Справа № 2/303/185/14
303/8202/13-ц
Ряд стат звіту 43

Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 лютого 2014 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого судді Морозової Н. Л.

при секретарі Ільчак Р. М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачеві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради, управляюча компанія ТзОВ «ІґТ.В. Сервіс плюс» про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3, 1993 р. н. звернулася в суд з позовом про визнання ОСОБА_4, 1954 р. н. та ОСОБА_5, 1974 р. н., втратившими право користування жилим приміщенням квартирою № 47 в будинку № 40 по вул. Великогірна в м. Мукачеві Закарпатської області.

Позовні вимоги мотивує тим, що її бабуся ОСОБА_4 є основним наймачем квартири АДРЕСА_1, на підставі типового договору квартирного найму, на імя якої 13.04.1994 року було видано ордер на вселення в дану квартиру. В даній квартирі зареєстровані вона - ОСОБА_3, 1993 р. н., її бабуся - ОСОБА_4, 1954 р. н. та її мати - ОСОБА_5, 1974 р. н., яка позбавлення у відношенню неї Джульєтти батьківських прав (рішенням суду). Після відрахування її з дитячого будинку у звязку з досягненням повноліття, з 01.10.2011 року у вказаній квартирі проживає тільки вона і утримує дану квартиру. Її бабуся та мати там не проживають більше шести місяців, а тому вважає, що вони втратили право користування житловим приміщенням, тобто вказаною квартирою. У вказаній квартирі також зареєстрована її сестра ОСОБА_6, яка знаходиться на вихованні у дитячому будинку сімейного типу. Факт не проживання відповідачів у спірній квартирі стверджується відповідним актом. складеним в присутності сусідів та завіреного уповноваженою особою УК ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» м. Мукачево.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з наведених у ньому підстав просив задоволити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про причини неявки не повідомили, повідомлялися судом на адресу реєстрації, заперечення на позов не подали, заяви про розгляд справи у їх відсутності також. Представник третьої особи, вирішення спору залишив на розсуд суду.

Зі згоди позивача суд, знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст. 169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

З врахуванням пояснень представника позивача та думки представника третьої особи, перевіривши матеріали справи суд, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що наймачем двокімнатної квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_4, на підставі ордеру на житлове приміщення № 001464 від 13.04.1994 року, що стверджується договором найму житлового приміщення від 27 липня 1996 року (копія наявна у матеріалах справи).

Відповідно довідки № 3-05174 від 13.11.2013 року, ОСОБА_3, 1993 р. н., проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, де зареєстровані: ОСОБА_4, 1954 р. н. та ОСОБА_5, 1974 р. н. та ОСОБА_6, 2001 р. н..

Згідно актів № 12 від 28.02.2013 року та № 64 від 23.11.2013 року, громадяни: ОСОБА_4, 1954 р. н. та ОСОБА_5, 1974 р. н. не проживають по вказаній адресі з 2008 року.(а.с11,12).

Ордер це, по суті, правоустановчий документ індивідуального характеру, що видається виконавчим органом місцевої ради, до компетенції якого входить прийняття рішення про надання житла та видача документа, який є єдиною правовою підставою на вселення громадянина особисто або з його сімєю до жилого приміщення. До наданого жилого приміщення переселяються члени сімї, які включені в ордер.

У члена сімї наймача, включеного до ордера на заселення жилого приміщення, право користування останнім виникає звязку із включенням до ордера, а не у звязку із вселенням до цього приміщення. Жилі приміщення державного, комунального житлового фонду заселяються тільки на підставі ордеру.

Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сімї наймача житла державного, комунального житлового фонду визначено ст.71 Житлового кодексу України, а їхні права і обовязки ст.78 Житлового кодексу, які встановлюють випадки збереження жилового приміщення за тимчасово відсутніми громадянами.

Наймач і члени його сімї не визнаються такими, що втратили право на жилу площу на підставі ст.71 ЖК УPCP, якщо не винесене судове рішення за позовом наймодавця чи членів його сімї, які залишилися проживати у жилому приміщенні, а також колишніх і відсутніх, за якими зберігається право на користування жилою площею.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_3, 1993 р. н., проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, однак жодних належних доказів правомірності вселення її у вказану кварти, як і правомірності її проживання у вказаній квартирі, суду не подано, а судом в процесі розгляду справи не встановлено. Реєстрація позивача у спірній квартирі, не є підставою законного користування нею спірним житловим приміщення, як і не вказує на можливість порушення її субєктивних прав з боку відповідачів.

Таким чином, судом не здобуто жодних доказів правомірності підстав звернення позивача ОСОБА_3, 1993 р. н. з позовом про визнання відповідачів вт. ч. і квартиронаймача такими, що втратили право користування - квартирою № 47 в будинку № 40 по вул. Великогірна в м. Мукачеві.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наявних у справі доказів, достатньо для прийняття рішення у справі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 169 ч.4, 208, 209, 212-218 ЦПК України, ст. 71 ЖК України, п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.85 року зі змінами „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, суд заочно,

р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Виконавчий комітет Мукачівської міської ради, управляюча компанія ТзОВ «ІґТ.В. Сервіс плюс» про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Морозова Н. Л.