Справа № 105/1398/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"12" березня 2014 р. Джанкойський
міськрайонний суд Автономної
Республіки Крим у складі:

Головуючого, судді - Старової Н.А.,

при секретарі - Рижковій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Джанкой цивільну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про стягнення матеріальної шкоди,
спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т
А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з зазначеним
позовом, який мотивував наступним. Він
є власником транспортного засобу FORD
TPANZIT, реєстраційний номер НОМЕР_2, рік
випуску 2008, зареєстрований в м. Твер
Російської Федерації на підставі
свідоцтва про реєстрацію
транспортного засобу НОМЕР_3, виданого
МРЕВ м. Твер 08.04.2008 року. Відповідач
ОСОБА_2 є власником транспортного
засобу HYUNDAI Santa FE реєстраційний номер
НОМЕР_1.

16.07.2012 року о 06 години 10 хвилин на 562 км
автомобільної дороги Харків-
Сімферополь-Алушта-Ялта, відповідач
ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки HYUNDAI
Santa FE, реєстраційний номер НОМЕР_1, не
обрав безпечної швидкості руху та не
врахував дорожньої обстановки, не
дотримувався безпечної дистанції, чим
здійснив наїзд на автомобіль марки FORD
TPANZIT, реєстраційний знак НОМЕР_2.

Внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди транспортний засіб FORD TPANZIT,
реєстраційний знак НОМЕР_2, належний
позивачу, отримав механічні
пошкодження. Вказані обставини
підтверджуються постановою
Першотравенського міського суду
Дніпропетровської області від 12.09.2012
року у справі № 0430/2026/2012, згідно якої
ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно
до висновку про оцінку, складеного
ОСОБА_3, незалежним експертом
Українського товариства оцінювачів
станом на 16.07.2012 року, розмір шкоди,
завданої позивачеві пошкодженням
належного позивачу транспортного
засобу FORD TPANZIT, реєстраційний знак
НОМЕР_2 складає 70991грн. 35 коп.

Посилаючись на ст.ст. 1166, 1188 ЦК України
просить стягнути з відповідача на його
користь завдану матеріальну шкоду в
розмірі 70991 грн. 35 коп.

В судовому засіданні представник
позивача ОСОБА_4, який діяв на підставі
належним чином посвідченої
довіреності, позовні вимоги підтримав
в повному обсязі, просить стягнути
шкоду, завдану позивачеві пошкодженням
внаслідок дорожньо-транспортної
пригоди транспортного засобу FORD TPANZIT,
реєстраційний знак НОМЕР_2 в розмірі
70991грн. 35 коп. Вина відповідача
встановлена постановою Джанкойського
міськрайонного суду, розмір шкоди
визначений звітом оцінювача, інших
доказів відповідачем не надано.
Транспортувати транспортний засіб до
м. Сімферополь для проведення
експертизи позивач не має можливості,
оскільки до цього часу через
відсутність матеріальних коштів він
автомобіль не відремонтував та не
експлуатує, а Правилами дорожнього
руху заборонено експлуатацію
транспортних засобів з такими
механічними пошкодженнями, які
отриманні автомобілем внаслідок
зазначеного ДТП.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, в письмових запереченнях на
позов просить відмовити в задоволенні
позову за наступних підстав. Він не
заперечує наявність його вини у
спричиненні дорожньо-транспортної
пригоди, що сталася 16.07.2012 року, на час
вчинення дорожньо-транспортної
пригоди його відповідальність
застрахована не була.

Однак, він не згоден із розміром
спричиненої шкоди. Вважає, що звіт
автотоварознавчого дослідження по
визначенню розміру матеріальної шкоди
не є належним доказом, оскільки
оцінювач не попереджався про
кримінальну відповідальність.
Оскільки експертною установою не
проведено судову автотоварознавчу
експертизу через ухилення позивача від
її проведення підлягають застосуванню
наслідки ч. 1 ст. 146 ЦПК України, з огляду
на що позовні вимоги є
необґрунтованими та задоволенню не
підлягають.

Суд, заслухавши представника позивача,
дослідивши матеріали цивільної справи,
оцінивши надані сторонами докази,
дійшов висновку, що позовні вимоги
позивача підлягають задоволенню
частково.

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

16.07.2012 року о 06 години 10 хвилин на 562 км
автомобільної дороги Харків-
Сімферополь-Алушта-Ялта, відповідач
ОСОБА_2, керуючи автомобілем марки HYUNDAI
Santa FE реєстраційний номер НОМЕР_1, не
обрав безпечної швидкості руху та не
врахував дорожньої обстановки, не
дотримувався безпечної дистанції, чим
здійснив наїзд на автомобіль марки FORD
TPANZIT, реєстраційний знак НОМЕР_2, у
зв'язку з чим транспортні засоби
отримали механічні пошкодження.

Вказані обставини підтверджуються
постановою Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області від
12.09.2012 року у справі № 0430/2026/2012, згідно
якої ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні
адміністративного правопорушення,
передбаченого ст.124 КУпАП та на нього
накладено адміністративне стягнення у
вигляді штрафу у розмірі 350 грн. 00 коп.
(а.с.8).

Суть спору полягає у стягненні
матеріальної шкоди, спричиненої
дорожньо-транспортною пригодою.

Правовідносини сторін регулюються ст.
1188, 1192 ЦК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК
України, суд розглядає цивільні справи
не інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
цього Кодексу, в межах заявлених ними
вимог і на підставі доказів сторін та
інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст.1188 ЦК України шкода,
завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме шкода, завдана
одній особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Судом встановлено, що під час
дорожньо-траспортної пригоди 16.07.2012
року механічні пошкодження отримали
обидва автомобілі, встановлена вина у
її вчиненні одного учасника -
відповідача ОСОБА_2

В пункті 16 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суд України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про деякі питання застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів про відшкодування шкоди,
завданої джерелом підвищеної
небезпеки» від 01.03.2013 року №4,
роз'яснено про наступне.

Відповідно до статті 21 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» на території України
забороняється експлуатація
транспортного засобу без поліса
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності,
тобто володільці транспортних засобів,
за винятком осіб, звільнених від
обов'язкового страхування
цивільно-правової відповідальності
згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього
Закону, зобов'язані застрахувати ризик
своєї цивільної відповідальності, яка
може настати внаслідок завдання шкоди
життю, здоров'ю або майну інших осіб при
використанні транспортних засобів. У
зв'язку із цим при пред'явленні
позовних вимог про відшкодування такої
шкоди в результаті
дорожньо-транспортної пригоди
безпосередньо до особи, яка здійснює
діяльність, що є джерелом підвищеної
небезпеки, суд має право виключно в
порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК,
залучити до участі у справі страхову
організацію (страховика), яка
застрахувала цивільну
відповідальність володільця
транспортного засобу. Непред'явлення
вимог до страховика за наявності
підстав для стягнення завданої шкоди
саме зі страховика є підставою для
відмови в позові до завдавача шкоди у
відповідному розмірі.

Цивільно-правова відповідальність
ОСОБА_2 в порушення ст. 21 Закону України
«Про обов'язкове страхування
цивільно-правової відповідальності
власників наземних транспортних
засобів» застрахована не була, тому
відповідальність повинен нести саме
відповідач, вина якого встановлена
постановою Першотравенського міського
суду Дніпропетровської області та не
заперечується відповідачем.

Визначаючи розмір спричиненої
матеріальної шкоди суд виходить з
наступного.

Розмір матеріального збитку,
заподіяного пошкодженням
транспортного засобу позивача
визначений висновком незалежного
оцінювача ОСОБА_3 від 16.07.2012 року
(а.с.107-167).

Суд не погоджується з запереченнями
відповідача, що вказаний звіт є
неналежним доказом спричиненого
збитку з огляду на таке.

Законом України «Про оцінку майна,
майнових прав та професійну оціночну
діяльність» визначаються правові
засади здійснення оцінки майна,
майнових прав та професійної оціночної
діяльності в Україні, її державного та
громадського регулювання,
забезпечення створення системи
незалежної оцінки майна, з метою
захисту законних інтересів держави та
інших суб'єктів правовідносин у
питаннях оцінки майна, майнових прав та
використання її результатів.

Зазначеним законом визначено, що
суб'єктами оціночної діяльності є
суб'єкти господарювання, зареєстровані
в установленому законодавством
порядку фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, а також
юридичні особи, які здійснюють
господарську діяльність, у складі яких
працює хоча б один - оцінювач, та які
отримали сертифікат суб'єкта оціночної
діяльності відповідно до цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи
ОСОБА_3 має сертифікат суб'єкта
оціночної діяльності НОМЕР_4, виданий
14.11.2011 року Фондом державного майна
України, за напрямами оцінки майна,
щодо яких дозволена практична оціночна
діяльність: оцінка об'єктів у
матеріальній формі, спеціалізація а
межах: оцінки колісних транспортних
засобів, строк дії до 14.11.2014 року (а.с.158).

Згідно свідоцтва НОМЕР_5 від 03.11.2005 року,
виданого ОСОБА_3 Фондом державного
майна України, останній
зареєстрований у Державному реєстрі
оцінювачів як оцінювач, який має право
здійснювати оцінку майна та майнових
прав за напрямами, в тому числі оцінка
об'єктів у матеріальній формі: оцінка
дорожніх транспортних засобів (а.с. 159).

Таким чином, ОСОБА_3 має статус суб'єкта
оціночної діяльності.

Зі змісту ст.ст.7, 10 Закону України «Про
оцінку майна, майнових прав та
професійну оціночну діяльність»
оцінка майна проводиться у випадках
визначення збитків або розміру
відшкодування, на підставі договору
між суб'єктом оціночної діяльності -
суб'єктом господарювання та замовником
оцінки.

Враховуючи наведене, суб'єкт оціночної
діяльності, має право визначити розмір
матеріальної шкоди, тому суд вважає
вказаний висновок належним доказом
розміру матеріального збитку,
завданого пошкодженням автомобіля.

За клопотанням відповідача ухвалою
суду від 03.06.2013 року призначено судову
автотоварознавчу експертизу, на
вирішення якої поставлені запитання
щодо визначення вартості матеріальної
шкоди, завданої автомобілю FORD TPANZIT,
реєстраційний номер НОМЕР_2, однак
02.09.2013 року справа повернута до суду без
виконання ухвали за тих підстав, що
відповідачем не оплачені витрати на
проведення експертизи, позивачем не
наданий пошкоджений автомобіль для
його дослідження, що є необхідним для
проведення експертизи (а.с.65).

Заперечення відповідача полягають в
тому, що оскільки позивач ухилився від
проведення експертизи, а саме не
представив пошкоджений автомобіль для
огляду експерту, підлягають
застосуванню положення ч. 1 ст. 146 ЦПК
України, згідно якої у разі ухилення
особи, яка бере участь у справі, від
подання експертам необхідних
матеріалів, документів або від іншої
участі в експертизі, якщо без цього
провести експертизу неможливо, суд
залежно від того, хто із цих осіб
ухиляється, а також яке для них ця
експертиза має значення, може визнати
факт, для з'ясування якого експертиза
була призначена, або відмовити у його
визнанні. Вважає, що позивач мав
можливість приїхати з Російської
Федерації до місцезнаходження
експертної установи, оскільки після
ДТП він доїхав до місця свого
проживання. Таким чином, позивач не
довів розмір спричиненої шкоди, тому
позовні вимоги є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
громадянином Російської Федерації та
постійно проживає в Тверській області
Російської Федерації. Згідно звіту
незалежного оцінювача ОСОБА_3 від 16.07.2012
року автомобіль FORD TPANZIT, реєстраційний
номер НОМЕР_2 отримав, зокрема
пошкодження: двері задньої правої,
двері задньої лівої, задніх ліхтарів,
причіпного пристрою, кликів задньої
верхньої та нижньої балки, має місце
складний перекіс, пошкоджені замки
дверей, бампер задній, підлога, стекла
правої та лівої двері підлягають
заміні.

Згідно п. 31.4 Правил дорожнього руху
забороняється експлуатація
транспортних засобів за наявності
таких технічних несправностей: у разі
порушення роботи зовнішніх світлових
приладів, відсутності передбачених
конструкцією транспортного засобу
стекол, дзеркал заднього виду, якщо не
працюють передбачені конструкцією
замки дверей кузова або кабіни,
відсутній передбачений конструкцією
бампер або задній захисний пристрій,
грязезахисні фартухи і бризговики.

Як пояснив представник позивача,
транспортувати транспортний засіб до
м. Сімферополь для проведення
експертизи позивач не має можливості,
оскільки до цього часу через
відсутність матеріальних коштів він
автомобіль не відремонтував та не
експлуатує. Та обставина, що позивач
транспортував належний йому
автомобіль до місця свого проживання в
Російській Федерації не підтверджує
можливість його транспортування на
цей час, оскільки експлуатація
транспортного засобу після ДТП
здійснювалася на підставі довідки ДАІ
МВС про те, що внаслідок ДТП, яка мала
місце 16.07.2013 року автомобіль FORD TPANZIT
отримав механічні пошкодження (а.с.10).

З огляду на викладене, суд вважає, що
пошкоджений автомобіль не
представлений для експертного
дослідження з об'єктивних причин.

Судом відповідно до положень ч. 10 ЦПК
України роз'яснювалося сторонам право
на призначення експертизи по
документах. Однак відповідного
клопотання від сторін суду не
надходило.

Суд також не може погодитися з
запереченнями відповідача в тій
частині, що технічні несправності
зазначені в протоколі не відповідають
технічним несправностям, відображеним
в звіті оцінювача.

Згідно додатку до протоколу про
адміністративне правопорушення
внаслідок ДТП деформовані задні двері,
заднє ліво крило, задня ліва стійка,
дах, бокова права двір, розбитий задній
лівий стоп-сигнал (а.с.9).

Як убачається з дефектної відомості
про результати огляду транспортного
засобу, складеного оцінювачем 16.07.2012
року, яка складена за результатами
огляду транспортного засобу FORD TPANZIT у
присутності ОСОБА_1, ОСОБА_2 та
підписана ними, автомобіль отримав
наступні пошкодження: основний удар
прийшовся в задню частину автомобіля,
внаслідок чого автомобіль отримав
наступні пошкодження. Заміні
підлягають: двері задні праві, двері
задні ліві, ліхтар задній правий,
ліхтар задній лівий, причіпний
пристрій, кликів задньої верхньої та
нижньої балки, скло боковини задньої
лівої, ущільнювач двері нижній лівий,
ущільнювач двері нижній лівий, петля
двері задньої лівої верхня, петля
двері задньої лівої нижня, петля двері
задньої право верхня, петля двері
задньої правою нижня, скло задньої
лівої та правої двері, замок задньої
правої двері, клямку задньої лівої
двері, обмежувач відкриття задньої
лівої та правої двері, скоба замка
правої двері, задні поперечини підлоги,
подовжувач задній лонжерона 2 штуки,
поперечини підлоги права та ліва,
бампер задній в зборі, кронштейн
кріплення бамперу правий та лівий,
підлога задньої частини, бампер задній
в зборі, різні кріплення. Підлягає
ремонту: двері бокові праві, двері
передні праві, дах, задня частина
боковини лівої, фарбування кузова
(а.с.128).

Згідно з звітом оцінювача сума
відновлювального ремонту пошкодженого
автомобіля дорівнює 70859 грн. 57 коп., сума
відновлювального ремонту з
урахуванням зносу деталей, що
підлягають заміні - 69538 грн. 67 коп.,
втрата товарної вартості 1452 грн. 68 коп.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі. Розмір
збитків, що підлягають відшкодуванню
потерпілому, визначається відповідно
до реальної вартості втраченого майна
на момент розгляду справи або
виконання робіт, необхідних для
відновлення пошкодженої речі.

Суд враховує, що згідно з роз'ясненнями,
що містяться у постанові Пленуму
Верховного Суду України від 27 березня
1992 р. N 6 «Про практику розгляду судами
цивільних справ за позовами про
відшкодування шкоди», при стягненні на
користь потерпілого вартості
пошкодженого майна враховується
зношеність пошкодженого майна.
Розрахунок зношеності проводиться
відповідно до Методики товарознавчої
експертизи та оцінки дорожніх
транспортних засобів, затвердженої
наказом Міністерства юстиції України
та Фондом державного майна України від
24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (зареєстровано
у Міністерстві юстиції України 24
листопада 2003 р. за N 1074/8395).

З огляду на викладене, враховуючи, що
позивач вимог щодо стягнення втрати
товарної вартості не заявляв,
стягненню з відповідача підлягає сума
збитку, завданого пошкодженням
автомобіля в розмірі 69538 грн. 67 коп.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, у тому
числі, питання щодо розподілу між
сторонами судових витрат.

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 88 ЦПК України,
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати. Якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Судом задоволено 98 % вимог
матеріального характеру, позивачем
сплачено 709 грн. 92 коп. судового збору,
тому стягненню з відповідача підлягає
695 грн. 72 коп. витрат по сплаті судового
збору.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 10, 60, 61, 84, 88, 212, 215 Цивільного
процесуального кодексу України, суд, -

В И
Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
стягнення матеріальної шкоди,
спричиненої внаслідок
дорожньо-транспортної пригоди -
задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
матеріальну шкоду спричинену
внаслідок дорожньо-траспортної
пригоди в розмірі 69538 грн. 67 коп.,
витрати по сплаті судового збору в
розмірі 695 грн. 72 коп., а всього 70234 грн. 39
коп.

В іншій частині позовних вимог -
відмовити.

Рішення може бути оскаржено в
Апеляційний суд Автономної Республіки
Крим через Джанкойський
міськрайонний суд Автономної
Республіки Крим протягом 10 днів з дня
його проголошення, шляхом подання
апеляційної скарги. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом 10
днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя
Н. А. Старова