АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА
Апеляційне провадження №22-ц/796/4554/2014
1 інстанції - Шум Л.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченко М.М.,
Рубан С.М.

при секретарі Онищенко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу
Святошинського районного суду м. Києва
від 06 лютого 2014 року в справі за заявою
ОСОБА_1 про встановлення факту, що має
юридичне значення, заінтересована
особа: Приватний нотаріус Київського
міського нотаріального округу ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИЛА:

Заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з
заявою про встановлення факту
належності на праві власності її
померлій матері ОСОБА_3 1/3 частини
садового будинку АДРЕСА_1.

Ухвалою Святошинського районного суду
м. Києва від 06.02.2014 року у відкритті
провадження в справі за заявою ОСОБА_1,
зацікавлена особа: Приватний нотаріус
Київського міського нотаріального
округу ОСОБА_2 про встановлення факту,
що має юридичне значення - відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду,
ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати та направити
справу до суду першої інстанції для
продовження її розгляду.

В апеляційній скарзі посилалася на те,
що суд відмовляючи у відкритті
провадження, безпідставно виходив з
наявності спору про право, оскільки
спір про право власності на спадкове
майно був вирішений. Зазначила, що
сьогодні не існує спору між
спадкоємцями, відносно майна,
належного померлому ОСОБА_4 , а жодним
законом не визначено, в який іншій
спосіб, окрім звернення до суду із
заявою про встановлення факту
належності померлій на праві власності
майна, підлягає вирішенню питання, від
якого залежить виникнення чи
припинення у заявника права
успадкувати майно.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В.,
пояснення заявника, яка доводи скарги
підтримала, з'ясувавши обставини
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія приходить
до висновку про те, що апеляційну
скаргу слід відхилити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 поросла встановити факт, що має
юридичне значення, а саме:

факт належності на праві власності її
померлій матері ОСОБА_3 1/3 частини
садового будинку АДРЕСА_1.

Згідно з п.1 ст. 234 ЦПК України окреме
провадження це вид непозовного
цивільного судочинства, в порядку
якого розглядаються цивільні справи
про підтвердження наявності або
відсутності юридичних фактів, що мають
значення для охорони прав та інтересів
особи або створення умов здійснення
нею особистих немайнових чи майнових
прав або підтвердження наявності чи
відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до положень п.5 ч.2 цієї
статті суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення.

За змістом ч.2 ст. 256 ЦПК України, в
порядку окремого провадження
розглядаються справи про встановлення
фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти
породжують юридичні наслідки, тобто
від них залежить виникнення, зміна або
припинення особистих чи майнових прав
громадян;

- чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з
наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути
встановлені лише для захисту,
виникнення, зміни або припинення
особистих чи майнових прав самого
заявника.

Частиною 4 статті 256 ЦПК України
передбачено, що суддя відмовляє у
відкритті провадження у справі, якщо з
заяви про встановлення факту, що має
юридичне значення, вбачається спір про
право, а якщо спір про право буде
виявлений під час розгляду справи, -
залишає заяву без розгляду.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 і ст. 256 ЦПК
України та роз'яснень, викладених у п. 1
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31 березня 1995 року № 5 «Про
судову практику в справах про
встановлення фактів, що мають юридичне
значення», суд розглядає в порядку
окремого провадження справи про
встановлення фактів, якщо: згідно з
законом такі факти породжують юридичні
наслідки, тобто від них залежить
виникнення, зміна або припинення
особистих чи майнових прав громадян;
чинним законодавством не передбачено
іншого порядку їх встановлення;
заявник не має іншої можливості
одержати або відновити загублений чи
знищений документ, який посвідчує факт,
що має юридичне значення; встановлення
факту не пов'язується з наступним
вирішенням спору про право, юридичне.

Як вбачається з матеріалів заяви про
встановлення факту, що має юридичне
значення, ОСОБА_1 звернулася до суду із
заявою в порядку окремого провадження
за захистом своїх прав як спадкоємця 1/3
частини садового будинку АДРЕСА_1, з
метою вступу у спадщину та оформлення
правовстановлюючих документів,
посилаючись на те, що її мати ОСОБА_3
склала заповіт, посвідчений
Шістнадцятою Київською нотаріальною
конторою 28.08.2001 року, зареєстрований у
реєстрі за № 4-4603, згідно якого ОСОБА_3
заповіла їй все належне на день смерті
майно.

Звертаючись з даною заявою ОСОБА_1
зазначила, що вона з матір'ю ОСОБА_3
відповідно до свідоцтва про право на
спадщину за законом від 14.02.2002 р.
успадкували після смерті ОСОБА_4 в
рівних частках садовий будинок
АДРЕСА_1. Проте, рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 23.06.2004 р., зазначене
вище свідоцтво визнано частково
недійсним та визнано за ОСОБА_5, сестрою
заявниці 1/3 частину зазначеного вище
спадкового майна.

Отже, предметом спору є
будинковолодіння за вказаною вище
адресою, на яку заявник претендує в
порядку реалізації майнових прав, а
вимоги ОСОБА_1 за своїм змістом
зводяться до визначення об'єму таких
прав.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що заявниця звернулась з
даною заявою після того, як ПН КМНО
ОСОБА_2 відмовила у видачі свідоцтва
про право на спадщину на частину
садового будинку та земельної ділянки
та роз'яснила, що питання про визнання
права власності на майно можна
вирішити в позовному порядку, тобто
заявником фактично заявлено спір про
право на спадкове майно, що має бути
вирішений у порядку позовного
провадження

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції необґрунтовано,
без посилання на докази та не
визначивши предмету спору відмовив у
відкритті провадження не можуть бути
достатньою підставою для скасування
постановленої ухвали, оскільки з
матеріалів справи вбачаться, що
предметом спору є 1/3 частини садового
будинку АДРЕСА_1., що було підтверджено
письмовими доказами.

Посилання заявника на те, що на
сьогодні жодним законом не визначено, в
який іншій спосіб, окрім звернення до
суду із заявою про встановлення факту
належності померлій на праві власності
майна, підлягає вирішенню питання, від
якого залежить виникнення чи
припинення у заявника права
успадкувати майно , колегією не
приймаються, оскільки суд вірно
виходив з того, що заявнику потрібно
звернутись з позовом в порядку
позовного провадження про визнання
права власності на майно, яке вона
бажає успадкувати, та, щодо оформлення
спадщини на яке відмовив нотаріус.

Інші доводи на правильність
постановленої ухвали не впливають і не
можуть бути підставою для її
скасування.

Ухвала суду постановлена з додержанням
вимог закону, а тому відповідно до ст.
312 ЦПК України колегія суддів відхиляє
апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду
м. Києва від 06 лютого 2014 року залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, однак може бути
оскаржена до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом 20-ти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
Судді: