Головуючий суду 1 інстанції - Южимук
Доповідач - Темнікова В.І.
Справа № 428/8604/13-ц
Провадження № 22ц/782/670/14
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 року Судова колегія
судової палати з цивільних справ
апеляційного суду Луганської області в
складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Коновалової В.А.,
Ступіної Я.Ю.,

за участю секретаря - Булгакової
М.Е.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на ухвалу Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 30 жовтня
2013 року за позовом ОСОБА_2 до
прокуратури м. Лисичанська Луганської
області про усунення перешкод у
здійсненні права власності на земельну
ділянку шляхом звільнення з - під
арешту та зняття обтяжень на нерухоме
майно, -

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2013р. позивачка
звернувся до суду з зазначеним позовом,
в якому посилався на те, що постановою
б/н від 18.10.2011 р слідчого прокуратури м.
Лисичанська Луганської області в межах
кримінальної справи № 37/2011/9138, в
забезпечення можливого подання
цивільного позову, було накладено
арешт на земельну ділянку за адресою
АДРЕСА_1, яка належать гр. ОСОБА_2 що
підтверджується державним актом на
право приватної власності на земельну
ділянку. При цьому вона не є стороною
вказаного кримінального провадження
та не має ніякого відношення до
підсудного. Накладання обтяження на
земельну ділянку є протиправним
позбавленням позивача права власності
та порушує її права та інтереси,
передбачені чинним законодавством. На
даний час подальше існування заходів
забезпечення позову в такий спосіб є
недоцільним, оскільки Лисичанським
міським судом 04.04.2012р. було розглянуто
кримінальну справу № 37/2011/9138 та
винесено обвинувальний вирок.
Цивільний позов по справі у
встановленому законом порядку не
заявлявся. У зазначеному вироку
питання щодо зняття арешту з земельної
ділянки не вирішено. Посилаючись на ч.1
ст. 321 та ст.. 391 ЦК України, позивачка
вважає, що вимоги особи, засновані на її
праві власності на арештоване майно,
розглядаються за правилами,
встановленими для розгляду позовів про
звільнення майна з-під арешту. Вказану
правову позицію, підтримано в
постанові ВСУ № 6-26цс13 від 15 травня 2013
року , згідно якої суд дійшов висновку,
що право власності особи, яка не є
учасником кримінального судочинства,
має захищатися шляхом звільнення цього
майна з-під арешту, а отже,
законодавство про захист права
власності поширюється на ці відносини.
Тому позивачка звернулася до суду з
даним позовом і просила усунути
перешкоди у здійснення права власності
на земельну ділянку, яка розташована за
адресою: АДРЕСА_1 шляхом звільнення з -
під арешту та зняття обтяжень на
нерухоме майно.

Ухвалою Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 30 жовтня 2013
року було відмовлено у відкритті
провадження у справі за позовом про
усунення перешкод у здійсненні права
власності шляхом звільнення з-під
арешту та зняття обтяжень на нерухоме
майно, поданим ОСОБА_2 до прокуратури м.
Лисичанська Луганської області, так як
заява не підлягає розгляду в судах в
порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з даною ухвалою
суду, позивачка звернулася до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати ухвалу, посилаючись на
порушення судом норм процесуального
права та ухвалити нове рішення по суті
позовних вимог.

В судовому засіданні представник
позивачки підтримав доводи
апеляційної скарги, однак просив
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Представник прокуратури не
визнав доводи апеляційної скарги,
просив її відхилити, а ухвалу суду
залишити без змін.

Заслухавши доповідача,
дослідивши матеріали справи,
перевіривши законність і
обґрунтованість ухвали суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, обговоривши доводи апеляційної
скарги, апеляційний суд вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу, суд виходив з
того, що згідно листа прокуратури м.
Лисичанська від 11 жовтня 2013 року
прокуратурою було розглянуто
звернення ОСОБА_2 щодо зняття арешту
земельної ділянки в районі будинку
АДРЕСА_1. При розгляді звернення було
встановлено, що під час досудового
розслідування в рамках кримінальної
справи було накладено арешт на
земельні ділянки окремих громадян, в
тому числі й на вказану ділянку, яка
належить на праві власності ОСОБА_2 На
час надання відповіді кримінальна
справа судом розглянута та винесено
вирок, питання щодо зняття арешту не
вирішено та прокурором роз'яснено, що
відповідно до ч. 7 ст. 128 Цивільного
кодексу України ОСОБА_2 має право
пред'явити цивільний позов в порядку
цивільного судочинства щодо зняття
арешту з земельної ділянки за місцем
знаходження останньої. Однак, згідно п.
4 постанови Пленуму Верховного Суду
України № 6 від 27 серпня 1976 року заяви
боржників про неправильність
включення майна в опис розглядаються в
порядку, передбаченому ст. 409 КПК
України, коли арешт на майно накладено
при провадженні в кримінальній справі
або в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК
України, якщо опис проводився судовим
виконавцем, (п. 4 зі змінами, внесеними
згідно з ППВСУ № 15 від 25 травня 1998 року).
Враховуючи дані обставини, суд дійшов
висновку про те, що позов ОСОБА_2 не
підлягає розгляду в порядку
цивільного судочинства і відмовив у
відкритті провадження.

Однак, до такого висновку суд
дійшов передчасно з порушенням норм
матеріального та процесуального
законодавства.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК
України право власності є непорушним.
Ніхто не може бути протиправно
позбавлений цього права чи обмежений у
його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК
України власник майна має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном. Отже,
вимоги особи, що ґрунтуються на її
праві власності на арештоване майно,
розглядаються за правилами,
установленими для розгляду позовів про
звільнення майна з-під арешту. В
порядку, передбаченому кримінальним
процесуальним законодавством, коли
арешт на майно накладено при
провадженні в кримінальній справі,
розглядаються заяви боржників на
правильність арешту майна. Саме до
цього зводяться роз'яснення, надані
Пленумом Верховного Суду України у п. 4
постанови «Про судову практику в
справах про виключення майна з опису»
від 27 серпня 1976 року № 6 в редакції від 30
червня 1978 року № 5. При цьому
апеляційний суд враховує правову
позицію, висловлену Верховним Судом
України в постанові від 15 травня 2013
року у справі № 6-26цс13, за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК
України, оскільки згідно ч.2 ст. 214 ЦПК
України при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 цього Кодексу.

Як убачається зі змісту позовної
заяви, з якою позивачка звернулася до
суду, вона не є боржником, який оскаржує
правильність арешту майна, накладеного
при провадженні в кримінальній справі,
а тому її позов підлягає розгляду за
правилами, установленими для розгляду
позовів про звільнення майна з-під
арешту, тобто підлягає розгляду в
порядку цивільного судочинства.

Проаналізувавши зазначені
обставини по справі у їх сукупності,
апеляційний суд вважає, що у суду
першої інстанції не було достатніх
правових підстав для відмови у
відкритті провадження за позовом
ОСОБА_2 до прокуратури м. Лисичанська
Луганської області про усунення
перешкод у здійсненні права власності
на земельну ділянку шляхом звільнення
з - під арешту та зняття обтяжень на
нерухоме майно. З урахуванням
викладеного ухвалу суду слід
скасувати, а справу направити до суду
першої інстанції для вирішення питання
про можливість відкриття провадження
по справі у встановленому законом
порядку.

Доводи апеляційної скарги про
винесення нового рішення по справі по
суті заявлених вимог на даній стадії
процесу є необґрунтованими, так як
судом ще не відкрито провадження по
справі, справа не розглянута судом
першої інстанції по суті заявлених
вимог, не винесено рішення, а
апеляційний суд згідно наданих йому
повноважень може винести нове рішення
тільки за результатами перевірки вже
винесеною рішення судом першої
інстанції.

Керуючись ст. 303, 307, 312, 314-315, 15 ЦПК
України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Ухвалу Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 30 жовтня
2013 року скасувати, а справу направити
до суду першої інстанції для вирішення
питання про можливість відкриття
провадження по справі

Ухвала набирає законної сили
негайно після її проголошення, але може
бути оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом 20 днів після її
проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді