УХВАЛА

іменем україни

3 грудня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Лесько А.О.,
Хопти С.Ф.,

Червинської М.Є.,
Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до товариства
з обмеженою відповідальністю «РЗА
СИСТЕМЗ» про визнання наказу
незаконним, поновлення на роботі,
стягнення заборгованості по
заробітній платі та середнього
заробітку за час вимушеного прогулу,
внесення змін в трудову книжку та
відшкодування моральної шкоди за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Солом'янського районного суду м. Києва
від 25 червня

2014 року та ухвалу апеляційного суду м.
Києва від 9 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з указаним позовом, посилаючись на
те, що 5 червня 2012 року його було
прийнято на посаду
інженера-програміста відділу
мікропроцесорних розробок у
товаристві з обмеженою
відповідальністю «РЗА СИСТЕМЗ» (далі -
ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ»). 23 грудня 2013
року його було попереджено про
майбутнє скорочення посади «провідний
інженер-програміст» конструкторського
бюро приладів та про звільнення його з
посади. 25 лютого 2014 року його було
звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України.
Вважав, що у відповідача не було
підстав для скорочення чисельності
штату працівників, а змін в організації
виробництва і праці на підприємстві не
було, скорочення було проведено з метою
звільнення саме його. Зазначав, що,
працюючи понад два роки на
підприємстві, займався розробленням
сучасних надскладних програм, трудовий
стаж в сфері інженерного програмування
становить понад 20 років. Крім
того, він має переважне право на
залишення на роботі, однак йому не
запропоновано іншу роботу на
підприємстві. Також йому було завдано
моральну шкоду, яку він оцінив у 10 тис.
грн.

Ураховуючи наведене, позивач просив
поновити його на роботі, стягнути з
відповідача на його користь заробітну
плату за час вимушеного прогулу з
розрахунку 390 грн 51 коп. на день та
моральну шкоду.

Рішенням Солом'янського районного суду
м. Києва від 25 червня 2014 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду м.
Києва від 9 вересня 2014 року, позов
ОСОБА_3 задоволено частково.
Зобов'язано ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ» внести до
трудової книжки ОСОБА_3 запис
наступного змісту: 18 вересня 2012 року
переведений на посаду провідного
інженера-програміста згідно з наказом
№ 17-К від 18 вересня 2012
року. У решті позову відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права й порушення норм
процесуального права, просить
скасувати вказані судові рішення та
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суди
виходили з того, що звільнення позивача
за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбулося з
дотриманням трудового законодавства,
вимоги ст. ст. 42, 42-1, 49-2 КЗпП України
відповідачем порушено не було, отже,
відсутні підстави для поновлення
позивача на роботі, і, як наслідок,
відсутні підстави для стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та моральної шкоди. Крім того,
позивач не має переважного права на
залишення на роботі при вивільненні
працівників.

Апеляційний суд погодився з такими
висновками та, крім того, послався на
те, що станом на час попередження
позивача 23 грудня 2013 року про наступне
звільнення у відповідача були відсутні
вакантні посади, які б відповідали
професії, кваліфікації та
спеціалізації позивача, а прийняття на
роботу іншого працівника відбулось
хоча і до звільнення позивача, проте
після його попередження про
звільнення.

Проте повністю погодитись із такими
висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час
ухвалення рішення суд вирішує, зокрема,
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин; 5) чи
слід позов задовольнити або в позові
відмовити; 6) як розподілити між
сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове
рішення апеляційного суду не
відповідає.

Судами встановлено, що 12 березня 2012
року генеральним директором ТОВ
«РЗА СИСТЕМЗ» було видано
розпорядження про створення у складі
відділу мікропроцесорних розробок
нового напрямку розробки програмного
забезпечення для спеціалізованих
систем автоматичного контролю та збору
інформації по аналогу відомих програм
класу СКАДА.

5 червня 2012 року ОСОБА_3 був прийнятий на
посаду інженера-програміста в ТОВ «РЗА
СИСТЕМЗ», а наказом від 18 вересня 2012
року № 17-К переведений на посаду
провідного інженера-програміста
відділу мікропроцесорних розробок.

Наказом від 26 липня 2013 року № 27/1/ЗД на
базі відділу мікропроцесорних
розробок створено конструкторське
бюро приладів з 1 серпня 2013 року.

13 грудня 2013 року генеральним
директором ТОВ «РЗА СИСТЕМЗ» було
видано розпорядження про закриття з 20
грудня 2013 року напрямку діяльності
конструкторського бюро приладів -
напрямок розробки програмного
забезпечення спеціалізованих систем
автоматичного контролю та збору
інформації типу міні СКАДА у зв'язку з
недоцільністю подальшого розвитку.

Наказом від 16 грудня 2013 року № 56-ЗД у
зв'язку з тенденцією до погіршення
фінансового стану підприємства,
відсутністю зростання продажу
мікропроцесорних пристроїв у 2013 році
та тенденцією до істотного спаду
продажів у 2014 році, враховуючи брак
фінансових ресурсів, за поданням
головного конструктора
Конструкторського бюро приладів
ОСОБА_4 з 25 лютого 2014 року
скорочено посади провідного
інженера-програміста та керівника
групи супроводу виробництва, а з 26
лютого 2014 року внесено відповідні
зміни до штатного розпису.

23 грудня 2013 року ОСОБА_3 було
попереджено про скорочення посади
провідний інженер-програміст
конструкторського бюро приладів та про
звільнення зданої посади за п. 1 ст. 40
КЗпП Країни з 25 лютого 2014 року.

Наказом від 25 лютого 2014 року № 17-К
ОСОБА_3 було звільнено у зв'язку зі
скороченням штату працівників на
підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Апеляційний суд, погоджуючись з
рішенням районного суду, вважав, що
звільнення ОСОБА_3 відбулось з
дотриманням трудового законодавства,
проте не дав оцінки доводам
апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України
звільнення у випадках змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, допускається, якщо
неможливо перевести працівника, за
його згодою, на іншу роботу.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України одночасно
з попередженням про звільнення у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці власник або
уповноважений ним орган пропонує
працівникові іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації.
При відсутності роботи за відповідною
професією чи спеціальністю, а також у
разі відмови працівника від
переведення на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації
працівник, за своїм розсудом,
звертається за допомогою до державної
служби зайнятості або
працевлаштовується самостійно.
Водночас власник або уповноважений ним
орган доводить до відома державної
служби зайнятості про наступне
вивільнення працівника із зазначенням
його професії, спеціальності,
кваліфікації та розміру оплати праці.

У пункті 19 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року № 9 «Про практику розгляду
судами трудових спорів» судам
роз'яснено, що розглядаючи трудові
спори, пов'язані із звільненням за п. 1
ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані
з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали
зміни в організації виробництва і
праці, зокрема, ліквідація,
реорганізація або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників, чи додержано власником
або уповноваженим ним органом норм
законодавства, що регулюють
вивільнення працівника, які є докази
щодо змін в організації виробництва і
праці, про те, що працівник відмовився
від переведення на іншу роботу або що
власник або уповноважений ним орган не
мав можливості перевести працівника з
його згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Суд зазначене не врахував та виходив із
того, що станом на час попередження
позивача про наступне звільнення у
відповідача були відсутні вакантні
посади, які б відповідали професії,
кваліфікації та спеціалізації
позивача. Також суд зазначив, що
наказом від 3 лютого 2014 року № І-К до ТОВ
«РЗА СИСТЕМЗ» було прийнято на роботу
працівника за сумісництвом -
ОСОБА_5 на посаду складальника
напівпровідникових приладів»,
виробнича дільниця Львів. Дана посада
була введена до штатного розпису 31
січня 2014 року - з 3 лютого 2014 року, тобто,
на думку апеляційного суду, на час
попередження позивача про звільнення
дана посада у відповідача була
відсутня.

При цьому суд не звернув увагу на те, що
ОСОБА_3 був звільнений з роботи 25 лютого
2014 року, тобто після введення вказаної
посади до штатного розпису.

Крім того, посада складальника
напівпроводникових приладів у ТОВ «РЗА
СИСТЕМЗ» не належить до категорії
«посади/професії», для зайняття яких
потрібна вища освіта, а належить до
категорії «робітники», для зайняття
яких вища освіта взагалі не потрібна,
що вбачається з інструкції такого
працівника.

Проте суд у порушення ст. 214 ЦПК України
вказане не врахував, не перевірив, чи
міг позивач, маючи вищу освіту,
виконувати обов'язки складальника
напівпровідникових приладів.

Про вказані порушення зазначав у свої
апеляційній скарзі ОСОБА_3, проте
апеляційний суд не дав цим доводам
жодної оцінки.

Ураховуючи те, що фактичні обставини,
які мають значення для правильного
вирішення справи, апеляційним судом не
встановлено, його судове рішення не
відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
його скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9
вересня 2014 року скасувати, справу
передати на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.Д. Луспеник

Судді:
А.О.Лесько

С.Ф. Хопта

М.Є. Червинська

В.А. Черненко