Справа № 539/510/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді -
Матвієнка В. М.

при секретарі - Павличенко О.А.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду
з позовом до ОСОБА_3 про стягнення
боргу.

У позові вказав, що 15.09.2011 року
він уклав з відповідачем ОСОБА_3 в
усній формі договір позики, за яким
надав відповідачу в борг 3300 грн. з
зобов'язанням повернути кошти.

13.03.2013 року він звернувся до
відповідача ОСОБА_3 з вимогою повернути
борг, але оскільки у останнього грошові
кошти були відсутні, вони домовились
про відстрочку повернення боргу, про
що була складена в письмові формі
відповідна розписка на підтвердження
отримання в борг грошових коштів та
зобов'язання ОСОБА_3 їх повернути до
01.01.2014 року.

Свої зобов'язання за угодою
відповідач не виконав по теперішній
час.

Позивач прохає стягнути з
відповідача 3300 грн. заборгованості по
позиці та понесені судові витрати,
зокрема витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

У судовому засіданні позивач
позовні вимоги підтримав повністю,
прохає їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов визнав
частково, підтвердивши, що письмову
розписку він писав власноручно,
добровільно, без тиску, розуміючи, які
взяв на себе зобов'язання по поверненню
позики. Між тим, вказує на те, що частину
коштів, 1900 грн, повернув позивачу, однак
ніяких письмових доказів в нього на це
немає.

Дослідивши обставини, докази справи,
заслухавши сторони суд приходить до
висновку, що позовні вимоги підлягають
задоволенню .

Встановлено, що позивач ОСОБА_2 на
прохання відповідача ОСОБА_3 15.09.2011 року
надав йому позику на суму 3300 грн.

13.03.2013 року ОСОБА_2 звернувся до
відповідача ОСОБА_3 з вимогою повернути
борг, але оскільки у останнього грошові
кошти були відсутні, вони домовились
про відстрочку повернення боргу, про
що була складена в письмові формі
відповідна розписка на підтвердження
отримання в борг грошових коштів та
зобов'язання ОСОБА_3 їх повернути до
01.01.2014 року, що підтверджується
оригіналом розписки.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3
підтвердив, що розписку він писав
власноручно, без тиску, розуміючи, які
він взяв на себе зобов'язання щодо
повернення позики.

Однак свої зобов'язання по поверненню
позики в обумовлені строки ОСОБА_3 не
виконав, на усні звернення позивача про
повернення наданих йому коштів не
реагує, по теперішній час борг по
позиці не сплатив, уникає від
спілкування з позикодавцем, що змусило
позивача звернутися до суду з цим
позовом.

У відповідності зі ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов'язується повернути
позикодавцеві таку ж суму позики, чого
не виконує відповідач.

Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має
виконуватися належним чином
відповідно до умов договору, чого не
виконав відповідач по теперішній час.

На час розгляду справи відповідач
свої зобов'язання щодо повернення
коштів за договором позики від 13.03.2013
року не виконав, борг не сплатив.

Суд відхиляє посилання відповідача на
те, що він повернув позивачу кошти в
сумі 1900 грн., оскільки ніяких письмових
доказів в нього на це немає.

Згідно з вимогами ч.3 ст.1049 ЦК України
позика вважається повернутою в момент
передання позикодавцеві речей,
визначених родовими ознаками, або
зарахування грошової суми, що
позичалася, на його банківський
рахунок.

Відповідно до ч.1 ст.545 ЦК України,
прийнявши виконання зобов'язання,
кредитор повинен на вимогу боржника
видати йому розписку про одержання
виконання частково або в повному
обсязі.

Обставини справи, які за законом мають
бути підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Враховуючи викладене, показання
свідків на підтвердження повернення
коштів за договором позики є
недопустимими доказами.

Інших письмових доказів на
підтвердження часткового повернення
коштів за договором позики відповідач
не надав.

Враховуючи вищезгадане, суд вважає за
необхідне стягнути суму
заборгованості по позиці з
відповідача на користь позивача в
повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат суд виходить з того, що судові
витрати складаються з судового збору
та витрат, пов'язаних з розглядом
справи. До витрат, пов'язаних з
розглядом судової справи, належать:
витрати на правову допомогу; витрати
сторін та їх представників, що
пов'язані з явкою до суду; витрати,
пов'язані із залученням свідків,
спеціалістів, перекладачів та
проведенням судових експертиз;
витрати, пов'язані з проведенням огляду
доказів за місцем їх знаходження та
вчиненням інших дій, необхідних для
розгляду справи; витрати, пов'язані з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача (ч.ч. 1,3 ст.79 ЦПК
України).

Позивач надав суду докази сплати
судового збору в розмірі 243 грн 60 коп. та
витрат, пов'язаних з публікацією в
пресі оголошення про виклик
відповідача, в сумі 120 грн .00 коп.

Ч.1 ст.88 ЦПК України передбачає, що
стороні, на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 11, 526,
1046,1047 ЦК України,

ст.ст. 10, 60, 79, 88, 212-215
ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2
заборгованість за договором позики в
розмірі - 3300 грн., 243 грн.60 коп. судового
збору, 120 грн. витрат, пов"язаних з
публікацією в пресі оголошення про
виклик відповідача.

Рішення може бути оскаржено до
апеляційного суду Полтавської області
протягом 10 днів з дня його проголошення
через суд першої інстанції

Суддя Лубенського

міськрайонного суду
Матвієнко В. М.