Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22-ц/778/4108/14
Головуючий у 1 інстанції: Олійник М.Ю.
Суддя-доповідач: Кримська О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі:

Головуючий Кримська О.М.,

Судді Подліянова Г.С.

Дашковська А.В.,

При секретарі Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 на рішення
Михайлівського районного суду
Запорізької області від 26 серпня 2014
року у справі за позовом публічного
акціонерного товариства «ПроКредит
Банк» до фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення
заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2014 року ПАТ «ПроКредит Банк»
звернулося до суду із вказаним позовом,
який в подальшому уточнили та
обґрунтовували тим, що 12.09.2012 року між
ПАТ «ПроКредит Банк» та фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3 було
укладено Рамкову угоду №FM1602.318,
відповідно до умов якої кредитор
зобов'язався здійснювати кредитування
позичальника у межах лімітів
кредитування у порядку і на умовах,
визначених цією угодою та кредитними
договорами, а позичальник зобов'язався
належно виконувати всі умови,
необхідні для отримання кредитів,
своєчасно і належно здійснювати
погашення грошових зобов'язань, а також
належно виконувати усі інші
зобов'язання, передбачені угодою та
кредитними договорами.

13.09.2012 року на підставі та в межах
вказаної Рамкової угоди позивач та
ОСОБА_3 уклали договір надання траншу
№1602.42289/FM1602.318, відповідно до якого
позичальнику було надано кредит в
розмірі 303 000 грн., зі сплатою відсотків
за користування кредитом у розмірі 24%
річних, строком на вісім місяців.

На забезпечення повернення кредиту між
ПАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_4 12.09.2012
року було укладено договір поруки
№269092-ДП1, згідно умов якого поручитель
гарантувала виконання позичальником -
ОСОБА_3 його зобов'язань перед
позивачем.

Оскільки відповідач належним чином не
виконував зобов'язання за договором,
станом на 20.03.2014 року виникла
заборгованість у розмірі 334 225,02 грн., з
яких: заборгованість по капіталу - 274
387,95 грн., заборгованість по процентам
(по графіку) - 18 453,35 грн., заборгованість
по процентам за (неправомірне) фактичне
користування простроченим капіталом - 3
888,63 грн., пеня - 37 495,10 грн., яку позивач
просив суд стягнути з відповідачів в
солідарному порядку, а також покласти
на відповідачів судові витрати по
справі.

Рішенням Михайлівського районного
суду Запорізької області від 26 серпня
2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь
ПАТ «ПроКредит Банк» заборгованість за
договором №1602.42289/FM1602.318 від 13.09.2012 року,
укладеним на підставі та в межах
Рамкової угоди № FM1602.318 від 12.09.2012 року,
станом на 20.03.2014 року, в сумі 334 225 грн. 02
коп..

Стягнуто з фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 на користь ПАТ «ПроКредит Банк»
витрати на сплату судового збору в сумі
1 671 грн. 12 коп..

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ
«ПроКредит Банк» витрати на сплату
судового збору в сумі 1 671 грн. 12 коп..

Не погоджуючись із рішенням суду,
фізична особа - підприємець ОСОБА_3
подав апеляційну скаргу, в якій
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права,
неповне з'ясування обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, зокрема, на те, що даний
спір підвідомчий господарському суду,
оскільки ОСОБА_3 укладав договори в
якості фізичної особи - підприємця,
просить рішення суду першої інстанції
скасувати, провадження у справі
закрити..

Особи, що беруть участь у справі,
повідомлені про місце та час розгляду
справи у відповідності до вимог ст.ст.
74, 76 ЦПК України, про що свідчать
рекомендоване повідомлення про
вручення поштового відправлення
(судової повістки) та телефонограма,
яка за змістом відповідає вимогам ст.75
ЦПК України (із зазначенням даних про
особу, яка надіслала телефонограму,
даних про особу, яка її прийняла та за
яким телефоном) та зареєстрована в суді
в журналі телефонограм №01-20 за №39 від
20.11.2014 року (а.с.156, 157, 162).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про зміну свого місця
проживання (перебування, знаходження)
або місцезнаходження під час
провадження справи. У разі відсутності
заяви про зміну місця проживання або
місцезнаходження судова повістка
надсилається на останню відому судові
адресу і вважається доставленою,
навіть якщо особа за цією адресою
більше не проживає або не знаходиться.

Від позивача ПАТ «ПроКредит Банк» до
суду апеляційної інстанції надійшло
клопотання, в якому він заперечує проти
вимог апеляційної скарги в повному
обсязі та просить розглядати справи за
відсутності представника позивача
(а.с.148)

Апелянт ОСОБА_3 вдруге звертається із
заявою, в якій просить відкласти
розгляд справи у зв'язку з тим , що він
повторно знаходиться на лікуванні.

Колегія суддів вважає, що таке
клопотання не підлягає задоволенню,
так як апеляційна інстанція розглядає
справи за правилами, встановленими для
розгляду справи судом першої
інстанції, з винятками і доповненнями,
встановленими цією главою ( ч.1 ст. 304 ЦПК
України).

Отже, повторна неявка особи, яка
приймає участь у справі, належним чином
повідомлена про місце та час розгляду
справи, незалежно від причин неявки, не
перешкоджає розгляду справи в суді
апеляційної інстанції.

Відповідач ОСОБА_4 причини неявки в
судове засідання не повідомила,
будь-яких письмових клопотань, в тому
числі про відкладення розгляду справи,
або про зміну місця проживання, згідно
до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, не надходило.

З огляду на вищевикладене та у
відповідності до ст.ст. 303-1, 305 ЦПК
України, судова колегія ухвалила
розглядати справи за відсутності
учасників апеляційного розгляду, які
не прибули в судове засідання.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду суддю - доповідача, дослідивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції та обставини
справи в межах доводів апеляційної
скарги і вимог, заявлених в суді першої
інстанції, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Встановлено, що 12 вересня 2012 року між
позивачем та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено
Рамкову угоду № FM1602.318, відповідно до
якої позивач зобов'язувався здійснити
кредитування останнього у межах
лімітів кредитування та у порядку і на
умовах, визначених цією угодою (а.с.11-14).

На виконання зазначеної Рамкової угоди
між ПАТ «ПроКредит Банк» та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено
договір траншу №1602.42289/FM1602.318 від 13
вересня 2012 року, відповідно до умов
якого банк надав позичальнику кредит у
розмірі 303 000 грн. строком на 8 місяців зі
сплатою 24% річних за його користування
(а.с.15-16).

Договором №1 від 13 травня 2013 року про
внесення змін до Договору траншу
змінено строк користування кредитом до
20 календарних місяців (а.с.17).

У забезпечення виконання зобов'язань
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 за
вищезазначеними договорами 12 вересня
2012 року між ПАТ «ПроКредит Банк» та
ОСОБА_4 укладено договір поруки
№269092-ДП1 (а.с.19-20).

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України
зобов'язання мають виконуватися
належним чином та у встановлений
законом строк.

Виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 належним чином умови договору
не виконував та відповідно до
розрахунку заборгованості, який
прийнятий судом як такий, що зроблений
у відповідності до умов договору,
станом на 20.04.2014 року виникла
заборгованість у розмірі 334 225,02 грн., з
якої заборгованість по капіталу - 274 387,95
грн., заборгованість по процентам (по
графіку) - 18 453,35 грн., заборгованість по
процентам за (неправомірне) фактичне
користування простроченим капіталом - 3
888,63 грн., пеня - 37 495,10 грн. (а.с.6-10).

Сторони правильність вказаних
розрахунків заборгованості за
кредитним договором не оспорюють.

Відповідно до ст. 554 ЦК України
поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків.

Аналогічне положення міститься в
п.2.1Договору поруки від 12.09.2012 року, де
зазначено, що на підставі Договору
поручитель поручається перед
Кредитором за виконання усіх
зобов'язань Позичальника у їх повному
обсязі як солідарний із Позичальником
боржник ( а.с.19).

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, у межах вимог,
заявлених відповідно до ст.. 11 ЦПК
України, обґрунтовано дійшов до
висновку щодо наявності неналежного
виконання умов кредитного договору
позичальником - відповідачем ОСОБА_3, у
зв'язку з чим утворилась
заборгованість за кредитним договором
станом на 20.03.2014 року на загальну суму -
334 225 грн. 02 коп.., яку місцевий суд
визначив з дотриманням вимог
цивільного законодавства та умов
Рамкової угоди № FM1602.318 від 12.09.2012 року
та стягнув названу суму солідарно з
відповідачів.

При встановленні зазначених фактів
судом першої інстанції не було
порушено норм цивільного
процесуального закону, зазначені
висновки суду відповідають обставинам
справи, а також узгоджуються з нормами
матеріального права, які судом
правильно застосовані.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції лише в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції.

Твердження апеляційної скарги про
порушення судом першої інстанції вимог
ст.15 ЦПК України не ґрунтуються на
вимогах закону.

Згідно із роз'ясненнями, які викладені
у Постанові Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами

законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
від 30 березня 2012 року №5, оскільки у
спорах, що виникають із кредитних
правовідносин, сторонами є як юридичні,
так і фізичні особи та з урахуванням
вимог статей 15-16, частини другої статті
118 Цивільного процесуального кодексу
України (далі - ЦПК) при визначенні
судової юрисдикції суди мають виходити
з того, що такі справи підлягають
розгляду в порядку цивільного
судочинства у разі, якщо однією зі
сторін є фізична особа, а вимоги
взаємопов'язані між собою і окремий їх
розгляд неможливий. Зокрема, це можуть
бути позови банку (іншої фінансової
установи) до фізичної особи -
позичальника і до юридичної особи -
поручителя чи навпаки, які виникли з
одних і тих самих правовідносин -
отримання кредиту.

Договір поруки має додатковий
(акцесорний) до основного зобов'язання -
кредитного договору - характер і
укладається саме для забезпечення
виконання останнього, а поручитель
згідно з частиною першою статті 554 ЦК
відповідає перед кредитором, за
загальним правилом, солідарно із
позичальником, якщо договором поруки
не встановлено його додаткову
(субсидіарну) відповідальність.
Неможливість окремого розгляду цих
договорів може бути пов'язана, зокрема,
із визначенням суми заборгованості,
способу виконання зобов'язання та
іншими умовами договорів.

Пред'явлення позову до солідарних
боржників є правом, а не обов'язком
банку чи іншої фінансової установи
(частина перша статті 543 ЦК України) та
банком заявлено вимогу до солідарних
боржників, а отже судом вірно враховано
визначену ЦПК компетенцію щодо
розгляду даної справи в порядку
цивільного судочинства.

У справі, яка є предметом розгляду,
позивачем заявлені вимоги одночасно до
боржника та поручителя, один із яких є
фізичною особою. Вимоги випливають із
одних і тих самих правовідносин -
отримання кредиту.

Тому неможливість окремого розгляду
цих договорів пов'язана, зокрема, із
визначенням суми заборгованості,
способу виконання зобов'язання та
умовами договорів, а тому дана справа
підлягає розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Отже, рішення суду в межах оскарження
ухвалене з додержанням норм
матеріального права та без таких
порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи, а тому підстави,
передбачені цивільним процесуальним
законом для задоволення апеляційної
скарги і скасування рішення суду
відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК
України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Михайлівського районного суду
Запорізької області від 26 серпня 2014
року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:

Судді: