У х в а л а

01 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О. суддів:
Дем'яносова М.В., Ступак
О.В.,Завгородньої І.М., Юровської Г.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_6 про перегляд
ухвали судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 листопада 2013
року у справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа - приватний
нотаріус Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, про
поновлення строку звернення до суду та
розірвання договору дарування,

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до
суду з позовом, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що частина нежитлового
приміщення АДРЕСА_1, яка складає 2/100
частки жилого будинку, розташованого
за вказаною адресою, належала йому на
праві приватної власності. У 2004 році
він вирішив продати дану власність
ОСОБА_7 за обумовлену з ним суму - 17 700
грн. На прохання відповідача угоду було
укладено як договір дарування, а не
купівлі-продажу.

05 серпня 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7
був укладений договір дарування
вказаного приміщення, але в день
укладання договору дарування
відповідач не заплатив йому, натомість
надав позивачу розписку від 13 серпня 2004
року про зобов'язання повернути кошти у
розмірі 17 700 грн. До теперішнього часу
відповідач кошти за фактичним
договором купівлі-продажу приміщення
ОСОБА_6 не сплатив. За захистом
порушеного права на інших правових
підставах позивач вже звертався до
суду у серпні 2005 року, за даним позовом
рішення було винесено 03 липня 2008 року, а
переглянуто апеляційним судом
Донецької області 11 серпня 2008 року,
також намагався захистити своє право
шляхом звернення до міліції та
прокуратури. Крім того, він за цей час
втратив доньку та дружину, тяжко
переніс ці втрати, сам також тяжко
хворів, тому вважав, що причина
пропуску строку звернення до суду є
поважною.

На підставі наведеного ОСОБА_6 просив
суд поновити йому строк звернення до
суду; визнати, що при укладенні
договору дарування частини
нежитлового приміщення АДРЕСА_1

05 серпня 2004 року між ним та
відповідачем мала місце угода
купівлі-продажу даного приміщення;
розірвати даний договір дарування;
привести сторони у первісний стан.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 29 червня 2011 року позов
ОСОБА_6 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_6 строк звернення до
суду, визнавши причини пропуску такого
строку поважними.

Розірвано договір дарування нежилого
приміщення АДРЕСА_1, який було укладено
між

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 05 серпня 2004 року та
посвідчено приватним нотаріусом
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_8 за
реєстровим номером 3970.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Донецької
області від 27 серпня

2013 року рішення суду першої інстанції
скасовано, ухвалено нове рішення, яким
у задоволенні позову ОСОБА_6
відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 листопада 2013
року у справі

№ 6-41461ск13 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7,
третя особа - приватний нотаріус
Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, про
поновлення строку звернення до суду та
розірвання договору дарування у
відкритті касаційного провадження за
касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення
апеляційного суду Донецької області

від 27 серпня 2013 року відмовлено.

У вересні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_6 про
перегляд ухвали судді Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 листопада 2013 року з підстав
неоднакового застосування судами
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме п. 4 ч. 1
ст. 268, п. п. 4, 5 ст. 727 Цивільного кодексу
України.

Відповідно до статті 355 ЦПК України
заява про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що, на
думку заявника, потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень у
подібних правовідносинах, заявник
надав:

- постанову Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 19
березня 2014 року, постановлену за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення у справі за
позовом про визнання договору
дарування недійсним;

- постанову Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України від 19
березня 2014 року, постановлену за
результатами розгляду заяви про
перегляд судового рішення у справі за
позовом про визнання недійсним
договору дарування, визнання права
власності та відшкодування моральної
шкоди.

Відповідно до п. 9 постанови пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» судовими рішеннями, на які
заявник посилається на підтвердження
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 355 ЦПК, можуть
бути рішення: Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ; Вищого
адміністративного суду України; Вищого
господарського суду України; Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України, ухвалені як судом
касаційної інстанції; апеляційних
судів загальної юрисдикції як судів
касаційної інстанції в цивільних
справах, яким право на перегляд у
касаційному порядку цивільних справ
було надано Законом «Про внесення змін
до Закону України «Про судоустрій
України щодо забезпечення касаційного
розгляду цивільних справ» від 22 лютого
2007 року № 697-V.

Зазначений перелік таких судових
рішень є вичерпним.

Обов'язковою є умова, щоб цими
рішеннями, які набрали законної сили,
вирішено спір по суті, та в них судом
(судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права.

Зазначені постанови Верховного Суду
України прийняті за наслідками
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у справах з
подібними правовідносинами. Однак
постанови Верховного Суду України не є
рішенням касаційного суду, а тому
посилання на них не свідчить про
неоднакове застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах.

З огляду на вищевикладене, зазначені
постанови Судової палати у цивільних
справах Верховного Суду України не є
тими судовими рішеннями, на які може
здійснюватися посилання на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК.

Із урахуванням вищевказаного колегія
суддів суду касаційної інстанції
дійшла висновку про те, що у допуску
справи до провадження Верховного Суду
України необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_7, третя особа - приватний
нотаріус Маріупольського міського
нотаріального округу ОСОБА_8, про
поновлення строку звернення до суду та
розірвання договору дарування, за
заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали
судді Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 листопада 2013
року до провадження Верховного Суду
України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик Судді: М.В.
Дем'яносов І.М. Завгородня О.В. Ступак
Г.В. Юровська