АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/360/14Головуючий по 1
інстанціїКатегорія : 46 Михальченко Ю.
В. Доповідач в апеляційній інстанції
Охріменко Н. І. УХВАЛА
05 березня 2014 року Колегія суддів
судової палати в цивільних справах
апеляційного суду Черкаської області в
головуючого Охріменко Н. І. суддів
Захарова А. Ф. , Качан О. В. при
секретаріРибасюк О.С.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Черкаси апеляційну
скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на
заочне рішення Придніпровського
районного суду Черкаської області від
03 грудня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_8 третя особа - Орган
опіки та піклування Черкаської міської
ради про визначення місця проживання
дитини та усунення перешкод у
спілкуванні та вихованні дитини,
зобов'язавши повернути дитину в
в с т а н о в и л а :
30 вересня 2013 року позивачка звернувся
до суду з позовом до ОСОБА_8, третя особа
- Орган опіки та піклування Черкаської
міської ради про визначення місця
проживання дитини та усунення перешкод
у спілкуванні та вихованні дитини
шляхом зобов'язання повернути дитину в
В обґрунтування позовних вимог
позивачка вказала, що в листопаді 2010
року вона дізналась, що відповідач з їх
неповнолітньою донькою виїхав за
кордон до Бельгії, на підставі
посвідченої державним нотаріусом
Черкаської районної нотаріальної
контори Дмитренком Д.М. згоди від її
імені на виїзд дитини за кордон, хоча
ніякого дозволу на виїзд дитини за
кордон вона не надавала. Рішенням
Соснівського районного суду м. Черкаси
від 27 лютого 2013 року, було визнано
незаконною нотаріальну дію державного
нотаріуса Черкаської районної
нотаріальної контори Дмитренко Дмитра
Миколайовича з посвідчення 16 вересня
2010 року згоди ОСОБА_6 на виїзд за кордон
її неповнолітньої доньки, громадянки
України ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно
даних Державної Прикордонної служби
України 24 жовтня 2010 року дочка ОСОБА_10
та ОСОБА_8 перетнули державний кордон
України. Їй відомо, що в даний час дочка
В результаті незаконного вивезення
батьком дитини їй завдана величезна
моральна шкода, так як на протязі 2,5
років, вона не може бачитись з дитиною,
приймати участь у її вихованні та
становленні її як особистості,
повністю позбавленна у реалізації
своїх материнських прав. В зв'язку з цим
просить зобов'язати відповідача
повернути дитину на Україну та
визначити місце проживання дитини
Рішенням Придніпровського районного
суду Черкаської області від 03 грудня 2013
року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені
частково.

Усунуто перешкоди ОСОБА_6 у спілкуванні
та вихованні з неповнолітньою донькою
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, шляхом
зобов'язання батька дитини ОСОБА_8,
ІНФОРМАЦІЯ_3 повернути дитину, ОСОБА_10,
в Україну.

В частині позовних вимог про
визначення місця проживання
неповнолітньої дитини ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_6 в Україні
м. Черкаси, за місцем реєстрації матері
- відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду,
представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернувся з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на незаконність рішення
суду першої інстанції, ухвалення з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, невідповідністю
висновків суду фактичним обставинам
справи, просить частково скасувати
рішення Придніпровського районного
суду Черкаської області від 03 грудня 2013
року в частині відмови в задоволенні
позовних вимог щодо визначення місця
проживання дитини за місцем реєстрації
позивачки ОСОБА_6 та ухвалити в цій
частині нове рішення, яким визначити
місце проживання неповнолітньої
дитини ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю
ОСОБА_6 в Україні в місті Черкаси, за
місцем реєстрації матері.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши законність та
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку, що апеляційна скарга
підлягає до часткового задоволення,
виходячи з наступного.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення
суду повинно бути законним та
обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши
всі вимоги цивільного судочинства,
вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на
основі повно і всебічно з'ясованих
обставин, на які сторони посилаються як
на підставу своїх вимог і заперечень,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Однак, дане рішення суду вказаним
вимогам не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України
підставами для скасування рішення суду
першої інстанції і ухвалення нового
рішення або зміни рішення є:
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення або
неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Норми матеріального права вважаються
порушеними або неправильно
застосованими, якщо застосовано закон,
який не поширюється на ці
правовідносини, або не застосовано
закон, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції посилався на те, що
відповідач самочинно, без згоди матері,
змінив місце проживання
неповнолітньої дитини протиправно
вивезши її за межі України. Цей факт
порушує права та інтереси як матері так
і дитини, тому позов в частині усунення
перешкод позивачки у спілкуванні та
вихованні неповнолітньої доньки
шляхом зобов'язання батька дитини
повернути ОСОБА_10 в Україну, підлягає
до задоволення. Крім того, оскільки
позивачкою не доведено необхідність
визначення місця проживання дитини
разом з матір'ю, то в цій частині
позовні вимоги до задоволення не
підлягають.

З такими висновками суду погодитись не
можна виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони
перебували в зареєстрованому шлюбі
розірваному в 2008 році (актовий запис
від 24.12.2008 року №584 по відділу РАЦС
Придніпровського району м. Черкаси).
Від шлюбу мають неповнолітню доньку
ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням органу опіки і піклування
виконавчого комітету Придніпровської
районної ради м. Черкаси №340 від 31.09.2009
року місце проживання дитини ОСОБА_10,
ІНФОРМАЦІЯ_1, визначено з батьком
ОСОБА_8 за адресою АДРЕСА_1. (а.с.12).

Висновком органу опіки і піклування
виконавчого комітету Придніпровської
ради м. Черкаси від 21.07.2010 року за
зверненням ОСОБА_8 про позбавлення
батьківських прав визначено
недоцільним позбавлення батьківських
прав ОСОБА_6 відносно неповнолітньої
ОСОБА_10, рішенням органу опіки та
піклування №313 від 17.08.2010 року ОСОБА_6
встановлені годин участі у вихованні
та спілкуванні з донькою та щорічний
спільний відпочинок.

В листопаді 2010 року позивачка
дізналась, що відповідач з їх
неповнолітньою донькою виїхав за
кордон до Бельгії, на підставі
посвідченої державним нотаріусом
Черкаської районної нотаріальної
контори Дмитренком Д.М. згоди від імені
ОСОБА_6 на виїзд дитини за кордон.

Рішенням Соснівського районного суду
м. Черкаси від 27 лютого 2013 року, було
визнано незаконною нотаріальну дію
державного нотаріуса Черкаської
районної нотаріальної контори
Дмитренко Дмитра Миколайовича з
посвідчення 16 вересня 2010 року згоди
ОСОБА_6 на виїзд за кордон її
неповнолітньої доньки, громадянки
України ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Розглядаючи спір по суті та вирішуючи
позовні вимоги щодо відповідача, який
перебуває за кордоном, суд першої
інстанції допустив порушення Гаазької
конвенції про вручення за кордоном
судових та позасудових документів у
цивільних або комерційних справах 1965
року та Конвенції про цивільно-правові
аспекти міжнародного викрадення дітей,
яка на сьогоднішній день
застосовується у відносинах між
Україною та державами-учасницями, в
тому числі і Бельгією і яка набула
чинності для України 01 вересня 2006 року.

Вже з змісту позовної заяви вбачається,
що дитину - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, вивіз з
України до країни Бельгії, батько
ОСОБА_8

З матеріалів справи (а.с.5) вбачається,
що позивачці було відомо у листопаді 2010
року, що батько дитини з неповнолітньою
дочкою виїхав за кордон до Бельгії,
перетин кордону відбувся 24 жовтня 2010
р.(а.с.9).

Відповідно до позовних вимог позивачка
просить повернути дитину в Україну та
визначити місце проживання
неповнолітньої дочки за місцем
реєстрації матері.

Отже, правовідносини, що виникають між
дитиною і батьком вирішуються
відповідно до Конвенції про
цивільно-правові аспекти
міжнародного викрадення дітей і
пов'язується з законодавством тієї
держави, в якій дитина постійно
проживає.

Відповідно до ст. 5 Конвенції (1980 р.)

для її цілей:

a) "права піклування" включають права,
пов'язані з піклуванням будь-якої особи
про дитину, і зокрема, право визначати
місце проживання дитини;

b) "права доступу" включають право
переміщення дитини на обмежений час у
місце інше, ніж місце її постійного
проживання.

На підставі положень ст. 21 Конвенції,
особа яка стверджує, що дитина була
вивезена з держави-учасниці або
утримується на території іноземної
держави з порушенням прав піклування
про дитину, може відповідно до ст. 8
Конвенції звернутися з заявою до
спеціально призначеного Центрального
органу за місцем постійного проживання
дитини або будь-якої іншої Договірної
держави за допомогою у забезпеченні
повернення дитини або реалізації права
доступу до дитини, яка постійно
проживає в іноземній державі.

Функції центрального органу за
Конвенціїю виконує Міністерство
Юстиції України безпосередньо та його
територіальний орган - Головне
управління юстиції в області, куди
необхідно було звернутись позивачці з
заявою.

Аналізуючи вищезазначені правові
норми, що регулюють спірні
правовідносини, колегія суддів
приходить до висновку, що вибраний
відповідачкою спосіб та порядок
звернення до суду не відповідає
Конвенції (1980 р.), яка регулює дані
правовідносини.

Крім того, Європейський суд
неодноразово розглядав справи,
пов'язані з вирішенням національними
судами спорів про викрадення і
повернення дитини, і у своїх рішеннях
наголошував на позитивному
зобов'язанні держав-членів Ради Європи
повернути дітей в країну їх проживання
у випадках, встановлених Конвенцією 1980
року, оскільки це зобов'язання також
випливає зі ст. 8 Європейської
конвенції про захист прав людини та
основоположних свобод.

Враховуючи викладене та приведені
вимоги закону, колегія суддів дійшла
висновку, що доводи апеляційної скарги
є суттєвими і дають підстави для
часткового задоволення апеляційної
скарги. Крім того, встановивши
неправильне застосування норм
матеріального права (не застосований
закон, який підлягав застосуванню) та
порушення норм процесуального права,
що є обов'язковою підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд відповідно
до ч.3 ст. 303 ЦПК України не обмежений
доводами апеляційної скарги та
скасовує рішення суду першої інстанції
із закриттям провадження у справі з
підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК
України, як справа, що не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Керуючись ст.ст. 205, 218, 303, 307, 310, 313, 314, 316,
317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6
- ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Рішення Придніпровського районного
суду Черкаської області від 03 грудня 2013
року по справі за позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_8 третя особа - Орган опіки та
піклування Черкаської міської ради про
визначення місця проживання дитини та
усунення перешкод у спілкуванні та
вихованні дитини - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_6
до ОСОБА_8 третя особа - Орган опіки та
піклування Черкаської міської ради про
визначення місця проживання дитини та
усунення перешкод у спілкуванні та
вихованні дитини - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути оскаржене до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий :

Судді :