АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в 1 інстанції - Скрипник О.Г.
Доповідач - Шиманський В.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2014 року колегія суддів Судової
палати в цивільних справах
апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Махлай Л.Д., Левенця Б.Б.

при секретарі - Прохоровій В.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою Павлюк Антоніни
Анастасіївни в інтересах Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
на рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 14 липня 2014 року у справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором та за зустрічним позовом
ОСОБА_3 до Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» про визнання
договору поруки припиненим, -

В С Т А Н О В И Л А:

Із вказаним позовом до суду позивач
звернувся у серпні 2013 року.

Зазначав, що 03.11.2006 року між ТОВ
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_2 було укладено кредитний договір
№409/ПВ-06 за умовами якого банк надав
позичальнику, а останній зобов'язався
повернути кредитні кошти в сумі 24
203,00 доларів США не пізніше 02.11.2011 року
та сплатити плату за кредит в порядку і
на умовах визначених договором.

З метою забезпечення виконання
зобов'язань за кредитним договором між
ТОВ «Український промисловий банк» та
ОСОБА_3 був укладений договір поруки
№ 409/ПОР-06 від 03.11.2006 року, за яким
останній поручився солідарно та в
повному обсязі відповідати перед
позивачем за належне виконання ОСОБА_2
своїх зобов'язань за кредитним
договором.

30.06.2010 року між ТОВ «Український
промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та
Національним Банком України укладено
договір про передачу активів та
кредитних зобов'язань ТОВ «Український
промисловий банк» на користь ПАТ
«Дельта Банк». На підставі вказаного
договору позивач набув право вимоги за
кредитним договором №409/ПВ-06 від 03.11.2006
року.

Оскільки позичальник взяті на себе
зобов'язання за кредитним договором не
виконує, станом на 09.07.2013 року у нього
утворилась заборгованість в розмірі
63 489,02 грн. Враховуючи викладене позивач
просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 заборгованість за кредитним
договором в розмірі 63 489,02 грн. та
судовий збір в сумі 634,89 грн.

Згодом позивачем було подане
клопотання, яке задоволено ухвалою
Оболонського районного суду міста
Києва від 18.12.2013 року, про залишення
позовних вимог в частині стягнення
заборгованості за кредитним договором
з ОСОБА_3, без розгляду.

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
ПАТ «Дельта Банк» з зустрічним позовом,
відповідно до якого просив визнати
договір поруки №409/ПОР-06 від 03.11.2006
року припиненим. Зазначав, що на момент
звернення відповідача до суду
обов'язки поручителя за договором
поруки вже були припинені, оскільки
відповідач звернувся з позовом з
пропуском встановленого
законодавством шестимісячного
терміну.

Рішенням Оболонського районного суду
міста Києва від 14 липня 2014 року в
задоволенні первісного позову
відмовлено, зустрічний позов
задоволено.

Визнано договір поруки № 409/ПОР-06 від
03.11.2006 року, укладений між ТОВ
«Український промисловий банк»,
правонаступником якого є ПАТ «Дельта
Банк», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припиненим.

В апеляційній скарзі, з посиланням на
неправильне застосування судом норм
матеріального права та порушення судом
норм процесуального права, ставиться
питання про скасування даного рішення
та ухвалення нового про задоволення
первісного позову та відмову в
задоволенні зустрічного позову.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги та вимог, заявлених
у суді першої інстанції, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволення у зв'язку з
наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України,
кожна сторона зобов'язана надати ті
докази, на які вона посилається як на
підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи оскаржене у справі
рішення суд виходив із вимог даної
норми закону, зібраних у справі та
наданих сторонами доказів, яким дав
повну, всебічну та об'єктивну оцінку.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа зобов'язується
надати грошові кошти /кредит/
позичальникові у розмірі та на умовах,
встановлених договором, а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 03.11.2006 року між ТОВ
«Український промисловий банк» та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір
№409/ПВ-06, відповідно до якого банк надав
позичальнику кредитні кошти для
придбання автомобіля для
особистих/сімейних потреб в розмірі 24
203,00 дол. США, з процентною ставкою за
користування кредитом в розмірі 10,5 %
річних зі строком на 60 місяців до 02.11.2011
року.

В забезпечення виконання забов'язань
за кредитним договором 03.11.2006 року між
ТОВ «Український промисловий банк»,
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір
поруки № 409/ПОР-06, відповідно до умов
якого останній поручився перед ТОВ
«Український промисловий банк» за
виконання ОСОБА_2 зобов'язань за
кредитним договором №409/ПВ-06 від 03.11.2006
року.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ
«Дельта Банк» та Національним банком
України було укладено договір про
передачу активів та кредитних
зобов»язань ТОВ «Укрпромбанку» на
користь ПАТ «Дельта Банку», відповідно
до якого ПАТ «Дельта Банк» набув права
вимоги до боржників за кредитними
договорами.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ
«Дельта Банку»зазначав, що ОСОБА_2
своїх обов'язків за кредитним
договором не виконує у зв'язку з чим,
станом на 09.07.2013 року утворилась
заборгованість в розмірі 63 489,02 грн., яку
позивач просив стягнути з
позичальника.

Відмовляючи в задоволенні первісного
позову про стягнення з ОСОБА_2
заборгованості за кредитним договором
в розмірі 63 489,02 грн., суд першої
інстанції зазначав що відповідач
перестала сплачувати заборгованість
по кредитному договору на початку 2007
року, проте до суду позивач звернувся
лише у серпні 2013 року, тобто зі спливом
строку позовної давності передбаченої
ст. 257 ЦК України, а тому є підстави для
відмови в задоволенні позовних вимог.

Проте, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції у повному обсязі з
огляду на наступне.

відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Загальна позовна давність
встановлюється тривалістю у три роки
(ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг
загальної і спеціальної позовної
давності починається з дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних
правовідносин початок перебігу
позовної давності пов'язаний з певними
юридичними фактами та їх оцінкою
управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним
строком виконання перебіг позовної
давності починається зі спливом строку
виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності
застосовуються загальні положення про
обчислення строків, що містяться у ст.
ст. 252-255 ЦК України.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок
перебігу позовної давності співпадає з
моментом виникнення у зацікавленої
сторони права на позов. Перебіг
позовної давності за вимогами
кредитора, які випливають з порушення
боржником умов договору (графіка
погашення кредиту) про погашення боргу
частинами (щомісячними платежами)
починається стосовно кожної окремої
частини, від дня, коли відбулося це
порушення. Позовна давність у таких
випадках обчислюється окремо по
кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків
сплати чергових платежів, передбачених
договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК
України кредитор протягом усього часу -
до встановленого договором строку
закінчення виконання останнього
зобов'язання вправі заявити в суді
вимоги про дострокове повернення тієї
частини позики (разом з нарахованими
процентами - ст. 1048 ЦК України ), що
підлягає сплаті. Несплачені до моменту
звернення кредитора до суду платежі
підлягають стягненню у межах позовної
давності по кожному із платежів.

Такі висновки узгоджуються з
висновками Верховного суду України
викладеними в Постанові від 06.11.2013 року,
які згідно ст. 360-7 ЦПК України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначену норму права та для
всіх судів України.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору
повернення кредиту здійснюється
щомісячно частками у розмірі не менше
403,38 доларів США по 10 число кожного
місяця, починаючи з місяця, наступного
за місяцем отримання кредиту.

Проценти за користування кредитом
нараховуються у валюті кредиту за
період з дня його надання до дня його
повернення. Проценти нараховуються
щомісячно на фактичну заборгованість
по кредиту за період з першого по
останній день кожного календарного
місяця.

Пунктом 2.7 передбачено, що нараховані
проценти сплачуються позичальником у
валюті кредиту по 10 число кожного
наступного місяця, що слідує за місяцем
нарахування процентів та одночасно з
остаточним поверненням кредиту. При
остаточному погашенні кредиту
позичальник зобов'язаний в першу чергу
сплатити проценти за фактичний строк
кредитування кредитом.

Згідно п. 1.2 договору строк
кредитування становить 60 місяців, дата
повернення кредиту 02.11.2011 року.

Умовами кредитного договору
передбачена також комісія за
управління кредитом, яка, згідно п. 2.8
кредитного договору, здійснюється
щомісячно у гривневому еквіваленті по
офіційному курсу НБУ для кредитів в
іноземній валюті. Нарахована комісія
сплачується позичальником в
національній валюті по 10 число кожного
наступного місяця.

Згідно наявного в матеріалах справи
розрахунку заборгованості за
кредитним договором №409/ПВ-06 від 03.11.2006
року, заборгованість по тілу кредиту
становить 4 902,80 доларів США, що згідно
курсу НБУ складає 39 188,08 грн.,
заборгованість по процентам станом на
10.11.2013 становить 2 052,97 доларів США, що
згідно курсу НБУ - 16 409,38 грн., комісія за
договором кредиту станом на 31.10.2011 року
становить 5 625,63 грн. (а.с. 108-109).

Згідно вказаного розрахунку проценти
нараховувались банком починаючи з
червня 2010 року. З позовом до суду банк
звернувся 02 серпня 2013 року. Зважаючи на
п. 2.7 договору, відповідно до якого
сторонами погоджено нарахування
відсотків по дату фактичного
повернення кредиту, позовні вимоги про
стягнення заборгованості по тілу
кредиту, відсотками за період 02.08.2010
року по 10.11.2013 року та комісії за період
02.08.2010 року по 31.10.2011 року є такими, що
заявлені в межах строку позовної
давності, а тому підлягають
задоволенню

Таким чином, з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«Дельта Банк» підлягає стягненню
заборгованість за тілом кредиту в
розмірі 4 902,80 доларів США, що за курсом
НБУ становить 39 188,08 грн.,
заборгованість за відсотками за період
з 02.08.2010 року по 10.11.2013 року у розмірі 1
686,77 дол. США, що за курсом НБУ становить
13 482,35 грн. та комісія за договором
кредиту за період з 02.08.2010 року по 31.10.2011
року в розмірі 2 884,97 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
наявності правових підстав для
задоволення зустрічного позову про
визнання договору поруки № 409/ПОР-06 від
03.11.2006 року припиненим на підставі ч. 4
ст. 559 ЦК України з огляду на наступне.

За правилами ч.1 ст. 553, ч.1 ст.554 ЦК
України за договором поруки поручитель
поручається перед кредитором боржника
за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед
кредитором за порушення зобов'язання
боржником. У разі порушення боржником
зобов'язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники, якщо договором поруки не
встановлено додаткову (субсидіарну)
відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального
права поручитель, хоча й пов'язаний із
боржником певними зобов'язальними
відносинами, є самостійним суб'єктом у
відносинах із кредитором. Поручитель,
зокрема, має право висувати
заперечення проти кредитора і в тому
разі, коли боржник від них відмовився
або визнав свій борг (частина друга
статті 555 цього Кодексу).

ОСОБА_3 звернувсядо суду з даним
позовом, в якому просив припинити
договір поруки з підстав передбачених
частиною четвертою статті 559 ЦК
України.

Згідно із частиною четвертою статті 559
ЦК України порука припиняється після
закінчення строку, встановленого в
договорі поруки. У разі, якщо такий
строк не встановлено, порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. Якщо
строк основного зобов'язання не
встановлений або встановлений
моментом пред'явлення вимоги, порука
припиняється, якщо кредитор не
пред'явить позову до поручителя
протягом одного року від дня укладення
договору поруки.

В пункті 24 Постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ «Про практику застосування
судами законодавства при вирішенні
спорів, що виникають із кредитних
правовідносин» від 30 березня 2012 року N 5
роз'яснено: відповідно до частини
четвертої статті 559 ЦК порука
припиняється, якщо кредитор протягом
шести місяців від дня настання строку
виконання основного зобов'язання не
пред'явить вимоги до поручителя. При
вирішенні таких спорів суд має
враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору.
Отже, якщо кредитним договором не
визначено інші умови виконання
основного зобов'язання, то у разі
неналежного виконання позичальником
своїх зобов'язань за цим договором
строк пред'явлення кредитором до
поручителя вимоги про повернення
отриманих у кредит коштів має
обчислюватися з моменту настання
строку погашення зобов'язання згідно з
такими умовами, тобто з моменту
настання строку виконання зобов'язання
у повному обсязі або у зв'язку із
застосуванням права на повернення
кредиту достроково. Таким строком не
може бути лише несплата чергового
платежу. Пред'явленням вимоги до
поручителя є як направлення/вручення
йому вимоги про погашення боргу
(залежно від умов договору), так і
пред'явлення до нього позову. При цьому
в разі пред'явлення вимоги до
поручителя кредитор може звернутися до
суду протягом шести місяців від дня
настання строку виконання основного
зобов'язання. При цьому сама по собі
умова договору про дію поруки до
повного виконання позичальником
зобов'язання перед кредитодавцем або
до повного виконання поручителем
взятих на себе зобов'язань не може
розглядатися як установлення строку
дії поруки, оскільки це не відповідає
вимогам статті 252 ЦК України, згідно з
якою строк визначається роками,
місяцями, тижнями, днями або годинами.
Термін визначається календарною датою
або вказівкою на подію, яка має
неминуче настати.

Зважаючи на відсутність в матеріалах
справи доказів на підтвердження
пред'явлення вимоги до поручителя суд
першої інстанції обґрунтовано прийшов
до висновків про наявність правових
підстав для задоволення зустрічного
позову.

Доводи апеляційної скарги в частині
визнання договору поруки припиненим
колегія судді не приймає до уваги з
огляду на той факт, що в судовому
засіданні від 14.07.2014 року представник
позивач за первісним позовом визнала
зустрічний позов, що підтверджується
наявним в матеріалах справи
аудиозаписом.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК
України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення або зміни
рішення є: неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд вважав
встановленими, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення або неправильне
застосування норм матеріального або
процесуального права, тощо.

Враховуючи зазначене, апеляційна
скарга Павлюк А.А. в інтересах ПАТ
«Дельта Банк» підлягає частковому
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції в частині відмови в
задоволенні позовних вимог про
стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за
кредитним договором скасуванню з
ухваленням у справі нового рішення в
цій частині.

Керуючись ст. ст.303, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Павлюк Антоніни
Анастасіївни в інтересах Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
- задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду
міста Києва від 14 липня 2014 року в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення
наступного змісту.

Позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства «Дельта Банк»
до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості
за кредитним договором - задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серія НОМЕР_2, виданий Мінським РУ ГУ
МВС України в м. Києві, ІПН НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» (МФО 380236,
) заборгованість за
кредитним договором №409/ПВ-06 від 03
листопада 2006 року в розмірі 55 555 грн. 40
коп., яка складається з 4 902,80 доларів
США, що за курсом НБУ складає 39 188 грн. 08
коп. заборгованості за тілом кредиту, 1
686,77 доларів США, що за курсом НБУ
складає 13 482 грн. 35 коп. проценти за
користуванням кредитом та 2 884 грн. 97
коп. комісії за ведення кредиту.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт
серія НОМЕР_2, виданий Мінським РУ ГУ
МВС України в м. Києві, ІПН НОМЕР_1) на
користь Публічного акціонерного
товариства «Дельта Банк» (МФО 380236,
) судовий збір в розмірі 555
грн. 55 коп.

В решті зазначене рішення залишити без
змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: