Справа № 459/3232/13
Головуючий у 1 інстанції: Новосад М.Д.
Провадження № 22-ц/783/6333/14
Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук
Категорія справи: 32
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати в цивільних справах
Апеляційного суду Львівської області в
складі:

головуючої - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Ніткевич А.В.

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю представника відповідача
Вандзьо І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Львові цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 та
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області на рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 11 серпня 2014 року
по справі за позовом ОСОБА_3 до ДП
"Львіввугілля", Відділення виконавчої
диреції Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України в
м.Червонограді Львівської області про
стягнення моральної шкоди завданої
професійними захворюваннями та
трудовим каліцтвом,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Червоноградського
міського суду Львівської області від 11
серпня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено
частково.

Стягнуто з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області в користь ОСОБА_3 7 000
грн. відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок професійного
захворювання.

Стягнуто з ДП "Львіввугілля" в користь
ОСОБА_3 5 000 грн. відшкодування моральної
шкоди спричиненої внаслідок
професійного захворювання та
трудового каліцтва.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Вищезгадане рішення в апеляційному
порядку оскаржили ОСОБА_3 і Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області.

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі
просить рішення Червоноградського
міського суду Львівської області від
11.08.2014 року змінити в частині стягнення
з Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Червонограді
Львівської області в його користь 7 000
гривень 00 копійок та з ДП "Львіввугілля"
5 000 грн., стягнувши з Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області в його користь 15 000
гривень 00 копійок та з ДП "Львіввугілля"
15 000 гривень на відшкодування моральної
шкоди, спричиненої ушкодженням
здоров"я при виконанні трудових
обов"язків, внаслідок професійного
захворювання та трудового каліцтва.
Апелянт вважає, що суд правильно
прийшов до висновку про обов'язковість
відшкодування моральної шкоди
спричиненої внаслідок трудового
каліцтва, про те не згідний з розміром
моральної шкоди, яка присуджена судом.
Також вважає, що розмір моральної шкоди
визначений судом без урахування
роз'яснень п.9 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року,
з подальшими змінами, "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди",
відповідно до якого, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає в межах заявлених
вимог залежно від характеру та обсягу
заподіяних позивачеві моральних і
фізичних страждань, з урахуванням в
кожному конкретному випадку ступеня
вини відповідача та інших обставин.

В апеляційній скарзі Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді
Львівської області просить рішення
Червоноградського міського суду
Львівської області від 11 серпня 2014 року
скасувати та постановити нове рішення,
яким у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань в м. Червонограді
Львівської області відмовити повністю.

Вважає, що судом було прийнято рішення
з порушенням норм матеріального та
процесуального права. Також вважає, що
судом не було повністю враховано
положення п.1 "е" ст. 21, ч.3 ст.28, п.3 ст. 34
Закону України "Про
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань в Україні".

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, перевіривши
матеріали справи та законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційних
скарг та вимог, заявлених у суді першої
інстанції, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_3 і
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області до задоволення не
підлягають із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше, як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданих відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб які беруть участь у
справі. При цьому, кожна із сторін
зобов'язана довести ті обставини на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень, а обставини справи,
які за законом мають бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися іншими
засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК
України - рішення суду повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, яким суд, виконавши всі вимоги
цивільного судочинства, вирішив справу
згідно із законом. Обґрунтованим є
рішення, ухвалене на основі повно і
всебічно з'ясованих обставин, на які
сторони посилаються як на підставу
своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду
першої інстанції таким вимогам
відповідає.

Згідно з вимогами ст.ст.1, 3, 21, 43, 46
Конституції України - Україна, як
соціальна держава, зміст і
спрямованість якої визначають права і
свободи людини та їх гарантії,
проголосили право громадян на належні,
безпечні і здорові умови праці,
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника
тощо. Право на соціальний захист
гарантується, зокрема,
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.153 КЗпП України
на всіх підприємствах, в установах,
організаціях створюються безпечні і
нешкідливі умови праці. Забезпечення
безпечних і нешкідливих умов праці
покладається на власника або
уповноважений ним орган.

Згідно із ст.173 КЗпП України шкода,
заподіяна працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків,
відшкодовується у встановленому
законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України визначено, що
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя.

Окремим видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
згідно з абзацом 5 ст.4 Основ
законодавства України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - є страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності.

Розмір грошового відшкодування
моральної шкоди визначається судом
залежно від характеру правопорушення,
глибини фізичних та душевних
страждань, погіршення здібностей
потерпілого або позбавлення його
можливостей їх реалізації, ступеня
вини особи, яка завдала моральної
шкоди, якщо вина є підставою для
відшкодування, а також з урахуванням
інших обставин, які мають істотне
значення. При визначенні розміру
відшкодування враховуються вимоги
розумності і справедливості.

Судом встановлено, що впродовж 1986-2005
років ОСОБА_3 працював під землею на
шахті «Червоноградська», яка на даний
час як структурний підрозділ, входить
до складу ДП «Львіввугілля».

З акту розслідування нещасного випадку
на виробництві № 21 від 15.03.1999 року,
встановлено, що позивач працюючи в
шахті, внаслідок падіння куска породи,
через незадовільне утримання робочих
місць, отримав травму пальців правої
ноги.

Згідно акту розслідування
професійного захворювання форми П-4 від
22.04.2004 року було проведено
розслідування випадку хронічного
професійного захворювання ОСОБА_3 та
зроблено висновок про шкідливі умови
праці які в основному пов'язані із
контактом з вугільно - породним пилом в
концентрації вище ГДК, несприятливим
мікрокліматом.

За час роботи ОСОБА_3 на підприємствах
по видобутку вугілля, які на даний час є
структурними підрозділами ДП
"Львіввугілля", у шкідливих та важких
умовах праці, позивач захворів на
професійне захворювання, у зв"язку із
чим висновком Львівської обласної МСЕК
від 27.05.2005 року позивачу вперше
встановлено ІІІ групу інвалідності та
35 % втрати працездатності по
професійному захворюванні: хронічна
попереково-крижова радикулопатія.

Висновком обласної МСЕК від 08.02.2006 р.
позивачу безтерміново встановлено ІІІ
групу інвалідності та 55% ступеня втрати
професійної працездатності, з яких 20 %
профзахворювання - антракосилікоз
вперше.

В подальшому висновком міжрайонної
спеціалізованої профпатологічної МСЕК
ОСОБА_3 встановлено 60% ступеня втрати
працездатності, з яких 5 % вперше по
трудовому каліцтву від 11.03.1999 року.

Позивач просив стягнути з ФССНВВ у м.
Червонограді 15000 грн. у зв'язку із
встановлення йому у 2005 році 35 % втрати
професійної працездатності та 15000 грн.
з ДП «Львіввугілля» так як у 2006 та 2010 р.
висновками МСЕК йому встановлено
втрату працездатності по новому
професійному захворюванні -
антракосилікоз та по трудовому
каліцтву.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позову ОСОБА_3 суд першої
інстанції прийшов до обгрунтованого
висновку, що сума компенсації
спричиненої позивачеві моральної
шкоди, що підлягає стягненню з Фонду,
складає 7000 грн., а з ДП "Львіввугілля"
слід стягнути 5000 грн., так як вимоги про
стягнення з відповідачів 30000 грн.
моральної шкоди є завищені та належним
чином не обгрунтовані.

Відповідно до п.2 наказу МОЗ України №
420 від 05.06.2012 року «Про затвердження
Порядку та Критеріїв встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня стійкої втрати
професійної працездатності у
відсотках працівникам, яким заподіяно
ушкодження здоров»я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків»,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 16.08.2012 року визнано
таким, що втратив чинність наказ МОЗ
України від 22.11.1995 року, яким
затверджено Порядок встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках
працівникам, яким заподіяно ушкодження
здоров'я, пов'язане з виконанням
трудових обов'язків», у п. 3.8 якого
передбачалося, що на МСЕК покладено
обов'язок встановлення факту
спричинення моральної шкоди.

Крім цього, безпідставним є твердження
представника відповідача про те, що
Законом України № 107-VІ від 28.12.2007 року
п.3 розділу ХІ Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» доповнено абзацом, що
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
моральної шкоди застрахованим і
членам їх сімей незалежно від часу
настання страхового випадку
припиняється з 01.01.2008 року, оскільки
вказані зміни визнано
неконституційними згідно із Рішенням
Конституційного Суду України № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року.

Пленум Верховного Суду України у своїй
постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику по справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди (зі змінами, внесеними постановою
від 25 травня 2001 року №5) вказав, що
розмір відшкодування моральної
(немайнової) шкоди суд визнає залежно
від характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнав позивач, характеру
немайнових втрат (їх тривалості,
можливості відновлення тощо) та з
урахуванням інших обставин.

В зв"язку з наведеним, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку
про необхідність покладення обов'язку
відшкодувати заподіяну позивачу
моральну шкоду за втрату позивачем 35 %
професійної працездатності по
профзахворюванні хронічна
попереково-крижова радикулопатія на
- Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області.

Відповідно до статті 237-1 Кодексу
законів про працю України (які діяли на
час виникнення даних правовідносин),
відшкодування власником або
уповноваженим ним органом моральної
шкоди працівнику провадиться у разі,
якщо порушення його законних прав
призвели до моральних страждань,
втрати нормальних життєвих зв'язків і
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації свого життя. Порядок
відшкодування моральної шкоди
визначається законодавством.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного
Суду України № 6 від 27.03.1997 року «Про
практику розгляду судами цивільних
справ за позовами про відшкодування
шкоди» передбачено, що право на
отримання потерпілим страхових виплат
настає з дня встановлення йому МСЕК
стійкої втрати працездатності.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного
суду № 4 від 21.03.1995 року "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди"
встановлено, що відповідно до ст. 237-1
Кодексу законів про працю України (яка
набрала чинності 13.01.2000 року) за
наявності порушення права працівника у
сфері трудових відносин (незаконного
звільнення або переведення, невиплати
належних йому грошових сум, виконання
робіт у небезпечних для життя і
здоров'я умовах тощо), яке призвело до
його моральних страждань, втрати
нормальних життєвих зв'язків чи
вимагає від нього додаткових зусиль
для організації свого життя, обов'язок
по відшкодуванню моральної
(немайнової) шкоди покладається на
власника або уповноважений ним орган
незалежно від форми власності, виду
діяльності чи галузевої належності.

Під моральною шкодою, згідно з п.3
згаданої Постанови Пленуму Верховного
Суду України, слід розуміти: втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Також, на підставі ч.1 п.9 вищезазначеної
Постанови Пленуму Верховного Суду
України, розмір відшкодування
моральної (немайнової) шкоди суд
визначає залежно від характеру та
обсягу страждань (фізичних, душевних,
психічних тощо), яких зазнав позивач,
характеру немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо) та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його життєвих і виробничих стосунках,
ступінь зниження престижу, ділової
репутації, час та зусилля, необхідні
для відновлення попереднього стану,
добровільне - за власною ініціативою чи
за зверненням потерпілого -
спростування інформації редакцією
засобу масової інформації. При цьому
суд має виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Згідно ч.2 п. 4.1 мотивувальної частини
рішення Конституційного суду України
№ 1-рп/2004 від 27.01.2004оку, ушкодження
здоров'я заподіяні потерпілому під час
виконання трудових обов'язків,
незалежно від ступеня втрати
працездатності спричиняють йому
моральні та фізичні страждання.

З огляду на вищевказане, суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що ДП «Львіввугілля», як роботодавцеь,
має відповідати за шкоду здоров'ю
заподіяну ОСОБА_3, яка встановлена
висновками МСЕК у 2006 р. та 2010 р.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції прийшов до вірного висновку,
що обставини заподіяння позивачеві
моральної шкоди, яка обумовлена
моральним та фізичним стражданням з
приводу ушкодження здоров'я, внаслідок
професійного захворювання, у зв'язку з
чим позивачу 27.05.2005 року вперше
встановлено 35 % втрати професійної
працездатності по професійному
захворюванні - хронічна
попереково-крижова радикулопатія
(відповідальність покладається на
ФССНВВ в м. Червонограді) та внаслідок
професійного захворювання -
антракосилікоз, яке встановлене
висновком МСЕК від 08.02.2006 року та
трудового каліцтва встановленого
09.02.2010 року (відповідальність
покладається на ДП «Львіввугілля»).

При цьому, апеляційним судом
враховується той факт, що апелянт -
відповідач у справі не заявляв
клопотання про призначення по справі
відповідної експертизи на предмет
визначення підстав та/або розміру
заподіяної позивачу моральної шкоди.
Відсутність у матеріалах справи
висновку МСЕК з цього питання не
спростовує правильних висновків суду.

Доводи апеляційної скарги Відділення
виконавчої диреції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області висновків суду не
спростовують, а тому підстав для її
задоволення немає.

Також не знайшли свого
підтвердження і посилання апелянта
ОСОБА_3 на те, що суд при визначенні
розміру заподіяної йому моральної
шкоди не врахував, що внаслідок
отриманого професійного захворювання
та трудового каліцтва він втратив
здоров»я і не має можливості
повноцінно виконувати роботу по
домашньому господарству.

Виходячи із засад розумності,
виваженості та справедливості, а також
з врахуванням конституційної
значимості здоров'я, як
невідчужуваного і нерушимого блага, що
належить людині від її народження й
охороняється державою, положень ст.23 ЦК
України, роз'яснень Постанови Пленуму
Верховного суду України від 31.03.1995 року
№ 4 (з наступними змінами) "Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди" висновки
суду щодо розміру відшкодування
моральної шкоди в повній мірі
відповідають обставинам справи, є
обґрунтованими, а тому, на думку
судової колегії, є правильними.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, ч.1
ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325
ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та Відділення
виконавчої диреції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Червонограді
Львівської області - відхилити.

Рішення Червоноградського міського
суду Львівської області від 11 серпня 2014
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:
О.Я. Мельничук

Судді:
Н.П. Крайник

А.В. Ніткевич