пр. № 2/201/143/2014
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року
Жовтневий районний
суд

м. Дніпропетровська

У складі:

Головуючого - судді Галічого В.М.

При секретарі - Кодріній О.О.

Розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

17.09.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
відповідача ОСОБА_2 з позовом,
обґрунтовуючи його тим, що 30.10.2009 року
між ним та відповідачем був укладений
договір позики, за яким позивач передав
відповідачу 349 160, 00 грн. на
безпроцентній основі строком до 03.03.2010
року. Оскільки відповідач вказані
гроші в обумовлений договором строк не
повернув, позивач просив суд стягнути з
ОСОБА_2 на його користь 1 985 535, 63 грн., що
складаються з суми неповернутої позики
у розмірі 309 038, 00 грн., інфляційного
нарахування у розмірі 66 993, 73 грн., 3%
річних від простроченої суми у розмірі
50 965, 18 грн., суми штрафних санкцій у
розмірі 1 558 538, 72 грн., а також покласти
на відповідача судові витрати у справі.

У судовому засіданні представник
позивача заявлені вимоги підтримала у
повному обсязі, на їх задоволенні
наполягала.

Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнала, проти його
задоволення заперечувала, просила у
позові відмовити повністю, посилаючись
на пропуск позивачем строку звернення
до суду з даним позовом. Надала суду
відповідну письмову заяву про
застосування до позовних вимог строку
позовної давності (а.с. 51).

Вислухавши пояснення сторін, допитавши
свідків, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного.

Згідно частин 1-3 ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає
цивільні справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог.

На підставі ч. 2 ст. 207 ЦК України,
правочин вважається таким, що вчинений
у письмовій формі, якщо він підписаний
стороною або сторонами.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором
позики одна сторона (позикодавець)
передає у власність другій стороні
(позичальникові) грошові кошти або інші
речі, визначені родовими ознаками, а
позичальник зобов'язується повернути
позикодавцю таку ж суму грошових
коштів або таку ж кількість речей того
ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту
передання грошових коштів.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Отже суду має бути представлений
оригінал договору та має бути
встановлений факт передання за ним
грошей.

Судом встановлено, що 30.10.2009 року між
ним та відповідачем був укладений
договір позики, за яким позивач передав
відповідачу 349 160, 00 грн. на
безпроцентній основі. Строк повернення
позики - до 03.03.2010 року (а.с. 6-7). Вказаний
договір посвідчений приватним
нотаріусом ДМНО ОСОБА_3

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 ЦК України
за зобов'язаннями з визначеним строком
виконання перебіг позовної давності
починається зі спливом строку
виконання.

Нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України
встановлено, що загальний строк
позовної давності становить три роки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

За таких обставин у позикодавця
виникло право пред'явити вимогу
починаючи з 03.03.2010 року та протягом
наступних 3-х років, тобто до 03.03.2013 року.

Однак, позовна заява у даній справі
була подана до суду лише 17.09.2013 року,
тобто майже через шість місяців після
спливу строку позовної давності.

Оскільки відповідачем надано суду
письмову заяву про застосування
наслідків пропущення строку позовної
давності, суд зобов'язаний їх
застосувати та у задоволенні позову
відмовити.

При цьому судом не може бути прийнята у
якості переривання строку позовної
давності копія розписки, складена
позивачем, відповідно до якої 27.01.2013
року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 100
доларів США в рахунок погашення боргу
та 100 доларів США в рахунок погашення
пені (а.с. 44), так як ця розписка складена
позивачем, який як сторона за договором
отримує кошти від боржника і може
скласти безліч таких розписок. До того
ж текст заяви-вимоги позивача від 30.01.2013
року містить вказані 100 доларів США
боргу та 100 доларів США пені (а.с. 64), що
дає підстави суду вважати, що розписка
була складена позивачем саме для
штучного створення обставин часткової
сплати боргу.

У зв'язку з відмовою у задовленні
позову питання щодо розподілу судових
витрат судом не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 1046, 1047, 261, 257 - 258 ЦК України, ст. ст.
10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити
повністю.

Рішення набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги
рішення, якщо його не скасовано,
набирає чинності після розгляду справи
апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні
у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя:
В.М.
Галічий