Провадження по справі № 2/522/1093/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року

Приморський районний суд м. Одеси у
складі:

головуючого-судді -Абухіна Р.Д.,

за участю секретарів - Гонтар І.О.,Гудзь
О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - "Про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та вселення", -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом,
який у подальшому був уточнений, по
якому просять суд витребувати з
незаконного володіння ОСОБА_3 на
користь позивачів 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1.; вселити позивачів у 2/3
частини квартири АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивачі
обгрунтовують тим, що вони були
власниками спірної частини квартири на
підставі свідоцтва про право власності
від 31.10.1998 року, виданого Управлінням
житлово-комунального господарства
Одеської міської ради. Власник 1/3
частини квартири ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом про визнання за ним
права власності на решту 2/3 частини
квартири. Рішенням Київського
районного суду м. Одеси від 31.10.2003 року
позовні вимоги було задоволено.
Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 03.11.2005 року вищезазначене
рішення скасовано, справу направлено
до суду першої інстанції на новий
розгляд. Рішенням Київського районного
суду м. Одеси від 22.12.2011 року в
задоволені позовних вимог відмовлено в
повному обсязі. Ухвалою апеляційного
суду Одеської області від 23.05.2012 року
вищезазначене рішення залишено без
змін. За час розгляду справи спірне
приміщення неодноразово відчужувалось
та на даний момент воно належить
відповідачу по справі ОСОБА_3. Таким
чином, належне позивачам майно було
відчужено на користь третьої особи не
за їх волі.

Представник позивачів в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав,
просив суд їх задовольнити,
посилаючись на обставини викладені в
позові.

Представник відповідача в судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову. Надав до суду
відзив на позовну заяву, і якому
зазначив, що рішення Київського
районного суду м. Одеси від 31.10.2003 року
за ОСОБА_4 визнано право власності на
2/3 частини квартири АДРЕСА_1, яке
набрало законної сили 01.12.2003 року.
Вищезазначеним майном в подальшому він
розпорядився на власний розсуд та
продав його ОСОБА_5. Даний договір
ніяким чином не оскаржувався. А також
зазначив те, що позивачі посилаються
на реституцію, як спосіб захисту, яка
згідно чинного законодавства,
застосовується лише в разі наявності
між сторонами укладеного договору,
який є нікчемним або який визнано
недійсним.

Суд, ознайомившись та дослідивши
матеріали справи, вислухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає
за необхідне позовні вимоги
задовольнити.

Правовідносини між сторонами по справі
є цивільно-правовими та урегульовані
положеннями ЦК України.

По справі встановлені наступні
фактичні обставини.

Власниками спірних 2/3 частин квартири
АДРЕСА_1 були позивачі по справі на
підставі свідоцтва про право власності
на житло, виданого 31.10.1997 року №8-8151,
виданого Управлінням ЖКГ Одеської
міської ради, що встановлено рішенням
Київського районного суду м. Одеси від
31.10.2003 року, копія якого наявна в
матеріалах справи.

1/3 частина вищезазначеної квартири
належала ОСОБА_4 на підставі свідоцтва
про право власності на квартиру,
виданого 22.12.2002 року приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу та зареєстровано
в реєстрі за № 7337, що також встановлено
вищезазначеним рішенням суду.

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 31.10.2003 року за ОСОБА_4 визнано
право власності на 2/3 частини квартири
АДРЕСА_1; стягнуто з ОСОБА_4 на користь
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 40 193,50 грн., що
підтверджується копією рішення ,
наявною в матеріалах справи ( а.с.5).

В подальшому ухвалою Апеляційного суду
Одеської області від 03.11.2005 року
вищезазначене рішення Київського
районного суду м. Одеси скасовано,
справу направлено на новий розгляд до
того ж суду іншим суддею, копія ухвали
наявна в матеріалах справи ( а.с.6).

Рішенням Київського районного суду м.
Одеси від 22.12.2011 року в задоволені
позову ОСОБА_4 про визнання права
власності відмовлено повністю ( а.с.7).
Ухвалою апеляційного суду Одеської
області від 23.05.2012 року вищезазначене
рішення суду залишено без змін ( а.с.8).

Як вбачається з матеріалів справи,
спірна частина квартири була відчужена
ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-
продажу від 19.12.2003 року, посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_6,
на користь ОСОБА_5, що підтверджується
копією договору, наявною в матеріалах
справи ( а.с.10).

В подальшому спірне майно на підставі
договору купівлі-продажу від 24.01.2004
року, посвідченого державним
нотаріусом Другої Одеської держаної
нотаріальної контори Гур’яновою Л.Г.
відчужено на користь ОСОБА_8 ( а.с. 11).

Згідно договору купівлі-продажу від
21.09.2012 року, посвідченого приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу Гур’яновою Л.Г.,
ОСОБА_8 відчужив спірне майно на
користь ОСОБА_3 ( а.с. 74-75).

Як вбачається з витягу з реєстру прав
власності на нерухоме майно, копія
якого наявна в матеріалах справи ( а.с.58)
на даний час власником квартири
АДРЕСА_1 є ОСОБА_3

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

У відповідності до ст. 387 ЦК України,
власник має право витребувати своє
майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним.

Як зазначено вище, спірна частина
приміщення була відчужена но користь
третіх осіб особою, яка не набула права
власності на дану частину приміщення.

Таким чином, спірне майно вибуло з
власності позивачів поза їх волею
всупереч чинному законодавству, що
підтверджується відсутністю будь-яких
погоджень з боку позивачів.

Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321
ЦК України кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю
власністю. Ніхто не може бути
протиправно позбавлений права
власності. Право власності є
непорушним.

Згідно ст. 319 ЦК України власник на свій
розсуд володіє, користується та
розпоряджається належним йому майном.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що
кожна особа має право на захист свого
права, у випадку його порушення або
оспорювання.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо
майно відчужене особою, яка не мала на
це права, добросовісний набувач
набуває право власності на нього, якщо
відповідно до статті 388 цього Кодексу
майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до п.1 ст. 388 ЦК України, якщо
майно за відплатним договором придбане
в особи, яка не мала права його
відчужувати, про що набувач не знав і не
міг знати (добросовісний набувач),
власник має право витребувати це майно
від набувача лише у разі, якщо
майно:було загублене власником або
особою, якій він передав майно у
володіння;було викрадене у власника
або особи, якій він передав майно у
володіння;вибуло з володіння власника
або особи, якій він передав майно у
володіння, не з їхньої волі іншим
шляхом.

Як зазначено в ч.1 п. 19 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 07
лютого 2014 року № 6 «Про практику
розгляду судами скарг на рішення, дії
або бездіяльність державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби під час
виконання судових рішень у цивільних
справах», застосовуючи положення
статті 387 ЦК, суди повинні виходити з
того, що власник має право витребувати
своє майно від особи, яка незаконно, без
відповідної правової підстави
заволоділа ним і в якої майно фактично
знаходиться та є індивідуально
визначеним.

Як зазначено в п.22 Пленуму Вищого
спеціалізованого суду з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 07
лютого 2014 року № 5 «Про судову практику
в справах про захист права власності та
інших речових прав», якщо майно за
відплатним договором придбане в особи,
яка не мала права його відчужувати,
власник має право витребувати це майно
з незаконного володіння набувача
(статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації
(саме так обґрунтовано підставу позову)
пред'явлений позов про визнання
недійсними договорів про відчуження
майна, суду під час розгляду справи
слід мати на увазі правила, встановлені
статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди
повинні розмежовувати, що коли майно
придбано за договором в особи, яка не
мала права його відчужувати, то власник
має право на підставі статті 388 ЦК
звернутися до суду з позовом про
витребування майна у добросовісного
набувача, а не з позовом про визнання
договору про відчуження майна
недійсним. Це стосується не лише
випадків, коли укладено один договір із
порушенням закону, а й випадків, коли
спірне майно відчужено на підставі
наступних договорів.

Судом приймається до уваги та
обставина, що ОСОБА_4, який у подальшому
відчужив спірне майно на користь
третіх осіб набув право власності на
нього на підставі рішення Київського
районного суду м. Одеси, яке в
подальшому було скасовано ухвалою
апеляційного суду м. Одеси. Таким чином
спірні 2/3 частини квартири АДРЕСА_1
були відчуженні особою, яка не мала на
це права.

У звязку з чим, суд дійшов до висновку
про необхідність задоволення вимоги
про витребування майна та вселення
позивачів в належну їм частину
квартири.

Висновки суду відповідають вимогам
норм права, на які посилається суд під
час розгляду справи і фактичним
обставинам по справі, а також
підтверджується зібраними по справі
доказами.

У рішенні суду повно відображені
обставини, які мають значення для даної
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки, які є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими в судовому
засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
41 Конституції України, ст. ст. 15,16, 319, 321,
330, 387, 388 ЦК України, ст.ст. 7, 8, 10, 15, 209,
212-215, 223, 294 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 - "Про
витребування майна з чужого
незаконного володіння та
вселення",-задовольнити повністю.

Витребувати з незаконного володіння
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_2 2/3
частини квартири АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 у 2/3 частини
квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається до апеляційного суду
Одеської області через Приморський
районний суд м. Одеси протягом десяти
днів з дня його проголошення.

Суддя
Абухін Р.Д.