справа № 208/379/14-ц
№ провадження 2/208/850/14
РІШЕННЯ

Іменем
України

05 серпня 2014 р.
м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м.
Дніпродзержинська Дніпропетровської
області у складі:

головуючого, судді Нельге
Д.В.,

при секретарі
Севастьяновій Л.М.,

за участю відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
«Альфа-банк» до ОСОБА_1 «Про стягнення
заборгованості за кредитним
договором», -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із
вищезазначеним позовом, у якому
просить суд стягнути з відповідача на
користь позивача заборгованість за
кредитним договором, укладеним 24.07.2008р.
між ЗАО «Альфа-банк» (правонаступником
якого є позивач) та ОСОБА_2, яка
складається з:

- 172 213,82 грн. - сума заборгованості по
кредиту;

- 133 270,73 грн. - сума заборгованості по
відсотках;

- 315 713,51 грн. - пеня за несвоєчасне
погашення заборгованості;

а також понесені позивачем судові
витрати у розмірі 3654,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог позивач посилається на те, що,
24.07.2008р. між ЗАО «Альфа-банк» та ОСОБА_2
укладено кредитний договір, згідно
якого позивач, на умовах
забезпеченості, повернення,
строковості, надав позичальнику
ОСОБА_2 у тимчасове користування
грошові кошти у розмірі 22 060,15 доларів
США, які ОСОБА_2 зобов'язався повернути
до 24.07.2014р. (згідно графіку, доданого до
кредитного договору), а також
сплачувати відсотки за користування
кредитом. Водночас, для забезпечення
своєчасного повернення кредиту ОСОБА_2,
24.07.2008р. між ЗАО «Альфа-банк» та
відповідачем ОСОБА_1 був укладений
договір поруки, згідно якого
відповідач ОСОБА_1 поручився перед
позивачем за належне виконання
позичальником ОСОБА_2 взятих на себе
зобов'язань, що витікають з кредитного
договору. При цьому, зобов'язавшись
щомісяця здійснювати погашення
заборгованості відповідно до умов
кредитного договору, позичальник
ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не
виконує, внаслідок чого станом на
24.10.2013р. виникла заборгованість по
вищезазначеному кредитному договору у
розмірі, еквівалентному 621 198,06 грн., яку
позивач, разом із понесеними ним
судовими витратами просить стягнути з
відповідача ОСОБА_1, як з поручителя за
договором поруки, укладеним з
позивачем.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, надав суду
письмову заяву, у якій зазначив, що
підтримує позов у повному обсязі, та
просить суд провести розгляд справи за
його відсутності.

В судовому засіданні відповідач
ОСОБА_1 позов не визнав, посилаючись на
обставини, викладені у письмових
запереченнях на позов.

Вислухавши пояснення відповідача
ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи,
дослідивши наявні у справі докази, суд
дійшов наступного висновку.

Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи
правосуддя, суд захищає права, свободи
та інтереси фізичних осіб, права та
інтереси юридичних осіб, державні та
суспільні інтереси у спосіб,
визначений законами України.

При цьому, згідно роз'яснень, наданих у
п.11 Постанови Верховного Суду України
«Про судове рішення у цивільній
справі» N 14 від 18.12.2009р., оскільки правом
на звернення до суду за захистом
наділена особа в разі порушення,
невизнання або оспорювання саме її
прав, свобод чи інтересів, а також у
разі звернення до суду органів та осіб,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб або
державні та суспільні інтереси
(частини перша та друга статті 3 ЦПК), то
суд повинен встановити, чи були
порушені, невизнані або оспорені права,
свободи чи інтереси цих осіб, а якщо
були, то вказати, чи є залучений у
справі відповідач відповідальним за
це.

Як встановлено судом в ході розгляду
справи, 24.07.2008р. між ЗАО «Альфа-банк»
(правонаступником якого є позивач) та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір
(а.с.7-13), згідно п.п.2.1.-2.4. якого позивач,
на умовах забезпеченості, повернення,
строковості, надав позичальнику
ОСОБА_2 у тимчасове користування
грошові кошти у розмірі 22 060,15 доларів
США, які ОСОБА_2 зобов'язався повернути
позивачу до 24.07.2014р. (згідно графіку,
доданого до кредитного договору), а
також сплачувати відсотки за
користування кредитом у розмірі 18,5%
річних.

Крім того, для забезпечення
своєчасного повернення кредиту та
виплати відсотків за користування
кредитом позичальником ОСОБА_2, 24.07.2008р.
між ЗАО «Альфа-банк» та відповідачем
ОСОБА_1 був укладений договір поруки,
згідно якого відповідач ОСОБА_1, як
поручитель, поручився перед позивачем
за належне виконання позичальником
ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, що
витікають з вищевказаного кредитного
договору.

Через порушення позичальником ОСОБА_2
умов вищевказаного кредитного
договору, виникла заборгованість зі
сплати тіла кредиту та процентів, яку
позивач, разом із пенею, просить
стягнути з поручителя боржника ОСОБА_2 -
відповідача ОСОБА_1

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог - відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Згідно ст.1049 ЦК України, позичальник,
яким у даному випадку є гр. ОСОБА_2,
зобов'язаний повернути позикодавцеві
позику (грошові кошти у такій самій
сумі або речі, визначені родовими
ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором. Позика
вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Згідно ст.1054 ЦК України, за кредитним
договором банк або інша фінансова
установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 553 ЦК України, за договором
поруки поручитель поручається перед
кредитором боржника за виконання ним
свого обов'язку. Поручитель відповідає
перед кредитором за порушення
зобов'язання боржником.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі
порушення боржником зобов'язання,
забезпеченого порукою, боржник і
поручитель відповідають перед
кредитором як солідарні боржники, якщо
договором поруки не встановлено
додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед
кредитором у тому ж обсязі, що і
боржник, включаючи сплату основного
боргу, процентів, неустойки,
відшкодування збитків, якщо інше не
встановлено договором поруки.

При цьому, згідно ч.1 ст.543 ЦК України, у
разі солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо.

З наведеного суд вбачає що, при
солідарному обов'язку боржників
кредиторові надається право на свій
розсуд вимагати виконання зобов'язання
в повному обсязі або частково від усіх
боржників разом або від кожного окремо.

Згідно п.3.1. вищезазначеного
договору поруки, боржник та поручитель
відповідають перед банком за
порушення обов'язків боржника, як
солідарні боржники. Поручитель
відповідає перед банком у тому ж
обсязі, що і боржник.

Тобто, позивач, як кредитор, згідно ст.543
ЦК України, має право самостійно
вирішувати до кого із солідарних
боржників окремо, якщо не разом,
звернутися із вимогою про виконання
обов'язку в повному обсязі.

Даний висновок суду узгоджується із
висновком Верховного Суду України,
викладеному у рішенні Верховного суду
України від 19.12.2011р. (справа №6-84цс11),
прийнятому за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК України,
згідно якого, за законом, у випадку,
передбаченому ст.543 ЦК України, немає
так званої обов'язкової процесуальної
співучасті, тобто законом передбачено
право позивача звернутися до суду до
кожного з боржників окремо.

Таким чином, з вищенаведеного суд
вбачає, що, відповідач ОСОБА_1, будучи
солідарним боржником за договором
поруки, укладеним з позивачем, несе
відповідальність перед позивачем у
тому ж обсязі, що і боржник ОСОБА_2 за
невиконання останнім взятого на себе
за кредитним договором зобов'язання
щодо сплати кредиту та процентів за
користування кредитом.

При цьому, згідно розрахунку
заборгованості за кредитом, наданого
позивачем, заборгованість
позичальника ОСОБА_2 станом на 24.10.2013р.
складає:

- 172 213,82 грн. - сума заборгованості по
кредиту;

- 133 270,73 грн. - сума заборгованості по
відсотках.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Як зазначено у п.3 кредитного договору,
укладеного 24.07.2008р. між ЗАО «Альфа-банк»
(правонаступником якого є позивач) та
ОСОБА_2, позичальник зобов'язується в
порядку та на умовах, що визначені
даним договором повертати кредит,
виплачувати банку проценти за
користування кредитом, сплачувати
комісії за дії банка, сплачувати
неустойку та інші, передбачені
договором платежі та виконувати
обов'язки, що передбачені договором.

Як зазначено у розрахунку
заборгованості, наданого позивачем,
сума нарахованої позивачем пені станом
на 24.10.2013р. складає 2 870 122,84 грн.

Водночас позивач просить суд стягнути
з відповідача на свою користь пеню у
розмірі 315 713,51 грн.

Відповідно до ч.3 ст.549 ЦК України, пенею
є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно рішення Конституційного Суду
України N 7-рп/2013 від 11.07.2013р.,
Конституційний Суд України виходить з
того, що вимога про нарахування та
сплату неустойки за договором
споживчого кредиту, яка є явно
завищеною, не відповідає передбаченим
у пункті 6 статті 3, частині третій
статті 509 та частинах першій, другій
статті 627 Кодексу засадам
справедливості, добросовісності,
розумності як складовим елементам
загального конституційного принципу
верховенства права. Наявність у
кредитора можливості стягувати із
споживача надмірні грошові суми як
неустойку спотворює її дійсне правове
призначення, оскільки із засобу
розумного стимулювання боржника
виконувати основне грошове
зобов'язання неустойка перетворюється
на несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором. Захист від цих зловживань
базується на положеннях законодавства,
зокрема частини третьої статті 551
Кодексу, відповідно до якої розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.13 ЦК
України, зловживання правом не
допускається.

Як вбачається з матеріалів справи,
правом на позов про стягнення суми
несвоєчасно виконаного грошового
зобов'язання, що виникло у позивача
після несплати позичальником ОСОБА_2
чергового платежу - позивач не
скористався, що потягло за собою
перетворення пені з засобу розумного
стимулювання боржника виконувати
основне грошове зобов'язання на
несправедливо непомірний тягар для
споживача та джерело отримання
невиправданих додаткових прибутків
кредитором.

Враховуючи вищевикладене, та,
встановивши, що, розмір пені у сумі 315
713,51 грн. значно перевищує розмір
збитків, завданих позивачу, суд вважає
необхідним, на підставі ч.3 ст.551 ЦК
України, зменшити нарахований
позивачем розмір пені до 20 000 грн.

Таким чином, встановивши в ході
розгляду справи, що дійсно мали місце
обставини, якими позивач обґрунтовує
свої позовні вимоги в частині
стягнення з відповідача ОСОБА_1
заборгованості за кредитним договором,
укладеним 24.07.2008р. між ЗАО «Альфа-банк»
та ОСОБА_2, суд, керуючись ст.543 ЦК
України, вказані позовні вимоги
позивача вважає обґрунтованими, та
такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, враховуючи, що, позовні
вимоги позивача суд задовольнив
частково, суд, керуючись ст.88 ЦПК
України, вважає необхідним судові
витрати, понесені позивачем у розмірі
3654,00 грн., присудити позивачу
пропорційно до розміру задоволених
судом позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Враховуючи вищевикладене, суд,
керуючись ст. ст. 16, 525, 526, 536, 551, 611, 625, 1050,
1054 ЦК України, ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 233
ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного
товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 «Про
стягнення заборгованості за кредитним
договором» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
на користь Публічного акціонерного
товариства «Альфа-банк» (м. Київ, вул.
Десятинна,4/6, МФО 300346) заборгованість
за кредитним договором, укладеним
24.07.2008р. між ЗАО «Альфа-банк» та ОСОБА_2,
яка, станом на 24.10.2013р., складається з:

- 172 213,82 грн. - сума заборгованості по
кредиту;

- 133 270,73 грн. - сума заборгованості по
відсотках.

- 20 000,00 грн. - пені.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1,
зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1,
на користь Публічного акціонерного
товариства «Альфа-банк» (м. Київ, вул.
Десятинна,4/6, МФО 300346):

- 1900 (одна тисяча дев'ятсот) грн. 08 коп. -
судовий збір.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду Дніпропетровської
області через Заводський районний суд
м. Дніпродзержинська
Дніпропетровської області шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня його проголошення.

Суддя
Нельга Д. В.