Апеляційний суд
Житомирської області
Справа №279/810/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

05 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ апеляційного суду Житомирської
області в складі:

головуючого судді
Галацевич О.М.

суддів
Борисюка Р.М., Широкової Л.В.

з участю секретаря судового
засідання Ходаківської О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Житомирі
цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про звернення стягнення на
предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

на рішення Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 19 грудня 2013 року, -

встановила:

У лютому 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ
«Дельта Банк») звернулось до суду з
позовом, в якому, з урахуванням
уточнень від 19.08.2013 року (а.с. 79-80),
просило в рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
в сумі 107938,27 грн. звернути стягнення на
предмет іпотеки, належний
відповідачам.

Рішенням Коростенського
міськрайонного суду Житомирської
області від 19 грудня 2013 року позов
задоволено. В рахунок погашення
заборгованості за кредитним договором
від 07 жовтня 2011 р. № К-40744359 в сумі 107 938
гривень 27 копійок звернуто стягнення
на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2,
що належить на праві власності ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та передана в
іпотеку на підставі договору іпотеки
від 07 жовтня 2007 року, укладеного між ПАТ
«Дельта Банк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4, шляхом продажу предмета
іпотеки на публічних торгах у межах
процедури виконавчого провадження,
встановивши початкову ціну предмета
іпотеки на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності незалежним
експертом на стадії оцінки майна під
час проведення виконавчих дій.
Стягнуто з відповідачів понесені
позивачем судові витрати у солідарному
порядку в сумі 1079,38 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 в
інтересах ОСОБА_4, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить рішення
скасувати, ухваливши нове про відмову у
задоволенні позову. На його думку, суд
не надав оцінки нікчемності іпотечного
договору, недійсності кредитного
договору, співмірності суми
заборгованості вартості іпотечного
майна. Крім того, суд не застосував з
власної ініціативи строки позовної
давності, враховуючи Закон України
«Про захист прав споживачів» та судову
практику, тощо.

Заслухавши осіб, які з'явились в судове
засідання, перевіривши законність і
обґрунтованість рішення в межах
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд
першої інстанції виходив із того, що
оскільки відповідачем не виконуються
умови кредитного договору, то з метою
погашення заборгованості наявні
підстави для звернення стягнення на
предмет іпотеки.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду, враховуючи наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» у разі невиконання або
неналежного виконання боржником
основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення
на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що 07.10.2011 року між АТ
"Дельта Банк", правонаступником якого є
ПАТ "Дельта Банк" та ОСОБА_4 укладений
кредитний договір № К-4074359, за умовами
якого позивач надав відповідачу кредит
у розмірі 100000 грн. зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 14,5%
річних за весь час фактичного
користування кредитом на строк з 07.10.2011
року до 16.10.2016 року (а.с.6-9).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4
зобов'язань за кредитним договором,
цього ж дня з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 укладено договір іпотеки №262
Zфпор-07 (а.с. 17), згідно з яким
відповідачі надали в іпотеку належне
ним нерухоме майно, а саме: нерухоме
майно чотирьохкімнатну квартиру
АДРЕСА_2 і належить ОСОБА_1, ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 на праві спільної
часткової власності на підставі
свідоцтва про право власності на житло,
виданого Коростенським виконкомом
міської раді народних депутатів 09.10.2008
року на підставі розпорядження (наказу)
№ 7077 від 21.11.2005 року. Вартість предмета
іпотеки визначена сторонами в сумі 100000
грн. (а.с. 10-16,85).

ОСОБА_4 зобов'язання за вказаним
кредитним договором належним чином не
виконувала, в результаті чого станом на
24.01.2013 року утворилась заборгованість в
сумі 107 938,27 грн., з них: 80 283,88 грн. -
заборгованість за кредитом; 1775,79 грн. -
заборгованість по відсоткам за
користування кредитом; 25428,59 грн. - пеня
(а.с. 5).

Враховуючи викладене, колегія
суддів приходить до висновку, що суд
першої інстанції правильно встановив
характер правовідносин сторін у справі
та застосував до цих правовідносин
норми матеріального права, які їх
регулюють, вирішив спір з урахуванням
меж заявлених позовних вимог на
підставі наданих сторонами доказів та
дійшов обґрунтованого висновку про
наявність правових підстав для
задоволення позову Банку.

Доводи апелянта щодо
незастосування судом строку позовної
давності з власної ініціативи є
безпідставними, оскільки у
відповідності до Постанови №7 Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних від
07 лютого 2014 року «Про внесення змін і
доповнень до постанови пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
(далі Постанова) суд застосовує строки
позовної давності у відповідності до
положень ЦК України про позовну
давність, яка передбачає застосування
останньої лише за заявою сторони у
спорі, зробленою до винесення судом
рішення. Клопотання про застосування
строків позовної давності в суді
першої інстанції відповідачами,
представником ОСОБА_4 не заявлялась.

Посилання у апеляційній скарзі на
недійсність кредитного договору суд
апеляційної інстанції вважає
необґрунтованими, зважаючи на
положення презумпції правочину (ст. 204
ЦК України), який не визнаний недійсним
у встановленому законом порядку (судом
за позовом заінтересованої особи).

Також, матеріали справи свідчать, що на
дату укладання договору іпотеки
малолітня дитина ОСОБА_4 - ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 73) права власності чи
користування належною матері часткою
предмета іпотеки не мала, а тому доводи
апелянта щодо нікчемності договору
іпотеки згідно ст. 224 ЦК України
(укладений без дозволу органу опіки і
піклування) та наявності у суду підстав
для відмови у задоволенні позову є
помилковими. Зокрема, ОСОБА_4 в період з
02.02.2011 року по 30.01.2013 року була
зареєстрована та проживала за іншою
адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується
копією паспорта останньої з відміткою
про її реєстрацію (а.с. 74) та довідкою
про склад сім'ї ОСОБА_2 станом на 07.10.2011
року, серед яких зареєстрованими та
проживаючими у квартирі, що є предметом
іпотеки, ОСОБА_4 та її донька не
зазначені (а.с. 129). Належних та
допустимих доказів на підтвердження
наявності права користування
предметом іпотеки у дитини на момент
укладання відповідного договору
ОСОБА_4 та її представник не надали.

Наявність судового рішення про
стягнення з боржника на користь
кредитора заборгованості за кредитним
договором не звільняє боржника від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
права на отримання сум шляхом
звернення стягнення на передане
боржником в іпотеку нерухоме майно
(постанова Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від
04.09.2013 року у справі №6-73цс13). Отже,
доводи апелянта щодо неможливості
звернення стягнення на предмет
іпотеки, належний ОСОБА_4, ОСОБА_1,
ОСОБА_2, ОСОБА_3 за наявності рішення
третейського суду про стягнення з
ОСОБА_4 боргу за кредитним договором та
допущення судом подвійного стягнення,
є безпідставними. Положення вимог
абзацу другого п. 42 Постанови, на які
посилається представник апелянта,
унеможливлює лише одночасне звернення
стягнення на предмет іпотеки та
стягнення суми заборгованості за
кредитним договором (за винятком
ситуації коли особа позичальника є
відмінною від особи іпотекодавця).
Докази про повне виконання боржником
рішення третейського суду відсутні.

Крім того, сума боргу за кредитним
договором (107938,27 грн.) співмірна ціні
предмета іпотеки, визначеної у
відповідному договорі сторонами (100000
грн). У суді першої та апеляційної
інстанцій клопотання щодо визначення
дійсної вартості предмета іпотеки
сторонами не заявлялось. Сплата боргу
після уточнення позовних вимог у сумі
5000 грн. (квитанція від 20.05.2013 року) не
впливає на співмірність суми
заборгованості за кредитом та вартість
іпотечного майна, оскільки зарахування
останньої можливе під час виконання
судового рішення, а початкова ціна
предмета іпотеки встановлена судом на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій, що відповідає
положенню абзацу першого п. 42
Постанови.

Доводи апелянта щодо повторного
незалучення у якості співвідповідача
ОСОБА_4 після уточнення Банком позовних
вимог, серед яких остання не зазначена
відповідачем, та задоволення позову до
останньої, не можуть бути визнані
колегією суддів виходом за межі
позовних вимог та грубим порушенням
норм процесуального права, яке могло
бути підставою для скасування судового
рішення, виходячи з наступного. ОСОБА_4
була залучена до участі у справі в
якості співвідповідача (а.с. 66),
приймала участь у судовому засіданні,
давала пояснення, виступала у судових
дебатах, як відповідач у справі. Крім
того, вона є співвласником предмета
іпотеки, частки в якому не є
визначеними. Тому, повторного
залучення судом до участі у справі
ОСОБА_4 в якості відповідача не
потребувало.

Інші доводи апеляційної скарги
висновки суду не спростовують та на
законність ухваленого рішення про
звернення стягнення на предмет іпотеки
не впливають, а тому рішення в цій
частині зміні або скасуванню не
підлягає.

Разом з тим, суд першої інстанції
припустився помилки, стягнувши судові
витрати з відповідачів в солідарному
порядку, у зв'язку з чим рішення суду в
цій частині підлягає зміні шляхом
стягнення з відповідачів понесених
позивачем та документально
підтверджених витрат у пропорційному
порядку.

При ухваленні рішення, суд допустив
описку у резолютивній частині рішення
у номері кредитного договору. Замість
№К-4074359 невірно вказав №40744359. Проте
зазначене не може бути підставою для
скасування судового рішення і може
бути усунуто судом у порядку,
визначеному ст. 219 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317
ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4
- ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного
суду Житомирської області від 19 грудня
2013 року в частині стягнення судових
витрат скасувати, ухваливши нове, яким
стягнути з ОСОБА_1 (ід. номер НОМЕР_1),
ОСОБА_2 (ід. номер НОМЕР_2), ОСОБА_3 (ід.
номер НОМЕР_3), ОСОБА_4 (ід. номер НОМЕР_4)
на користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» судовий збір
в сумі по 269,84 грн. з кожного.

У іншій частині рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржене у касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня його
проголошення.

Головуючий
Судді: