Справа № 383/2027/13-ц
Провадження №2/383/39/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року Бобринецький
районний суд Кіровоградської області у
складі:

головуючого судді - Бондаренко В.В.

при секретарі - Зербул С.В.

з участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Бобринець
Кіровоградської області в залі судових
засідань Бобринецького районного суду
Кіровоградської області цивільну
справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулась до суду з даним
позовом, обґрунтувавши його тим, що
11.12.2009 року ОСОБА_2 знаходячись в
приміщенні магазину, розташованому в
АДРЕСА_1 на грунті раніше виниклих
особистих неприязних стосунків, умисно
нанесла один удар правою рукою в якій
була в'язка ключів від замків, в лівий
висок, та один удар зверху в голову
ОСОБА_4 та в подальшому виштовхала
вказану особу з приміщення. В
результаті спричинення тілесних
ушкоджень ОСОБА_4 отримала тілесні
ушкодження у вигляді: гострої
черепно-мозкової травми, у вигляді
забою головного мозку легкого ступеня
з наявністю кровопідтіку в ліву
височну область, садна на задній
поверхні грудної клітини і
кровопідтіку в область правого плеча,
які згідно заключення комісійної
судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011
року, проведеної Харківським обласним
бюро СМЕ, відносяться до категорії
легких тілесних ушкоджень, які потягли
за собою короткочасний розлад здоров'я.
ОСОБА_2 було пред'явлено обвинувачення
у вчиненні злочину, передбаченого ч.2
ст. 125 КК України, кваліфікуючими
ознаками якого є умисне легке тілесне
ушкодження, що спричинило
короткочасний розлад здоров'я, за
обставин, викладених вище. Постановою
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 8 вересня
2011 року звільнено від кримінальної
відповідальності ОСОБА_2 за скоєння
злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК
України, на підставі п. «г» ст. 1, 6 Закону
України «Про амністію у 2011 році», а
провадження по кримінальній справі
закрите.

В зв'язку з отриманими тілесними
ушкодженнями позивач неодноразово
проходила лікування в Кіровоградській
обласній лікарні та понесла витрати на
лікування, підтверджені документально
в сумі 2230 грн., які просить стягнути з
відповідача. Крім того, вважає, що їй
заподіяна моральна шкода, яку оцінює в
30000 грн., що полягає в тому, що внаслідок
злочинних дій відповідача в неї
виникли нервові збудження, негативні
емоції та переживання, що в сукупності
вплинуло на загальний стан її здоров'я
(епікриз №2450). Внаслідок отриманої
травми в область лівої височної
частини голови в неї постійні головні
болі. Крім того, від цієї травми має
місце порушення руху лівого очного
яблука, біль в лівому оці та отеклість
м'яких тканин лівої орбіти ока, а тому у
неї є розуміння того, що в подальшому
вона може стати інвалідом і це
призводить до відповідних моральних
страждань. Стверджує, що її фізичні і
моральні страждання передались її
сім'ї.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив його задовольнити, додатково
пояснивши, що ОСОБА_2 звільнена від
кримінальної відповідальності за
вчинення злочину з нереабілітуючих
підстав, а показання свідків зі сторони
відповідача необхідно оцінювати
критично, оскільки вказували на те, що
11.12.2009 року у ОСОБА_4 була припухлість
правої щоки, що суперечать висновкам
комісійної судово-медичної експертизи
№ 143-КЄ/2011 року.

Відповідач позов не визнала, пояснивши,
що злочину відносно ОСОБА_4 не вчиняла,
тілесних ушкоджень 11.12.2009 року ОСОБА_4
не завдавала, ухвалою Бобринецького
районного суду Кіровоградської
області була звільнена від
кримінальної відповідальності за її
особистою заявою по амністії, копію
якої подала до суду (а.с.36), а тому
просить відмовити в задоволенні
позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 проти
позову заперечила, у задоволені позову
просила відмовити, при цьому зазначила,
що вважає належним доказом вини ОСОБА_2
відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України лише
вирок, що набрав законної сили, який
щодо останньої не виносився. Крім того,
вважає що позивач не надав суду
належних доказів, які б свідчили про
неправомірність дій ОСОБА_2, наявність
безпосереднього причинного зв'язку між
ними та шкодою та не доведеністю вини
ОСОБА_2 Не доведено позивачем також
необхідність придбання медичних
препаратів, дати придбання, їх
кількість (а.с.26-29).

Суд, заслухавши пояснення осіб, які
беруть участь у справі, свідків,
дослідивши та оцінивши докази в їх
сукупності, прийшов до висновку, що
позов підлягає частковому задоволенню
виходячи з наступного.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

За загальним правилом цивільна
відповідальність за завдану майнову чи
моральну шкоду настає за наявності
чотирьох складових: неправомірності
дій заподіювача шкоди, негативного
наслідку таких дій (шкоди), причинного
зв'язку між діями заподіювача шкоди та
завданою шкодою, а також вини особи, яка
завдала шкоду.

Судом встановлено, що постановою
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 8 вересня
2011 року, яка набрала законної сили,
ОСОБА_2 звільнено від кримінальної
відповідальності за ч.2 ст.125 КК України
на підставі п. «г» статті 1, статті 6
Закону України «Про амністію у 2011
році», а провадження по кримінальній
справі закрите. З постанови також
вбачається, що 11.12.2009 року близько 15 год.
20 хв., ОСОБА_2 знаходячись в приміщенні
магазину в якому займається
підприємницькою діяльністю,
розташованого в центрі АДРЕСА_1 на
грунті раніше виниклих особистих
неприязних стосунків, умисно нанесла
один удар правою рукою в якій була
в'язка ключів від замків, в лівий висок,
та один удар зверху в голову ОСОБА_4, та
в подальшому виштовхала вказану особу
з приміщення. В результаті спричинення
тілесних ушкоджень ОСОБА_4 отримала
тілесні ушкодження у вигляді: гострої
закритої черепно-мозкової травми, у
вигляді забою головного мозку легкого
ступеня з наявністю кровопідтіку в
ліву височну область, садна на задній
поверхні грудної клітини і
кровопідтіку в область правого плеча,
які згідно заключення комісійної
судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011
року, проведеної Харківським обласним
бюро СМЕ, відносяться до категорії
легких тілесних ушкоджень, які потягли
за собою короткочасний розлад здоров'я.
05.09.2011 року від підсудної до суду
надійшла заява про застосування
відносно неї Закону України «Про
амністію у 2011 р.» та звільнення від
кримінальної відповідальності. В
судовому засіданні підсудна ОСОБА_2
підтримала вище вказану заяву та
пояснила, що наслідки застосування
щодо неї амністії їй зрозумілі.

Отже, ОСОБА_2 звільнено від
кримінальної відповідальності за
вчинення злочину, передбаченого ч.2
ст.125 КК України, відносно ОСОБА_4 за її
особистою заявою з нереабілітуючих
підстав.

Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про практику
застосування судами України
законодавства про звільнення особи від
кримінальної відповідальності» № 12
від 23.12.2005 року закриття кримінальної
справи зі звільненням від кримінальної
відповідальності можливе лише в разі
вчинення особою суспільно
небезпечного діяння, яке містить склад
злочину, передбаченого КК, та за
наявності визначених у законі правових
підстав, вичерпний перелік яких
наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у
випадках, передбачених цим Кодексом, а
також на підставі закону України про
амністію чи акта помилування. Отже,
звільнення особи від кримінальної
відповідальності допускається лише у
разі, якщо особою вчинено суспільно
небезпечного діяння, яке містить склад
злочину, передбаченого КК.

Тому заперечення відповідачем ОСОБА_2
самого факту заподіяння тілесних
ушкоджень 11.12.2009 року ОСОБА_4 суд оцінює
критично, оскільки відповідач
заперечує сам злочин, за вчинення якого
її було звільнено від кримінальної
відповідальності з нереабілітуючих
підстав.

Водночас, звільнення особи від
кримінальної відповідальності за
таких обставин не свідчить про
виправдання її, оскільки провадження
у кримінальній справі закрито з
нереабілітуючих для особи обставин.

Згідно статті 14 Закону України «Про
амністію у 2011 році» N 3680-VI від 8 липня 2011
року амністія не звільняє від обов'язку
відшкодувати заподіяну злочином шкоду,
який покладено на винну особу вироком
або рішенням суду.

Звільнення особи від кримінальної
відповідальності з нереабілітуючих
підстав не виключає можливості
притягнення її до цивільно-правової
відповідальності за заподіяну шкоду.

З копії амбулаторної карти №843031 ОСОБА_4
(а.с.82), яка міститься в матеріалах
висновку комісійної судово-медичної
експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної
Харківським обласним бюро
судово-медичної експертизи вбачається,
що остання 11.12.2009 року зверталася до
закладу охорони здоров'я зі скаргами на
головний біль, запаморечення, нудоту,
які послідували в результаті побиття в
с.Веселівка.

З висновку комісійної судово-медичної
експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної
Харківським обласним бюро
судово-медичної експертизи,
вбачається, що: 1.2. згідно даних
представленої медичної документації,
даних судово-медичного освідування
№2161, у гр-ки ОСОБА_4 були встановлені
наступні пошкодження: гостра закрита
черепно-мозкова травма, в формі забою
головного мозку легкого ступеня з
наявністю синця в лівій скроневій
ділянці; садно на задній поверхні
грудної клітки і синці в ділянці
правого плеча. Вказані пошкодження
утворились в результаті неодноразових
травматичних впливів тупих твердих
предметів, і не виключено, що могли бути
отримані в строк, вказаний в матеріалах
справи. Використовуючи дані з
клінічних спостережень і відомості із
спеціальної медичної літератури, а
також виходячи із діючих «Протоколів
надання медичної допомоги хворим з
черепно-мозковою травмою»,
затверджених Наказом №245 МОЗ України
від 25.04.2006 року «Про затвердження
протоколів надання медичної допомоги
за спеціальністю «Нейрохіріргія»,
експертна комісія відмічає, що при
закритій черепно-мозковій травмі у
виді забою головного мозку легкого
ступеня орієнтовна тривалість
лікування в умовах стаціонару до 8-14 діб
з подальшим амбулаторним долікуванням
під наглядом невропатолога. Враховуючи
викладене, закриту черепно-мозкову
травму у виді забою головного мозку
легкого ступеня, що мала місце у ОСОБА_4
за ступенем тяжкості слід
кваліфікувати як легке тілесне
ушкодження, що спричинило
короткочасний розлад здоров'я (згідно
п.п. 2.3.2«а» і 2.3.3 «Правил
судово-медичного визначення ступеня
тяжкості тілесних ушкоджень»); Садна і
синці - це легкі тілесні пошкодження
(п.2.3.5 «Правил судово-медичного
визначення ступеня тяжкості тілесних
ушкоджень», затверджених наказом №6
МОЗ України від 17.01.95). 3. Враховуючи
характер і локалізацію вказаних
пошкоджень, в комплексі, вважаєм,
неможливим утворення їх в результаті
самовільного одномоментного падіння
на площині. 4. Вищевказані ушкодження
могли бути отримані при різному
взаєморасположенні сторін. 5.
Показання ОСОБА_4 надані нею в ході
проведення відтворення обстановки і
обставин події, в частині способу і
механізму утворення, встановлених у
неї ушкоджень, в загальному, не
суперечать об'єктивним судово-медичним
даним. 6. Показання ОСОБА_6 надані ним в
ході проведення відтворення
обстановки і обставин події, в частині
способу і механізму утворення,
встановлених у ОСОБА_4 ушкоджень, в
загальному, не суперечать об'єктивним
судово-медичним даним. (а.с.77-96). Даний
висновок комісійної судово-медичної
експертизи суд визнає належним та
допустимим доказом, що містить
фактичні дані щодо заподіяних ОСОБА_4
тілесних ушкоджень та ступеня їх
тяжкості, які узгоджуються з доказами
по справі та показаннями ОСОБА_6
враховуючи також проміжок часу, який
минув після події 11.12.2009 року. Підстави
для сумніву у достовірності
експертного висновку у суду відсутні.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що 11.12.2009
року йому зателефонувала його знайома
ОСОБА_4 та попрохала поїхати в с.
Веселівка Бобринецького району, щоб
забрати кошти які їй була винна ОСОБА_2,
на що він погодився. Того ж дня близько
15 год. він разом з ОСОБА_4 під'їхали до
кафе-бару, розташованого в центрі с.
Веселівка Бобринецького району. ОСОБА_4
зайшла до приміщення кафе-бару першою
та зупинилась навпроти продавця, він
зайшов другим та став в кінці бару.
Також в приміщенні кафе-бару
знаходився син ОСОБА_2, який стояв біля
нього та два невідомих йому чоловіки,
один з яких купував горілку, інший
стояв в кінці бару. Коли вони зайшли в
середину приміщення ОСОБА_2, яка стояла
за прилавком, почала кричати та
виганяти всіх присутніх з приміщення
магазину. Потім вибігши із-за прилавку
ОСОБА_2, схватила ОСОБА_4 за руку та
почала виштовхувати її до вхідних
дверей. В цей час син ОСОБА_2 наносив
ОСОБА_4 удари кулаками по спині. Перед
вхідними дверима ОСОБА_2 вдарила ОСОБА_4
лівою рукою, в якій тримала зв'язку
ключів, після чого знову вдарила її
правою рукою по голові. Удар зв'язкою
ключів прийшовся ОСОБА_4 в ліве око,
після нанесення якого остання
трималася на ногах, упершись об стіну.
Після чого, він взявши ОСОБА_4 за руку,
вивів її з приміщення магазину на
вулицю та довів до автомобіля. ОСОБА_4
сказала, що в неї сильно болить голова
та око, яке від удару відразу запухло, і
він відвіз її до Бобринецького РВ, де
остання звернулась з заявою по факту
спричинення їй тілесних ушкоджень.
Також додав, що коли почався словесний
крик покупці, які знаходились в
приміщенні магазину, відразу вийшли на
вулицю. Під час завдання ОСОБА_2 ударів
ОСОБА_4 був присутній він та син ОСОБА_2
Першими з приміщення магазину вийшли
ОСОБА_4 і він, після чого вийшла ОСОБА_2,
а останніми вийшли син ОСОБА_2 та
ОСОБА_9, який вийшов з приміщення
підсобки магазину, де розпивають
спиртні напої. ОСОБА_9 в кімнаті
магазину, де відбувалась сварка не був,
він вийшов з іншої кімнати приміщення
магазину вже після нанесення ударів
ОСОБА_4 та не міг бачити бійки. Свідка
ОСОБА_10 в приміщенні магазину взагалі
не було.

Суд визнає його показання
достовірними, підстави їм недовіряти у
суду відсутні, оскільки вони
узгоджуються з матеріалами та
вищевказаними доказами по справі в їх
сукупності, зокрема висновком
комісійної судово-медичної експертизи
№ 143-КЄ/2011 року, проведеної Харківським
обласним бюро судово-медичної
експертизи, виявленими у ОСОБА_4
тілесними ушкодженнями та записами
амбулаторної карти №843031 ОСОБА_4,
відповідно до яких 11.12.2009 року остання
зверталася з відповідними скаргами на
стан здоров'я до медичного закладу.

Допитана за її згодою в судовому
засіданні в якості свідка відповідач
ОСОБА_2 пояснила, що у червні 2008 року
вона позичила у ОСОБА_4 кошти в сумі 1000
доларів. Частину грошей вона повернула
відповідачу особисто, про що остання
склала відповідну розписку, а іншу
частину вислала поштою, повністю
повернувши борг. 11.12.2009 року вона
знаходилась в приміщенні магазину
«Продовольчі товари», розташованого в
АДРЕСА_1, де працювала продавцем. Цього
ж дня о 13 год. 20 хв. в приміщення
магазину зайшла ОСОБА_4 з невідомим їй
чоловіком, яка почала ображати її
нецензурною лайкою вимагаючи, щоб вона
повернула їй борг. Коли вони зайшли до
магазину, чоловік, який прийшов з
ОСОБА_4, відразу вийшов, а позивач
залишилася стояти у дверях магазину,
також вона помітила, що у неї була
припухла права щока. ОСОБА_4
продовжувала ображати її і між ними
виникла словесна сварка, яка тривала
близько 30 хв. Під час сварки вона
постійно стояла за прилавком, а ОСОБА_4
стояла біля дверей, які знаходились в
чотирьох метрах від прилавку, і до неї
не наближалась. Також під час сварки в
приміщенні магазину перебували
покупці: ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_10, Качан,
Мілінчук та Шаров, а тому сказала всім
присутнім особам вийти з приміщення
магазину на вулицю. Перша з магазину
вийшла ОСОБА_4, після чого вийшли
покупці, а вона вийшла сама остання і
зачинила двері магазину. На вулиці
ОСОБА_4 їй погрожувала, що поїде в
міліцію і напише заяву з приводу
нанесення їй тілесних ушкоджень.
Згодом за заявою ОСОБА_4 відносно неї
було порушено кримінальну справу по
факту нанесення тілесних ушкоджень. По
кримінальній справі вона свою вину не
визнала та добровільно ОСОБА_4 нічого
не відшкодовувала, оскільки не
заподіювала позивачці тілесних
ушкоджень.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він
займається скупкою насіння та 11.12.2009
року приїхав в с. Веселівка
Бобринецького району, щоб домовитись з
приводу купівлі насіння соняшника.
Цього ж дня, в післяобідній час, він зі
своїм помічником ОСОБА_11 зайшли до
магазину, який знаходиться в центрі с.
Веселівка пограти в більярд та попити
пива. Він стояв з ОСОБА_11 біля прилавку,
пива не вживав, в цей час до магазину
зайшла невідома йому жінка, у якої було
опухле обличчя (ОСОБА_4), та чоловік -
ОСОБА_6 ОСОБА_4 почала ображати продавця
ОСОБА_2 і між ними виникла сварка. Після
початку сварки чоловік відразу вийшов
і в приміщенні магазину залишились
ОСОБА_4, яка стояла ближче до дверей,
ОСОБА_2, яка стояла за прилавком та ще
п'ять чоловік, серед яких знає чоловіка
на прізвище Качан. Сварка між ОСОБА_4 та
ОСОБА_2 тривала близько 10 хв. Він був
очевидцем сварки з її початку до кінця.
В його присутності ніяких бійок не
було, жінки одна до одної не
наближались та знаходились на
відстані. Після продавець попрохала
всіх вийти з магазину. Першим з
приміщення магазину вийшов ОСОБА_6 та
невідома йому жінка, яка була з ним,
після вийшли клієнти магазину,
останньою вийшла ОСОБА_2 В його
присутності ОСОБА_2 ударів ОСОБА_4 не
наносила.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що 11.12.2009
року він в післяобідній час прийшов в
магазин «Продукти» в с. Веселівка
Бобринецького району до ОСОБА_2, яка
орендує в нього земельну ділянку, з
проханням виплатити йому наперед кошти
для особистого лікування в рахунок
орендної плати. Також в магазині
знаходились Мілінчук, Качан, ОСОБА_9,
продавець ОСОБА_2 стояла за прилавком. В
цей час до магазину зайшла невідома
йому жінка, яка почала ображати ОСОБА_2
нецензурною лайкою та ОСОБА_6, який
після початку сварки відразу вийшов з
приміщення магазину. На його
зауваження дана жінка не відреагувала
та продовжувала висловлювати словесні
образи в адресу ОСОБА_2 Словесна сварка
тривала близько 20-25 хв., під час якої ця
жінка стояла біля порогу і не
наближалась до ОСОБА_2, яка не виходила
із-за прилавку. Під час варки він
магазину не залишав. Після чого ОСОБА_2
сказала вийти всім присутнім з
магазину. ОСОБА_4 вийшла першою, за нею
вийшов він разом з покупцями, останньою
вийшла ОСОБА_2 Також помітив, що у
ОСОБА_4 була припухлість на обличчі з
правої сторони. ОСОБА_2 будь-яких ударів
ОСОБА_4 не наносила.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що 11.12.2009
року приїхав разом з ОСОБА_9, у якого був
помічником, в с. Веселівка
Бобринецького району, щоб домовитись з
приводу купівлі насіння соняшника.
Близько 15 год. вони зайшли до
більярдної, яка знаходиться в центрі с.
Веселівка, щоб пограти у більярд. Після
він запропонував ОСОБА_9 купити пива в
магазині, який знаходився в одному
приміщенні з більярдом. Зайшовши до
магазину він став з ОСОБА_9 біля
прилавку, в цей час до магазину зайшла
невідома йому жінка з чоловіком, та з
порогу почала кричати на продавця, яка
стояла за прилавком. Після початку
сварки чоловік, який прийшов із жінкою,
відразу вийшов, а остання продовжувала
сваритись з продавцем. В цей час в
приміщенні магазину також знаходилось
ще близько п'яти осіб. Жінка постійно
стояла біля порогу, після сварки вийшла
з приміщення магазину. Продавець
сказала, що буде зачиняти магазин. Він
взяв пиво і вийшов з магазину, також
вийшли всі присутні, які знаходились в
приміщенні, останньою вийшла
продавець, яка зачинила магазин. В його
присутності ніяких бійок не було, жінки
одна до одної не наближались та
знаходились на відстані.

Суд критично оцінює показання ОСОБА_2,
допитаної в якості свідка, а також
свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, які через три
роки після події, показали на те, що
11.12.2009 року у ОСОБА_4 була опухлість
правої щоки обличчя, що суперечать
висновкам комісійної судово-медичної
експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної
Харківським обласним бюро СМЕ, яка
містить об'єктивні фактичні дані щодо
наявних у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень,
відповідно до якої на голові останньої
мав місце лише синець в лівій скроневій
ділянці, підстав сумніватися в
достовірності фактичних даних якої у
суду немає, а тому показання вказаних
свідків викликають сумнів у
достовірності їх пояснень в цілому.
Показання свідка ОСОБА_10 суд не може
прийняти також з тих підстав, що
останній перебуває в договірних
відносинах зі ОСОБА_2 та має майнові
зобов'язання перед нею, що викликає
обґрунтовані сумніви в достовірності
його пояснень. Крім того, показання
ОСОБА_2, а також свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10,
ОСОБА_11 не узгоджуються з іншими
об'єктивними фактичними даними по
справі, які суд визнає достовірними,
зокрема висновками комісійної
судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011
року, проведеної Харківським обласним
бюро СМЕ, якою встановлено у ОСОБА_4
тілесні ушкодження, ступінь їх
тяжкості, способу та механізму їх
виникнення, узгодженості з показаннями
ОСОБА_6, а також записами амбулаторної
карти №843031 ОСОБА_4, відповідно до яких
11.12.2009 року остання зверталася з
відповідними скаргами на стан здоров'я
до медичного закладу. Отже, показання
відповідача, яка є зацікавленою у
вирішенні спору на її користь, а також
свідків зі сторони відповідача не
можуть бути використані судом як
належні та допустимі докази.

Суд критично оцінює та не приймає до
уваги висновок експерта №1393
Кіровоградського обласного бюро СМЕ
від 19 серпня 2010 року, якою ОСОБА_4
встановлено тілесні ушкодження
середнього ступеня тяжкості, які
викликали тривалий розлад здоров'я
(а.с.8-11), оскільки в подальшому
висновком комісійної судово-медичної
експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної
Харківським обласним бюро СМЕ, ОСОБА_4
встановлена легка ступінь тяжкості
тілесних ушкоджень, що спричинило
короткочасний розлад здоров'я(а.с.77-96),
на який в позовній заяві посилається
сам позивач.

Отже, враховуючи викладене відповідно
до вище вказаної експертизи в
результаті злочинних дій ОСОБА_2
позивачу ОСОБА_4 було завдано легких
тілесних ушкоджень, що призвело до
короткочасного розладу здоров'я.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об'єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Таким чином, суд дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
кожен окремо взятий доказ та їх
сукупність, а також постанова
Бобринецького районного суду
Кіровоградської області від 8 вересня
2011 року, якою ОСОБА_2 звільнено від
кримінальної відповідальності за
вчинення злочину, передбаченого ч.2
ст.125 КК України, відносно ОСОБА_4 за її
особистою заявою з нереабілітуючих
підстав, дає можливості зробити
однозначний і обґрунтований висновок
про доведеність обставин, на яких
ґрунтуються позовні вимоги ОСОБА_4 щодо
відшкодування завданої їй шкоди,
внаслідок вчинення щодо неї злочину.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана неправомірним рішенням,
діями чи бездіяльністю особистим
немайновим правам фізичної або
юридичної особи, а також шкода, завдана
майну фізичної або юридичної особи,
відшкодовується в повному обсязі
особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1195 ЦК України фізична або
юридична особа, яка завдала шкоди
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому, крім іншого,
додаткові витрати, викликані
необхідністю посиленого харчування,
санаторно-курортного лікування,
придбання ліків, протезування,
стороннього догляду тощо.

Як вбачається з копій фіскальних чеків,
що містяться в матеріалах справи, а
саме на суму 90,96 грн. від 22.12.2009 року; 48,40
грн. від 17.12.2009 року; 19 грн. від 18.12.2009
року; 51,90 грн. від 13.01.2010 року; 171,10 грн.
від 18.12.2009 року; 135,30 грн. від 21.12.2009 року;
47,95 грн. від 22.12.2009 року; на суму 149,15 грн.
від 21.12.2009 року; на суму 130,16 грн. від
28.12.2009 року; на суму 211,40 грн. від 25.12.2009
року; на суму 205,10 грн. від 23.12.2009 року; на
суму 205 грн. від 24.12.2009 року; на суму 164,28
грн. від 16.12.2009 року; на суму 204,52 грн. від
17.12.2009 року; на суму 77,38 грн. від 16.12.2009
року; на суму 241,66 грн. від 18.12.2009 року,
позивачем всього було витрачено 2153,26
грн. - на придбання лікарських засобів
(а.с.13-14). Суд вважає, зазначені
документи належними доказами
матеріальної шкоди, оскільки витрати
були здійсненні саме в період
перебування на лікуванні та зверненні
за медичною допомогою, пов'язаною з
лікуванням з 15.12.2009 року по 06.01.2010 року у
відділенні нейрохірургії
Кіровоградської обласної лікарні, що
підтверджується висновком комісійної
судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011
року, проведеної Харківським обласним
бюро судово-медичної експертизи
(а.с.77-96), в матеріалах якої містяться
копії амбулаторної карти № 843031 та
медичної карти стаціонарного хворого
Кіровоградської обласної лікарні №
24691, листків лікарських призначень,
епікризу.

Отже, позовні вимоги позивача в частині
стягнення матеріальної шкоди
підлягають частковому задоволенню та з
відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
підлягають стягненню 2153,26 грн.
відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має
право на відшкодування моральної
шкоди, завданої внаслідок порушення її
прав. Моральна шкода полягає: 1) у
фізичному болю та стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких
фізична особа зазнала у зв'язку з
протиправною поведінкою щодо неї
самої, членів її сім'ї чи близьких
родичів.

Статтею 23 ЦК України також визначено,
що моральна шкода відшкодовується
грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливості їх реалізації, ступеня вини
особи, яка завдала моральної шкоди,
якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується
незалежно від майнової шкоди, яка
підлягає відшкодуванню, та не пов'язана
з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується
одноразово, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

Згідно ст.1168 ЦК України моральна
шкода, завдана каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я може бути
відшкодована одноразово або шляхом
здійснення щомісячних платежів.

Так, ОСОБА_4 від отримання тілесних
ушкоджень 11.12.2009 року перебувала на
лікуванні в період з 15.12.2009 року по
06.01.2010 року, перенесла фізичний біль та
нервові збудження, негативні емоції та
переживання, у зв'язку з чим виникла
необхідність адаптуватися до нових
дискомфортних умов існування та
життєдіяльності, що свідчить про
перенесені позивачем моральні
страждання та є підставою для
відшкодування моральної шкоди.

Суд критично оцінює епікриз №24500
Кіровоградської обласної лікарні, про
те що остання знаходилась з 19.11.11 року
по 05.12.11 року на стаціонарному
лікуванні в ЛОР відділенні з діагнозом:
«Обострение хр.взаимомоторной
риносинусопатии. Вторичный тромбоз
кавернозного синуса.» (а.с.12) доданий
позивачем в якості доказу до позовної
заяви та не приймає його до уваги. З
зазначеного епікризу також вбачається,
що у ОСОБА_4 були при надходженні скарги
на головний біль, біль в лівому оці,
набряк лівого ока, опущення верхнього
віка лівого ока. Зі слів хворої
захворювання почалося після санації
порожнини рота 8.11.11 року після якої
з'явились вище вказані скарги. Отже,
враховуючи, що вказані скарги на стан
здоров'я були виявлені у листопаді 2011
року тобто через два роки після події 11
грудня 2009 року, а як зазначено в
епікризі захворювання почалося після
санації порожнини рота, отже
представником позивача не доведено
належними та допустимими доказами ту
обставину, що захворювання,
зафіксоване в епікризі №24500 є в прямому
безпосередньому причинно-наслідковому
зв'язку з подією, яка мала місце 11.12.2009
року, а нервові збудження, негативні
емоції та переживання, які виникли у
ОСОБА_4 від отриманих тілесних
ушкоджень 11.12.2009 року, в сукупності
вплинули на виникнення у позивачки
захворювання, зафіксованого в епікризі
№24500. Посилання позивачки на розуміння
того, що від даного захворювання в
подальшому вона може стати інвалідом і
це призводить до відповідних моральних
страждань є необґрунтованим та
безпідставним, оскільки на час
розгляду справи доказів встановлення
інвалідності від отриманих 11.12.2009 року
тілесних ушкоджень позивач суду не
надав, вказані обставини є лише
припущенням позивача, та до уваги не
приймаються.

Представником позивача не надано
доказів про склад сім'ї позивача, а
отже, та обставина, що фізичні та
моральні страждання передалися сім'ї
позивача не доведена представником
позивача в судовому засіданні.

Отже, позовні вимоги позивача в частині
стягнення моральної шкоди в сумі 30000
грн. є завищеною та підлягають
частковому задоволенню виходячи із
засад розумності, виваженості та
справедливості, враховуючи характеру
правопорушення, характер та обсяг
фізичних і душевних страждань, яких
зазнав позивач, характеру немайнових
втрат (їх тривалість і можливості
відновлення), стану здоров'я позивача,
тяжкості вимушених змін у
життєдіяльності, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану, врахувавши особу
відповідача, яка є пенсіонеркою та
отримує пенсію за віком (а.с.34,35), суд
визначає розмір відшкодування
моральної шкоди в сумі 600 грн.

З матеріалів справи вбачається, що
позов одночасно має майновий та
немайновий характер, а саме стягнення
матеріальної шкоди в розмірі 2230 грн. та
моральної шкоди в розмірі 30000 грн. Так,
вимоги майнового характеру задоволені
на 97%, а вимоги немайнового - на 2%. Згідно
ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на
користь якого ухвалено рішення,
звільнено від сплати судового збору,
він стягується з відповідача в дохід
держави пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимог. Отже, у
відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України з
відповідача на користь держави
підлягає стягненню судовий збір
пропорційно до задоволених позовних
вимог на загальну суму 226,71 грн.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 224 ЦПК
України, ст. 14 Закону України «Про
амністію у 2011 році», ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168,
1195 ЦК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування матеріальної та
моральної шкоди - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, на
користь ОСОБА_4 2153,26 грн. в рахунок
відшкодування завданої майнової шкоди
та 600 грн. моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
проживаючої за адресою: АДРЕСА_1, на
користь держави судовий збір в сумі 226,71
грн.

Рішення суду може бути оскаржено до
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду Кіровоградської
області шляхом подання апеляційної
скарги через Бобринецький районний суд
Кіровоградської області протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя
В.В. Бондаренко