Справа №481/751/13-ц 27.11.2014 27.11.2014 27.11.2014
Провадження №22-ц/784/3237/14
провадження №22-ц/784/3237/2014
Головуючий в першій інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 листопада 2014 року
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,
Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання
Орельській Н.М.,

за участі представника позивача
ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Новобузького
районного суду Миколаївської області
від 10 грудня 2013 року

за позовом

ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - відділ
Держземагенства у Новобузькому районі
Миколаївської області про визнання
договору недійсним та витребування
земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2013 року ОСОБА_5 звернувся через
свого представника з позовом, який в
подальшому уточнив, до ОСОБА_4 про
визнання договору недійсним та
витребування земельної ділянки.

Позивач зазначав, що 3 березня 2008 року
уклав з відповідачем договір оренди
земельної ділянки площею 17,16 га,
розташованої в межах території
Баратівської сільської ради
Новобузького району Миколаївської
області, строком на 49 років.

Посилаючись на те, що в спірному
договорі оренди відсутні такі істотні
умови, як не зазначено об'єкт оренди
(місце розташування земельної ділянки
та її розмір), орендна плата із
зазначенням розміру, індексації, форм
платежу, строків, порядку її внесення і
перегляду, відповідальності за
несплату, а також умови збереження
стану об'єкта оренди, позивач просив
суд визнати недійсним спірний договір
оренди, а також витребувати у
відповідача вказану земельну ділянку.

Заочним рішенням Новобузького
районного суду Миколаївської області
від 10 грудня 2013 року позов задоволено
частково. Постановлено визнати спірний
договір недійсним. В задоволенні інших
вимог відмовлено. Крім того, суд
стягнув з відповідача судовий збір.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просив рішення скасувати та ухвалити
нове, яким відмовити в задоволенні
позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції виходив з того, що
оспорюваний договір оренди земельної
ділянки є недійсним в силу статті 15
Закону України № 161-XIV від 6 жовтня 1998
року «Про оренду землі» (далі - Закон №
161-XIV), оскільки в ньому не зазначено
об'єкт оренди, орендна плата, а також
умови збереження стану об'єкта оренди.

Однак не з усіма висновками суду першої
інстанції можна погодитись.

Так, судом встановлено, що 3 березня 2008
року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було укладено
договір оренди земельної ділянки
площею 17,16 га, розташованої в межах
території Баратівської сільської ради
Новобузького району Миколаївської
області, строком на 49 років.

Вказаний договір зареєстровано
відділом Держземагенства у
Новобузькому районі Миколаївської
області 13 травня 2008 року.

Як вбачається із змісту договору, він
містить усі істотні умови, передбачені
ч. 1 ст. 15 Закону № 161-XIV. Зокрема, в п.п. 1, 2
зазначено об'єкт оренди, його місце
розташування та розмір земельної
ділянки; в п.п. 9-14 визначено розмір
орендної плати, форма платежу, строк її
внесення, умови та періодичність її
перегляду, відповідальності за її
несплату; в п. 17 сторони визначили
умовою збереження стану об'єкта оренди
- використання земельної ділянки за
цільовим призначенням.

Доводи апеляційної скарги про
відсутність таких умов в спірному
договорі не заслуговують на увагу з
наведених вище підстав.

Посилання позивача на невизначеність в
спірному договорі умов здійснення
індексації при обчисленні орендної
плати, не може бути достатньою
підставою для визнання цього договору
недійсним, оскільки обов'язковість
врахування індексів інфляції при
обчисленні розміру орендної плати за
землю передбачено ч. 3 ст. 21 Закону №
161-XIV, якщо інше не передбачено
договором оренди. Отже відсутність в
договорі заборони на індексацію
означає обов'язкове врахування
індексації інфляції при визначені
орендної плати.

Твердження позивача про
невідповідність умов договору щодо
збереження стану об'єкта оренди
положенням ст. 162 ЗК України та Закону
України «Про охорону земель», не
заслуговують на увагу, оскільки
поняття «збереження стану об'єкта
оренди» та «охорона земель» не є
тотожними.

До того ж, з урахуванням положень ч. 1 ст.
3 та ч. 1 ст. 15 ЦК України, правом на
звернення до суду за захистом наділена
особа в разі порушення, невизнання або
оспорювання саме її прав, свобод чи
інтересів, а також у разі звернення до
суду органів і осіб, яким надано право
захищати права, свободи та інтереси
інших осіб або державні та суспільні
інтереси. Суд повинен установити, чи
були порушені, невизнані або оспорені
права, свободи чи інтереси цих осіб, і
залежно від установленого вирішити
питання про задоволення позовних вимог
або відмову в їх задоволенні.

Така правова позиція міститься в
постановах Верховного Суду України від
25 грудня 2013 року (справи № 6-78цс13 та № 6-94
цс 13) і є обов'язковою для застосування
судами України.

Однак, позивач не довів, що визначення
сторонами договору умовою збереження
стану об'єкта оренди - використання
земельної ділянки за цільовим
призначенням, порушує його законні
права.

Не встановлено таких обставин і під час
розгляду справи в апеляційному суді.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що вимоги ОСОБА_5 про визнання
недійсним спірного договору оренди
землі задоволенню не підлягають, в
зв'язку з недоведеністю порушеного
права.

Оскільки суд першої інстанції не
звернув належної уваги на вимоги ст. 3
ЦПК України та ст. 15 ЦК України, рішення
в частині задоволених вимог про
визнання недійсним договору підлягає
скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК
України, з ухваленням нового рішення
про відмову в задоволенні позову.

Також підлягає скасуванню рішення в
частині розподілу судових витрат на
підставі ч. 5 ст. 88 ЦПК України.

Рішення в частині відмови в
задоволенні вимог про витребування
земельної ділянки підлягає залишенню
без зміни, оскільки позивач в цій
частині рішення не оскаржував. Не
містить доводів які б спростовували
висновки суду в цій частині і
апеляційна скарга відповідача.

Керуючись статями 303, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Заочне рішення Новобузького районного
суду Миколаївської області від 10
грудня 2013 року в частині вимог про
визнання недійсним договору та
розподілу судових витрат скасувати та
ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про визнання договору недійсним
відмовити.

В іншій частині рішення залишити без
зміни.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: