АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22ц/796/4008/2014
Головуючий у І інстанції - Литвинова
Доповідач Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати з цивільних справ
Апеляційного суду м. Києва в складі
:

головуючого судді
Рубан С.М.

суддів
Кабанченко О.А., Іванченко М.М.

при секретарі
Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського
районного суду м. Києва від 31 січня
2014року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання внести зміни та
доповнення до договору і нарахувати
проценти на вклад,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Печерського районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання внести зміни та
доповнення до договору і нарахувати
проценти на вклад - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій
просить рішення суду скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог із наступним уточнення
змісту: визнати неправомірними дії
ПАТ КБ «Приватбанк» щодо нарахування
та виплати не в повному обсязі
процентів на строковий вклад по
укладеному 16.08.2013 року із ОСОБА_1
договору SAMD №9290 (вклад «Стандарт
на 3 міс.») в порушення умов останнього
та чинного цивільного законодавства,
зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк»
донарахувати та виплатити по
укладеному 16.08.2013 року із ОСОБА_1
договору SAMD №9290 (вклад «Стандарт
на 3 міс.») проценти на вклад по ставці
строкового вкладу (16% річних) за
фактичний день користування банком
коштами вкладника 17.11.2013 року, який
передує дню повернення вкладу -
першому робочому дню зі спливом
встановленого договором строку
вкладу, у сумі 0,43 грн., винести окрему
хвалу про усунення причин і умов, що
сприяють порушенню законності у
діяльності ПАТ КБ «Приватбанк» в
рамках недобросовісного по відношенню
до вкладників Банку змісту договору
строкового вкладу, зокрема порушенню
прав і інтересів вкладників Банку
шляхом зобов»язання ПАТ КБ
«ПриватБанк» внести на вимогу чинного
законодавства відповідні зміни у зміст
Типового договору строкового вкладу,
який затверджується Банком і на базі
якого укладений 16.08.2013 року із ОСОБА_1
договору SAMD №9290 (вклад «Стандарт
на 3 міс.»), посилаючись на порушення
судом норм матеріального та
процесуального права.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечив проти
апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове
засідання не з'явились, про час і місце
розгляду справи повідомлені належно,
тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх
неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, які
з'явились в судове засідання, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду та матеріали справи в межах
апеляційного оскарження, дійшла
наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи і це
було встановлено судом, 16.08.2013 року між
ПАТ КБ «ПриватБанком» та ОСОБА_1 було
укладено договір про заощадження №
SAMDN9290 (Вклад «Стандарт на 3 мес.»).
Сума вкладу становила 1000,00 грн., вклад
оформлено строком на 3 місяці по 16.11.2013
р. включно та процентна ставка по
вкладу складала 16 % річних. Період
нарахування процентів за вкладом
встановлено - 1 місяць. 18.11.2013 р. позивач
отримав суму вкладу разом із
нарахованими процентами у розмірі 1013,61
грн., яка складається із суми вкладу -
1000,00 грн., процентів за користування
вкладом - 13,59 грн. (за період з 17.10.2013 р. по
16.11.2013р.) + 0,02 грн. (за 17.11.2013 р.). Всього
відсотки було нараховано за період з
17.08.2013р. (наступний день після
надходження суми вкладу) по 17.11.2013 року.

Правовими підставами внесення змін до
Договору про заощадження позивач
зазначає ч. 2 ст. 651 та ч. 4 ст. 631 ЦК
України.

Відповідно до ст. 651 ЦК України, зміна
або розірвання договору допускається
лише за згодою сторін, якщо інше не
встановлено договором або законом.
Також законом визначено, що договір
може бути змінено або розірвано за
рішенням суду на вимогу однієї із
сторін у разі істотного порушення
договору другою стороною та в інших
випадках, встановлених договором або
законом.

Істотним вважається таке порушення
стороною договору, коли внаслідок
завданої цим шкоди друга сторона
значною мірою позбавляється того, на що
вона розраховувала при укладенні
договору, тобто йдеться про таке
порушення договору однією із сторін,
яке тягне для другої сторони
неможливість досягнення нею цілей
договору. При цьому сторона, яка
ставить питання про зміну договору, має
довести наявність істотного порушення
договору та наявність шкоди, завданої
цим порушенням другою стороною.

Статтею 652 ЦК України встановлено, що
договір може бути змінений або
розірваний за згодою сторін, якщо інше
не встановлено договором або не
випливає із суті зобов'язання у разі
істотної зміни обставин, якими сторони
керувалися при укладенні договору.
Зміна обставин є істотною, якщо вони
змінилися настільки, що, якби сторони
могли це передбачити, вони не уклали б
договір або уклали б його на інших
умовах.

Враховуючи те, що за істотної зміни
обставин зміна договору за рішенням
суду допускається у виняткових
випадках (ч. 4 ст. 652 ЦК України),
необхідна наявність однієї з двох
таких підстав: 1) розірвання договору
повинно суперечити суспільним
інтересам або 2) може потягнути для
сторін (чи однієї з них) шкоду, яка
значно перевищує затрати, необхідні
для виконання договору на умовах,
змінених судом.

Тобто, позивачем не доведено, що
відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанк»
порушено умови договору про
заощадження, оскільки умови договору
були виконані з дотриманням визначених
сторонами умов. Фактично вимоги
позивача зводяться до доведення
невідповідності умов спірного
договору чинному законодавству
України, при цьому не зазначаючи які
саме умови укладеного договору про
заощадження порушуються відповідачем
«ПриватБанком».

Статтями 203, 215 ЦК України передбачені
наслідки невідповідності умов
договору вимогам чинного
законодавства, проте до таких
наслідків не відносяться ані зміна
умов договору, ані визнання його змісту
неправомірним з точки зору
відповідності чинному законодавству.

Крім того, позивачем не доведено, що
зміна умов договору викликана
наявністю ідеальної сукупності всіх
обставин, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК
України, що є також обов'язковою умовою
для вирішення питання про зміну умов
договору, зокрема: 1) в момент укладення
договору сторони виходили з того, що
така зміна обставин не настане;2) зміна
обставин зумовлена причинами, які
заінтересована сторона не могла
усунути після їх виникнення при всій
турботливості та обачності, які від неї
вимагалися; 3) виконання договору
порушило б співвідношення майнових
інтересів сторін і позбавило б
заінтересовану сторону того, на що вона
розраховувала при укладенні договору;4)
із суті договору або звичаїв ділового
обороту не випливає, що ризик зміни
обставин несе заінтересована сторона.

Крім того, в суді першої інстанції було
встановлено та не заперечувалось
позивачем, що йому були відомі всі
умови типового договору про
заощадження «ПриватБанку», з якими він
ознайомився на офіційному сайті банку,
та які на його думку не відповідають
вимогам чинного законодавства України,
разом з тим, підписавши договір та
виконавши його відповідні умови,
фактично погодився з ними. Зазначене
також підтверджується листом НБУ від
23.08.2013 року на звернення позивача від
09.08.2013 року з цього приводу. Тобто, з
самого початку умови договору про
заощадження «ПриватБанку» не
влаштовували позивача та він вважав їх
неправомірними. А тому, твердження
позивача про те, що він значною мірою
позбавлений того, на що розраховував
при укладенні договору не відповідає
дійсним обставинам справи.

Як зазначала в суді першої інстації
представник відповідача, на момент
розгляду справи строк дії спірного
договору закінчився та виконаний
сторонами. Обгрунтовуючи вимогу про
внесення змін до договору, строк дії
якого закінчився, позивач посилається
на ч. 4 ст. 631 ЦК України, якою
встановлено, що закінчення строку
договору не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору. Суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що застосування даної норми
права до спірних правовідносин є
помилковим, оскільки положення ст.631 ЦК
України стосуються саме цивільної
відповідальності за порушення умов
договору, які було вчинено під час його
дії. Отже, позивач посилається на норми
права, які стосуються порушення
договірних зобов'язань, заявляючи
вимогу щодо неправомірності самого
змісту правочину.

Крім того, ч. 2 ст.633 ЦК України
передбачено, що умови публічного
договору встановлюються однаковими
для всіх споживачів, крім тих, кому за
законом надані відповідні пільги.
Частиною 3 ст. 633 ЦК України встановлено,
що підприємець не має права надавати
переваги одному споживачеві перед
іншим щодо укладення публічного
договору, якщо інше не встановлено
законом.

В даному випадку договір про
заощадження є публічним договором і
розроблений відповідно до вимог п. 2.6.
Постанови НБУ № 516 від 03.12.2003 року, у
відповідності з яким зобов'язано банки
для вкладників - фізичних осіб
установлювати однакові типові умови
договору банківського вкладу
(депозиту) відповідного виду, крім
випадків, передбачених законодавством
України.

Виходячи з наведеного, суд першої
інстанції відмовляючи в задоволенні
позову в частині внесення змін до
договору про заощадження вірно виходив
з того, що така вимога є
необґрунтованою, недоведеною та такою,
що задоволенню не підлягає.

Позивачем також заявлена вимога про
визнання дій відповідача - КБ
«ПриватБанку» згідно із змістом
спірного договору про заощадження №
SAMDN9290 неправомірними з точки зору
чинного законодавства та вимогу щодо
донарахування відсотків за цим
договором. При цьому позивач послався
на правову позицію Верховного Суду
України, викладену у Постанові від
29.05.2013 року у справі № 6-39цс13. Разом з
тим, Постанова Верховного Суду України
стосується інших правовідносин,
оскільки судом були розглянуті правові
аспекти нарахування процентів за
ставкою, передбаченою договором, за дні
прострочення повернення суми вкладу
вкладнику. Обгрунтування даного
позову стосуються порушення
відповідачем грошового зобов'язання,
оскільки відповідно до розділу «Дані
за вкладом» Договору про заощадження №
SAMDN9290 (Вклад «Стандарт на 3 мес.»)
від 16.08.2013 року, який є предметом спору.
В судовому засіданні було встановлено,
що вклад оформлено на 3 місяці - по
16.11.2013 року включно та повернуто 18.11.2013
року, тобто у перший робочий день після
закінчення строку дії вкладу, що
передбачено п. 4 договору. Отже, в даному
випадку спір виник з питання
нарахування процентів за неробочі дні
на початку та в кінці вкладу протягом
строку дії договору.

Відмовляючи в задоволенні позову в
частині визнання дій відповідача - КБ
«ПриватБанку» згідно із змістом
спірного договору про заощадження №
SAMDN9290 неправомірними з точки зору
чинного законодавства та вимогу щодо
донарахування відсотків за цим
договором суд першої інстанції вірно
виходив з того, що позивачем не
доведено порушення відповідачем його
прав, що є підставою для відмови у
задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги являються
переказом позовної заяви, висновків
суду не спростовують та не впливають
на правильність ухваленого у справі
рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
обґрунтовані, відповідають обставинам
справи, колегія суддів не вбачає
підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст.303,304,307, 308, 313-315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м.
Києва від 31 січня 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ протягом 20 днів.

Головуючий :
Судді: