РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді
Леньо С. І.

при секретарі
Станько Р.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до відповідача, який у
встановленому законом порядку уточнив,
та в кінцевому, просить ухвалити
рішення, яким стягнути з ОСОБА_3
матеріальну шкоду завдану злочином в
розмірі 32 000 грн., моральну шкоду в
розмірі 4000 грн., а також судові витрати
в загальному розмірі 860 грн.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що відповідач,
03.11.2010р. поблизу кафе «Авеста», що
знаходиться у м. Львові на вул. Зеленій,
79 в ході словесного конфлікту, який
виник мін ними та іншими особами умисно
наніс йому удар правою рукою в щелепу,
чим заподіяв йому тілесні ушкодження
середньої тяжкості у вигляді перелому
нижньої щелепи в ділянці кута зліва із
зміщенням фрагментів. За вчинені дії
ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної
відповідальності та вироком
Личаківського районного суду м. Львова
від 27.02.2013р. його було визнано винним у
вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.
122 КК України та призначено покарання у
вигляді 1 року обмеження волі. На
підставі ст. 75 КК України його було
звільнено від відбування покарання та
встановлено іспитовий строк терміном 1
рік. Враховуючи те, що на час розгляду
кримінальної справи сторони між собою
дійшли примирення, та узгодили суму
матеріального та морального
відшкодування, цивільний позов було
залишено без розгляду. Загальна сума
заподіяна злочином, яку погодився
відшкодувати відповідач становить 40 000
грн., з яких 30 000 грн. - матеріальна шкоди
і 10 000 грн. - моральна шкода. Всю цю суму
відповідач зобов'язався відшкодувати
до 26.05.2013р. Однак, всупереч таким
домовленостям та укладеної між
сторонами угоди про примирення від
27.02.2013р., відповідач на день підписання
угоди, суму заподіяної шкоди
відшкодував лише частково, сплативши
позивачу лише 4000 грн., і в подальшому,
добровільного наміру відшкодувати
суму спричинених збитків він не
виявляє. Оскільки взяті на себе
зобов'язання відповідачем не виконані,
вимушений в судовому порядку стягнути
з останнього суму завданих
матеріальних збитків, які становлять 32
000 грн., а також моральну шкоду, в
обґрунтування якої покликається на
фізичні болі та страждання, яких зазнав
внаслідок завданих тілесних ушкоджень,
та переживань у зв'язку з ушкодженням
здоров'я. Лікування було доволі
тривалим, і повного відновлення
здоров'я через брак коштів досягнуто не
було. Необхідність проходити курс
лікування також вплинула на успішні
результаті в роботі, що додатково
підсилює ступінь душевних страждань, і
в загальному, їх розмір оцінює в сумі 4000
грн., які також просить стягнути з
відповідача в судовому порядку, а також
витрати, понесені ним для оплати
судового збору в розмірі 360 грн.,
витрати на правову допомогу в розмірі
500 грн.

В судовому засіданні позивач та його
представник згідно договору про
надання правової допомоги від 23.12.2013р.
адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги
підтримали, дали пояснення аналогічні
вищенаведеним та просять позов
задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні
обґрунтованість позову визнав,
підтвердив, що усвідомлює свій
обов'язок по відшкодуванню спричиненої
шкоди, однак через скрутне матеріальне
становище належним чином виконати його
не може. Не оспорює також заявленої
позивачем суми шкоди, відшкодувати яку,
до того ж, погоджувався при винесені
вироку, про що між сторонами було
підписану відповідну угоду. Тому, проти
задоволення позову не заперечує.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи,
оцінивши в сукупності зібрані в ній
докази та ухвалюючи рішення у
відповідності до вимог ст. 215 ЦПК
України, суд приходить до висновку, що
позов підлягає до задоволення виходячи
з наступного.

Згідно вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у
разі визнання відповідачем позову суд
за наявності для того законних підстав
ухвалює рішення про задоволення
позову.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач 03.11.2010р. о 23:00 год. поблизу
кафе «Авеста», що знаходиться за
адресою м. Львів. Вул. Зелена, 79 в ході
словесного конфлікту, який виник між
ним, позивачем та іншими особами,
умисно наніс останньому удар правою
рукою в щелепу, чим заподіяв йому
тілесні ушкодження середньої тяжкості
у вигляді перелому нижньої щелепи в
ділянці кута зліва зі зміщенням
фрагментів.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Вироком Личаківського районного суду
м. Львова від 27.02.2013р. (а.с.4) ОСОБА_3
визнано винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст 122 КК України та
призначено покарання у вигляді 1 року
обмеження волі. На підставі ст.75 КК
України відповідача звільнено від
відбування покарання із встановленням
іспитового строку терміном 1 рік.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1, за
його заявою залишено без розгляду,
оскільки сторони дійшли згоди щодо
розміру матеріальної та моральної
шкоди, матеріальна шкода частково
відшкодована обвинуваченим, і останній
взяв на себе зобов'язання в строк до
26.05.2013р. відшкодувати її в повному
обсязі.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК вирок у
кримінальній справі, що набрав
законної сили, або постанова суду у
справі про адміністративне
правопорушення обов'язкові для суду, що
розглядає справу про цивільно-правові
наслідки дій особи, стосовно якої
ухвалено вирок або постанову суду, з
питань, чи мали місце ці дії та чи
вчиненні вони цією особою.

Як вбачається з долученої до
матеріалів справи копії угоди про
примирення між сторонами від 27.02.2013р.
(а.с.5-8), п. п. 3.1, 3.2, 3,3, ОСОБА_3 визнав, що
вчинив вищезгаданий злочин, і тим самим
заподіяв ОСОБА_1 матеріальну шкоду в
розмірі 30 000 грн. та моральну шкоду в
розмірі 10 000 грн. На день підписання
угоди ОСОБА_3 повернув ОСОБА_1 4000 грн., а
решту завданої шкоди, в розмірі 36 000 грн.
зобов'язується повернути до 26.05.2013р.

Враховуючи те, що внаслідок злочинних
дій відповідача, позивачу була
спричинена матеріальна та моральна
шкода, розмір якої ОСОБА_3 не оспорює як
на момент розгляду справи, так і на
момент винесення відносно нього
вироку, суд знаходить позов
обґрунтованим, і при цьому враховує, що
кримінальна справа відносно
відповідача розглядалась за правилами
КПК 1960 року, який не передбачав такого
порядку розгляду як укладення між
сторонами угоди про примирення, який
встановлено нормами КПК України 2012р. і
який був чинний на момент винесення
вироку. Очевидно, що через юридичну
необізнаність, керуючись КПК України
2012р. сторони уклали таку угоду, яка не
могла створити будь-яких правових
наслідків, однак з врахуванням того, що
в такій угоді містяться умови про
розмір відшкодування матеріальної та
моральної шкоди, а також встановлено
строк виконання грошового
зобов'язання, на що відповідач
погодився поставивши свій підпис, і не
заперечивши взятого зобов'язання під
час розгляду справи, суд розцінює угоду
від 27.02.2013р. як правовідношення, за яким
одна сторона зобов'язана вчинити на
користь другої сторони певну дію -
передати грошові кошти. Тобто, після
вчинення злочину, в розумінні
цивільного права між сторонами виникло
грошове зобов'язання, яке одна сторона
зобов'язана виконати належним чином
згідно вимог ст. 526 ЦК України. В
протилежному випадку, воно може бути
виконане примусово, з приводу чого має
місце даний спір.

Більше того, розцінюючи таку угоду як
грошове зобов'язання, з яким
погоджується відповідач, суд не
ставить під сумнів розмір як
матеріальної, так і моральної шкоди,
який стягується судом в примусовому
порядку, оскільки такий розмір
погодили сторони ще під час вирішення
кримінальної справи, і частково
відповідач його компенсував. Як
підтвердили останні в судовому
засіданні, при визначенні розміру
шкоди, обоє керувались об'єктивним,
внутрішнім та незалежним переконанням
щодо відношення вчинених дій до
спричинених наслідків.

При таких обставинах, беручи до уваги
обов'язок відповідача відшкодувати
завдану злочином шкоду, а також
погоджений сторонами розмір такої
шкоди, який виразився в підписанні
угоди про примирення, яка серед іншого
передбачала розмір, порядок та умови
такого відшкодування, суд знаходить
позов підставним та ухвалює рішення
про його задоволення повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. ст. 10,60,61,88,174,209,212-215,218 ЦПК України,
ст.ст. 509, 526, 1166 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстрований:
АДРЕСА_1, проживає: АДРЕСА_2,
ідентифікаційний код НОМЕР_1) на
користь ОСОБА_1 (зареєстрований:
АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2)
майнову шкоду, завдану злочином в
розмірі 32000 грн. (тридцять дві тисячі
грн.), моральну шкоду, завдану злочином
в розмірі 4000 грн. (чотири тисячі грн.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 360
грн. судового збору, 500 грн. витрат на
правову допомогу.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Личаківський районний суд м. Львова
шляхом подачі апеляційної скарги в
порядку та строки передбачені ст. ст.
294,296 ЦПК України.

Суддя:
Леньо С. І.