 594 929,65
грн., яка складається з наступного: 121
283,54 грн. - заборгованість за кредитом; 162
555,96 грн. - заборгованість по процентах
за користування кредитом; 31 066,94 грн. -
заборгованість по комісії за
користування кредитом; 280 023,21 грн. - пеня
за несвоєчасність виконання
зобов'язань за договором. Наведене
підтверджується розрахунком
заборгованості за кредитним договором
№IFVWGA00000167 від 10.06.2008 року (а.с. 9-10).

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу.

Положеннями ч. 1 ст. 599 ЦК України
встановлено, що зобов'язання
припиняється виконанням, проведеним
належним чином.

Відповідно до положень ст.ст. 610, 611 ЦК
України порушенням зобов'язання є його
невиконання або виконання з порушенням
умов, визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). У разі порушення
зобов'язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

Таким чином, ухвалюючи рішення про
звернення стягнення на предмет
іпотеки, суд першої інстанції
правильно виходив з того, що ОСОБА_3,
незважаючи на взяті на себе за
кредитним договором зобов'язання,
належним чином їх не виконував,
внаслідок чого ПАТ КБ «ПриватБанк», як
іпотекодержатель, вправі задовольнити
свої вимоги за кредитним договором
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки.

При цьому, визначаючи суму
заборгованості ОСОБА_3 за кредитним
договором №IFVWGA00000167 від 10.06.2008 року, в
рахунок погашення якої слід звернути
стягнення на предмет іпотеки згідно
договору іпотеки від 10.06.2008 року, суд
першої інстанції виходив з того, що
заочним рішенням Індустріального
районного суду м. Дніпропетровська від
19.04.2012 року із ОСОБА_3 стягнуто на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№IFVWGA00000167 від 10.06.2008 року в сумі 338 202,35
грн., яка утворилась станом на 07.02.2012
року (а.с. 63-64).

Рішенням Верховинського районного
суду Івано-Франківської області від
31.03.2014 року, залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Івано-Франківської
області від 22.05.2014 року, частково
задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк»
та стягнуто із відповідача ОСОБА_3 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованість за кредитним договором
№IFVWGA00000167 від 10.06.2008 року в сумі 102 926,11
грн., яка утворилася станом на 04.02.2014
року та складається із 60 638,59 грн.
заборгованості за відсотками, 12 287,52
грн. заборгованості за комісією та 30 000
грн. заборгованості з пені (а.с. 32-41).

За змістом наведеного рішення
позивачем станом на 04.02.2014 року було
нараховано заборгованість ОСОБА_3 за
кредитним договором №IFVWGA00000167 від
10.06.2008 року в сумі 562 882,76 грн. разом із
сумою, стягнутою за рішенням
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 19.04.2012 року.

За період з 04.02.2014 року по 06.05.2014 року
розмір заборгованості по даному
кредитному договору збільшився до 594
929,65 грн., тобто на 32 046,89 грн., зокрема:

- заборгованість за кредитом
зменшилась із 122 783,54 грн. до 121 283,54 грн.
(на 1500 грн.);

- заборгованість по процентах
збільшилась з 155 119, 40 грн. до 162 555, 96 грн.
(на 7 436,56 грн.);

- заборгованість по комісії
збільшилась з 29 581,04 грн. до 31 066, 94 грн.
(на 1 485,90 грн.);

- заборгованість із пені збільшилась із
255 398,78 грн. до 280 023,21 грн.(на 24 624,43 грн.).

Тому заборгованість за кредитним
договором №IFVWGA00000167 від 10.06.2008 року
станом на 06.05.2014 року підлягає
визначенню з урахуванням стягнень за
рішенням Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 19.04.2012
року, рішенням Верховинського
районного суду від 31.03.2014 року та суми
заборгованості, яка утворилася за
період з 04.02.2014 року по 06.05.2014 року, а
тому дана заборгованість повинна
становити 473 175,35 грн. (338 202,35 грн.+102 926,11
грн.+32 046,89 грн.).

При цьому, з врахуванням матеріального
становища відповідача ОСОБА_3 суд
вважав можливим за його клопотанням
зменшити розмір неустойки нарахованої
у зв'язку з неналежним виконанням ним
умов кредитного договору за період з
04.02.2014 року по 06.05. 2014 року з 24 624,43 грн. до
5 000 грн.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на
предмет іпотеки слід звернути
стягнення в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
№IFVWGA00000167 від 10.06.2008 року на загальну
суму 453 550,92 грн. (338 202,35 грн.+102 926,11 грн. + 7
422,46 +5 000 грн.).

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою
(штрафом, пенею) є грошова сума або інше
майно, які боржник повинен передати
кредиторові у разі порушення боржником
зобов'язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Вищого
Спеціалізованого Суду України в пункті
27 Постанови від 30.03.2012 року №5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
положення частини третьої статті 551 ЦК
України про зменшення розміру
неустойки може бути застосовано судом
лише за заявою відповідача до
відсотків, які нараховуються як
неустойка, і не може бути застосовано
до сум, які нараховуються згідно з
частиною другою статті 625 ЦК, які мають
іншу правову природу. При цьому
проценти, які підлягають сплаті згідно
з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у
такому порядку не підлягають зменшенню
через неспівмірність із розміром
основного боргу, оскільки вони є платою
за користування грошима і підлягають
сплаті боржником за правилами
основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні
частини третьої статті 551 ЦК можна
вважати, зокрема, ступінь виконання
зобов'язання боржником; майновий стан
сторін, які беруть участь у
зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Зменшуючи розмір нарахованої пені з 24
624,43 грн. до 5 000 грн., суд першої
інстанції, врахувавши матеріальне
становище відповідача ОСОБА_3,
правильно застосував положення ч. 3 ст.
551 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції та не містять підстав для
скасування або зміни судового рішення
в наведеній частині.

В іншій частині рішення Верховинського
районного суду Івано-Франківської
області від 10 жовтня 2014 року не
оскаржується, а тому апеляційним судом
не переглядається.

За приписами ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд
апеляційної інстанції не вправі
переоцінювати докази, які судом першої
інстанції були досліджені у
встановленому законом порядку, а
апеляційна скарга не містить посилання
на нові докази і їх не надано суду
апеляційної інстанції, що давало б
підставу для зміни чи скасування
судового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого
позову та в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів дійшла висновку,
що фактичні обставини справи судом
першої інстанції з'ясовано всебічно та
повно, дано їм вірну правову оцінку, а
рішення суду ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Верховинського районного суду
Івано-Франківської області від 10
жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуюча
Горейко М.Д.

Судді:
Проскурніцький П.І.

Ясеновенко Л.В.