АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Кусяк М.Д.

за участю: ОСОБА_1, який діє в інтересах
ОСОБА_2, ОСОБА_3, та її представника
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про встановлення факту
проживання однією сім'єю чоловіка та
жінки без шлюбу, визнання права
спільної сумісної власності на майно
та його поділ за апеляційною скаргою
ОСОБА_2 на рішення Шевченківського
районного суду міста Чернівці від 12
червня 2013 року,

встановила:

В листопаді 2012 року ОСОБА_3 звернулася
до суду з позовом.

Просила:

- визнати за нею та ОСОБА_5 право
спільної сумісної власності на майно, а
саме транспортний засіб моделі SUZUKI GRAND
VITARA, 2005 року випуску, гараж НОМЕР_2 в
товаристві індивідуальних гаражів №15
«Надія», по вулиці Лохвицькій, 10 в місті
Чернівці, гірські велосипеди марки
«Кона» та «Куб», відбійний молоток
марки «Бош», перфоратори марки
«Макіта» та «Девольт», зварювальний
апарат марки «Мішель», шноркелі для
автомобіля, точильний апарат та апарат
марки «Кархер», яке набуте ними за час
спільного проживання однією сім'єю;

- поділити спільно нажите майно сторін
в натурі наступним чином:

визнати за ОСОБА_3 право власності та
виділити їй в натурі наступне майно:
гараж НОМЕР_2 в товаристві №15 «Надія»,
яке розташоване по вулиці Лохвицькій,
10 в місті Чернівці, гірський велосипед
«Кона», 1/2 транспортного засобу моделі
SUZUKI GRAND VITARA, 2005 року випуску.

Решту вищевказаного майна залишити у
власності ОСОБА_5

Посилалася на те, що на протязі дев'яти
років сторони перебували у фактичних
шлюбних відносинах без здійснення
реєстрації. В період їхнього спільного
проживання було придбане вищевказане
майно, в тому числі автомобіль марки
SUZUKI GRAND VITARA, 2005 року випуску.

В лютому 2013 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з заявою.

Просила встановити факт проживання
сторін з вересня 2003 року по лютий 2012
року однією сім'єю без шлюбу.

Ухвалою Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 4 квітня 2013 року
цивільні справи за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_5 про визнання права спільної
сумісної власності на майно та його
поділ та за заявою ОСОБА_3 про
встановлення факту проживання однією
сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу
об'єднано в одне провадження.

Рішенням Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 12 червня 2013
року позов задоволено.

Встановлено факт проживання сторін
однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 право
спільної сумісної власності на майно, а
саме транспортний засіб моделі SUZUKI GRAND
VITARA, 2005 року випуску, гараж НОМЕР_2 в
товаристві індивідуальних гаражів №15
«Надія», по вулиці Лохвицькій, 10 в місті
Чернівці, гірські велосипеди марки
«Кона» та «Куб», відбійний молоток
марки «Бош», перфоратори марки
«Макіта» та «Девольт», зварювальний
апарат марки «Мішель», шноркелі для
автомобіля, точильний апарат та апарат
марки «Кархер», яке набуте ними за час
спільного проживання однією сім'єю.

Поділено спільне майно сторін та
виділено ОСОБА_3 1/2 частину спільного
майна, яке складається з 1/2 частини
автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, 2005 року випуску,
гірського велосипеду марки «Кона»,
гаражу НОМЕР_2 в товаристві
індивідуальних гаражів №15 «Надія», по
вулиці Лохвицькій, 10 в місті Чернівці.

Виділено ОСОБА_5 1/2 частину спільного
майна, яка складається з 1/2 частини
автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, 2005 року випуску,
гірського велосипеду марки «Куб»,
відбійного молотка марки «Бош»,
перфоратора марки «Макіта» та
«Девольт», зварювального апарату марки
«Мішель», шноркелей для автомобіля,
точильного верстату та апарату марки
«Кархер».

Ухвалою апеляційного суду
Чернівецької області від 23 жовтня 2013
року апеляційну скаргу ОСОБА_5
відхилено, рішення Шевченківського
районного суду міста Чернівці від 12
червня 2013 року без змін.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, яка не
брала участі у справі та вважає, що суд
вирішив питання про її права та
обов'язки, просить рішення суду першої
інстанції в частині визнання за ОСОБА_3
та ОСОБА_5 права спільної сумісної
власності на автомобіль модель SUZUKI GRAND
VITARA, 2005 року випуску, та виділення
кожному з них по 1/2 частини вказаного
майна скасувати та ухвалити в цій
частині нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

Посилається на те, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини у
справі та ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення в частині, що
оскаржується апелянтом, суд першої
інстанції виходив з того, що сторонами
за час спільного проживання було
придбано автомобіль модель SUZUKI GRAND VITARA,
2005 року випуску, який належить їм на
праві спільної сумісної власності та
підлягає поділу згідно варіанту, який
запропонований позивачем.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна.

Так, згідно частин 1,2, 4 Конституції
України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю, результатами своєї
інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом.

Ніхто не може бути протиправно
позбавлений права власності. Право
приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 317 ЦК України
встановлено, що власникові належать
права володіння, користування та
розпоряджання своїм майном.

Згідно частини 1 стаття 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Статтею 60 СК України передбачено, що
майно, набуте подружжям за час шлюбу,
належить дружині та чоловікові на
праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини 1 статті 70 СК України у
разі поділу майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
частки майна дружини та чоловіка є
рівними, якщо інше не визначено
домовленістю між ними або шлюбним
договором.

Відповідно до частини 1 статті 71 СК
України майно, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не
домовилися про порядок поділу майна,
спір може бути вирішений судом. При
цьому суд бере до уваги інтереси
дружини, чоловіка, дітей та інші
обставини, що мають істотне значення.

Згідно частин 1-3 статті 372 ЦК України
майно, що є у спільній сумісній
власності, може бути поділене між
співвласниками за домовленістю між
ними.

У разі поділу майна, що є у спільній
сумісній власності, вважається, що
частки співвласників у праві
спільної сумісної власності є
рівними, якщо інше не встановлено
домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між
співвласниками право спільної
сумісної власності на нього
припиняється.

В пункті 30 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11
«Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання
шлюбу,визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснено,
що

рівність прав кожного із подружжя
на володіння,

користування і розпоряджання майном,
що належить їм на праві

спільної сумісної власності (якщо інше
не встановлено домовленістю

між ними) та необхідність взаємної
згоди подружжя на розпорядження

майном, що є об'єктом права його
спільної сумісної власності,

передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги
про поділ спільного

сумісного майна подружжя буде
встановлено, що один із них здійснив

його відчуження чи використав його
на свій розсуд проти волі

іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї
чи не на її потреби або

приховав його, таке майно або його
вартість враховується при

поділі.

Згідно частини 1 статті 60 ЦПК України
кожна сторона зобов'язана довести ті
обставини на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це
правильно встановлено судом першої
інстанції ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з вересня 2003
року по лютий 2012 року проживали однією
сім'єю без реєстрації шлюбу, вели
спільне господарство та мали спільний
бюджет.

Під час спільного проживання сторонами
було придбано автомобіль SUZUKI GRAND VITARA,
2005 року випуску, державний номер
НОМЕР_1, кузов НОМЕР_3, який був їх
спільною сумісною власністю.

9 січня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був
укладений договір купівлі продажу.
Згідно умов цього договору ОСОБА_5
продав ОСОБА_3 автомобіль SUZUKI GRAND VITARA,
2005 року випуску, кузов НОМЕР_3.

З довідки управління Державної
автомобільної інспекції від 21 жовтня
2014 року та свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 9
січня 2013 року вбачається, що автомобіль
SUZUKI GRAND VITARA, 2005 року випуску, кузов
НОМЕР_3, є власністю ОСОБА_2 та
зареєстрований на її ім'я (а.с.208,209).

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалюючи рішення в частині,
яка оскаржується неповно з'ясував
обставини, що мають значення для
справи, допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Ухваливши судове рішення в частині
визнання автомобіля марки SUZUKI GRAND VITARA,
2005 року випуску спільною сумісною
власністю сторін у справі та
визначивши частки сторін в цьому майні
суд порушив право власності апелянта
на вказане рухоме майно.

9 січня 2013 року ОСОБА_2 зареєструвала
свої право власності на вищевказаний
транспортний засіб, а тому він не може
бути предметом поділу між ОСОБА_3 та
ОСОБА_5

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалюючи рішення в частині
визнання автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, 2005
року випуску, кузов НОМЕР_3 спільною
сумісної власністю сторін та
визначення часток сторін в цьому майні,
неповно з'ясував обставини, що мають
значення для справи, порушив норми
матеріального та процесуального права,
а тому його в цій частині слід
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову в позові в цій частині.

У зв'язку з цим та відповідно до правил
ч. 2 ст. 318 ЦПК України необхідно також
скасувати ухвалу апеляційного суду
Чернівецької області від 23 жовтня 2013
року в частині залишення без змін
рішення Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 12 червня 2013
року щодо визнання автомобіля марки
SUZUKI GRAND VITARA, 2005 року випуску, кузов
НОМЕР_3 спільною сумісної власністю
ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та визначення часток
сторін у цьому майні та ухвалити нове
рішення про відмову в позові в цій
частині.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК
необхідно провести розподіл судових
витрат.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4
Закону України «Про судовий збір» від 8
липня 2011 року, N 3674-VI (далі - Закону)
встановлено розмір судового збору за
подання до суду позовної заяви
майнового характеру 1 відсоток ціни
позову, але не менше 0,2 розміру
мінімальної заробітної плати та не
більше 3 розмірів мінімальної
заробітної плати.

Згідно підпункту 8 пункту 1 частини 2
статті 4 Закону за подання до суду
апеляційної скарги на рішення суду
встановлено розмір судового збору - 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, іншої заяви
і скарги, а у разі подання позовної
заяви майнового характеру - 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

З квитанції №931 від 22 жовтня 2014 року
вбачається, що за подання до суду
апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила
судовий збір в сумі 939 гривень 18 копійок
(а.с.205).

Таким чином з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
слід стягнути 939 (дев'ятсот тридцять
дев'ять) гривень 18 копійок в рахунок
відшкодування витрат на оплату
судового збору за подання до суду
апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного
суду міста Чернівці від 12 червня 2013
року в частині визнання автомобіля SUZUKI
GRAND VITARA, 2005 року випуску, кузов НОМЕР_3
спільною сумісної власністю ОСОБА_3 та
ОСОБА_5 та визначення часток сторін у
цьому майні скасувати.

Ухвалу апеляційного суду Чернівецької
області від 23 жовтня 2013 року в частині
залишення без змін рішення
Шевченківського районного суду міста
Чернівці від 12 червня 2013 року щодо
визнання автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, 2005
року випуску, кузов НОМЕР_3 спільною
сумісної власністю ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та
визначення часток сторін у цьому майні
скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання
автомобіля SUZUKI GRAND VITARA, 2005 року випуску,
кузов НОМЕР_3, спільною сумісної
власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та
визначення часток сторін у цьому майні
відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 939
(дев'ятсот тридцять дев'ять) гривень 18
копійок в рахунок відшкодування витрат
на оплату судового збору за подання до
суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту його вступу в законну
силу.

Головуючий

Судді: