Провадження № 4-с/161/75/14
У Х В А Л А

26 вересня 2014 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Філюк Т.М.

при секретарі Марчак Е.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за скаргою публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції,

в с т а н о в и в :

ПАТ «БМ Банк» звернулось в суд з скаргою на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції.

Свої вимоги мотивує тим, що 19 жовтня 2010 року на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 19 жовтня 2010 року, видано виконавчий лист № 2-8939 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «БМ Банк» 484352, 99 гривень боргу. Вказує, що 30 березня 2011 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження.

Вказує, що на неодноразові звернення банку щодо проведення стягнення по даному виконавчому документу, державним виконавцем не вчинено жодних дій щодо здійснення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Враховуючи наведене, просить визнати незаконними дії бездіяльність) державного виконавця, які полягають в порушенні строків здійснення виконавчого провадження № 25550616 з виконання виконавчого листа про стягнення кредитного боргу з ОСОБА_1 в користь ПАТ «БМ Банк» та зобов2язати провести стягнення з боржника за рахунок грошових коштів заробітної плати, пен6сій, інших доходів та за рахунок нерухомого і рухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав та іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення з метою повернення кредитних коштів банку.

Представник скаржника в судове засідання подала суду заяву про розгляд скарги в її відсутності, скаргу підтримує повністю.

Представник відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог с. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що 19 жовтня 2010 року на підставі рішення Луцького міськрайонного суду від 19 жовтня 2010 року, видано виконавчий лист № 2-8939 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «БМ Банк» 484352, 99 гривень боргу.

Як вбачається з копії постанови про відкриття виконавчого провадження, 30 березня 2011 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «БМ Банк» 484352, 99 гривень боргу (а.с. 3).

Відповідно до ч.1, 5 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Виконання судових рішень - це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, у цьому разі порушених прав ОСОБА_3, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Заборгованість за судовим рішенням згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини становить майно для цілей статті 1 Першого протоколу (рішення у справі "ОСОБА_3 проти України", у справі "Перетятко проти України").

При цьому, суд бере до уваги правову позицію, яка викладена у п.п. 51, 52, 53 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "ОСОБА_4 проти України", яке відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», як і Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, для судів є джерелом права. По цій справі суд повторив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції"). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії")

У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу.

Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції (рішення у справі "Бурдов проти Росії"). Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування (рішення у справі "Райлян проти Росії").

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

Ст. 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Бездіяльність державного виконавця заявником обґрунтовується невжиттям ним заходів, спрямованих на примусове виконання рішення суду, а саме: накладення арешту на майно та кошти боржника, визначення вартості описаного та арештованого майна, залучення експертів та представників боржників для оцінки вартості арештованого майна та його реалізації, не притягнення осіб, які перешкоджали проведенню таких дій до відповідальності, у визначеному законом порядку.

Системний аналіз вищевказаних норм матеріального та процесуального права, наведені заявником доводи, які відповідають фактичним обставинам справи та необгрунтовано тривала затримка виконання рішення суду, дають достатні підстави для висновку про бездіяльність державного виконавця щодо виконання виконавчого листа, яка порушує право стягувача на своєчасне виконання рішення суду.

Частиною 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну, безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища, накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, звертатися до суду з поданням про розшук боржника - фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням, здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Наведене узгоджується з ч. 2 ст. 387 ЦПК України, згідно з якою, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Крім того, представник відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції в судове засідання не зявися, на запит суду щодо надання копій матеріалів виконавчого провадження ніяк не відреагував, а тому суд постановляє ухвалу по наявних матеріалах та доказах.

А тому, з врахуванням того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про дії державного виконавця по виконанню виконавчого листа 2-8939, виданого 19 жовтня 2010 року Луцьким міськрайонним судом, а державний виконавець в судове засідання не зявився, не надав суду матеріалів виконавчого провадження, не спростував доказів скаржника щодо бездіяльності, суд прийшов до висновку про підставіть вимог ПАТ «БМ Банк» та задоволення скарги.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що слід визнати неправомірною бездіяльність відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції щодо не здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання виконавчого листа № 2-8939, виданого 19 жовтня 2010 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «БМ Банк» 484352, 99 гривень боргу та зобов'язати державного виконавця вжити передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання даного виконавчого листа у визначений законом строк.

Керуючись ст.ст.386, 387 ЦПК України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_2 щодо не здійснення заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання виконавчого листа № 2-8939, виданого 19 жовтня 2010 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «БМ Банк» 484352, 99 гривень боргу.

Зобов'язати головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_2 вжити передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-8939, виданого 19 жовтня 2010 року Луцьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «БМ Банк» 484352, 99 гривень боргу у визначений законом строк.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк