АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№22ц-791/2831/2014 р.
Головуючий в І інстанції: Корецький
Доповідач: Полікарпова О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2014 року листопада місяця 26 дня колегія
суддів судової палати в цивільних
справах Апеляційного суду Херсонської
області в складі:

ГоловуючогоПолікарпової
О.М.СуддівБазіль Л.В. Прокопчук Л.П.За
участю секретаряМироненко І.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Херсоні цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє
від імені ОСОБА_6 на рішення
Суворовського районного суду м.
Херсона від 28 травня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, третя особа: орган опіки та
піклування Виконавчого комітету
Суворовської районної у м. Херсоні ради
про визнання особи такою, що втратила
право користування житловим
приміщенням,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду із
зазначеним позовом, посилаючись на ту
обставину, що їй, згідно свідоцтва про
право власності від 13.03.1990 року та
свідоцтва про право на спадщину за
законом від 13.03.1990 р. належить на праві
власності жилий будинок АДРЕСА_1

Згідно довідки квартального комітету
від 25.02.2014 р. в будинку за вказаною вище
адресою, крім неї, зареєстровані її
онучки ОСОБА_10 та ОСОБА_6, син та
чоловік останньої - ОСОБА_9 та ОСОБА_8

Позивачка посилалась на те, що
відповідачі мали право на проживання в
будинку на підставі договору довічного
утримання від 16.08.2006 р., укладеного між
позивачкою та відповідачкою ОСОБА_6,
однак рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від 25.09.2012 р.,
яке набрало чинності, вказаний договір
розірвано.

Позивачка зазначає, що через негативне
ставлення до неї ОСОБА_6 вона змушена
була покинути будинок і переїхати
проживати до сина. Сама ж відповідачка
з сім'єю у липні 2013 року також покинула
будинок, при цьому забрала свої речі та
зіпсувала в будинку систему опалення.
На даний час місце перебування ОСОБА_6
та її сім'ї не відоме. Сімейні стосунки
між позивачкою та відповідачами
припинені з 2011р.

Рішенням Суворовського районного суду
м. Херсона від 28 травня 2014 року позов
задоволено.

Визнано ОСОБА_8, ОСОБА_6 разом з
неповнолітнім ОСОБА_9, такими що
втратили право користування будинком,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Не погоджуючись з рішенням суду,
ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6 подала
на нього апеляційну скаргу і,
посилаючись на неправильне
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просила рішення суду скасувати і
ухвалити нове, яким відмовити у
задоволені позову.

Після ухвалення судового рішення
позивачка померла.

Відповідачка в суді апеляційної
інстанції надала докази того, що її син
у 2012-2013 роках навчався у школі та
лікувався у закладі, які, з її слів,
знаходиться неподалік від місця його
реєстрації.

Заслухавши доповідача, перевіривши
відповідність оскаржуваного рішення
вимогам закону, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачці, на
підставі свідоцтва про право власності
від 13.03.1990 р. та свідоцтва про право на
спадщину за законом від 13.03.1990 р.
належить жилий будинок АДРЕСА_1

В будинку за вказаною вище адресою
зареєстровані позивачка, онука ОСОБА_10,
онука ОСОБА_6 з сином ОСОБА_9 та
чоловіком ОСОБА_8

Відповідачкою не спростовано
пояснення позивачки про те, що до її
будинку вона заселилася на підставі
договору довічного утримання,
укладеного 16 серпня 2006 року. За цим
договором ОСОБА_7 передала ОСОБА_6 жилий
будинок у власність.

На підставі рішення суду від 25.09.2012 року
договір довічного утримання розірвано
і право власності знову перейшло до
ОСОБА_7, що підтверджується витягом з
Державного реєстру (а.с.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України
власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на
власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право
власності є непорушним. Ніхто не може
бути протиправно позбавлений цього
права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна
особа має право звернутися до суду за
захистом свого особистого немайнового
або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного
законодавства України дає підстави для
висновку про те, що у разі будь-яких
обмежень у здійсненні права
користування та розпорядження своїм
майном власник має право вимагати
усунення відповідних перешкод, у тому
числі шляхом звернення до суду за
захистом свого майнового права,
зокрема, із позовом про усунення
перешкод у користуванні власністю.

Колегія суддів вважає правильним
висновок суду першої інстанції про те,
що з переходом права власності на
будинок до позивачки вона має право
вимагати усунення перешкод у
користуванні своєю власністю з боку
осіб, у яких відпала правова підстава
для проживання у будинку.

У своєму рішенні суд першої інстанції
також послався і на норми права, які
регулюють підстави користування
наймачами та членами їх сімей жилими
приміщеннями у будинках державного і
громадського житлового фонду, а також у
приміщеннях приватного житлового
фонду.

Виходячи зі змісту позовної заяви та
встановлених судом обставин, ОСОБА_7
зазначала як підставу позову те, що
договір довічного утримання з ОСОБА_6
розірвано, у зв'язку із чим остання
втратила право на проживання в її
будинку.

Колегія суддів вважає, що зайве
посилання суду на норми права, які не
регулюють спірні правовідносини не
може бути підставою для скасування
судового рішення, оскільки воно є
правильним по суті остаточного
висновку. Спір між сторонами вирішено.

Посилання апелянта на те, що суд не
застосував закон, який регулює
відносини між власником житла і
членами його сім'ї є безпідставними,
оскільки із зазначених позивачем
обставин вбачається, з 2006 року по 2012 рік
відповідачка і члени її сім'ї займали
спірне житло на підставі договору
довічного утримання, як власники, а не
як члени сім'ї власника будинку, а у
липні 2013 року виїхали з нього.

Крім того, рішенням Суворовського
районного суду м. Херсона від 07.10.2014
року, яке набрало законної сили, ОСОБА_6
відмовлено у позові про усунення
перешкод у користуванні спірним
житлом.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що доводи апеляційної скарги не
є суттєвими та такими, що дають
підстави для скасування оскаржуваного
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.209, 218, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє від
імені ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м. Херсона від 28 травня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, однак може
бути оскаржена у касаційному порядку
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: