Справа №484/5172/13-ц 06.03.2014 06.03.2014 06.03.2014
Провадження №22-ц/784/439/14
провадження № 22ц/784/439/2014
Головуючий у першій інстанції:
Доповідач в апеляційній
інстанції: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

06 березня 2014 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В.,

Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання
Романенко Ю.О.,

за участі: представника позивача
Ремешевського Є.

відповідачки ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на рішення Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 17 грудня 2013 року

за позовом

публічного акціонерного товариства
комерційний банк "ПриватБанк" (далі -
ПАТ «КБ ПриватБанк») до ОСОБА_5, третя
особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення
на майно,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ "ПриватБанк"
звернулось з позовом до ОСОБА_5 про
звернення стягнення на майно.

Позивач зазначав, що 4 квітня 2008 року
уклав з ОСОБА_6 кредитну угоду № 16МЮ/2008,
за якою надав останньому кредит на
загальну суму 250000 грн., зі сплатою 21%
річних до 4 квітня 2018 року.

При цьому, по даному договору 7 квітня
2008 року було укладено договір іпотеки з
ОСОБА_5, за яким остання передала в
іпотеку банку належне їй на праві
власності нерухоме майно, а саме
нежитлову будівлю - магазин з підвалом,
загальною площею 1292,3 кв.м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ОСОБА_6 порушує
кредитні зобов'язання та має станом на
17 жовтня 2013 року заборгованість у
розмірі 777743 грн. 05 коп., позивач просив в
рахунок погашення заборгованості за
кредитом звернути стягнення на предмет
іпотеки шляхом продажу ПАТ КБ
«ПриватБанк» з укладанням від імені
відповідача договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, з отриманням витягу з
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно, з реєстрацією
правочину купівлі-продажу предмету
іпотеки у Державному реєстрі речових
прав на нерухоме майно, з отриманням
дублікатів правовстановлюючих
документів на нерухомість у
відповідних установах, з можливістю
здійснення банком всіх передбачених
нормативно-правовими актами держави
дій, необхідних для продажу предмету
іпотеки.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 17 грудня 2013 року позов
задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5,
посилаючись на незаконність та
необґрунтованість рішення суду,
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просила рішення
скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
осіб, які приймали участь у справі,
дослідивши докази по справі в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених в суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, що 4 квітня 2008
року між банком та ОСОБА_6 укладено
кредитну угоду № 16МЮ/2008, за якою
позивач надав останньому кредит на
загальну суму 250000 грн., зі сплатою 21 %
річних строком до 4 квітня 2018 року.

При цьому, по даному договору 7 квітня
2008 року було укладено договір іпотеки з
ОСОБА_5, за яким остання передала в
іпотеку банку належне їй на праві
власності нерухоме майно, а саме
нежитлову будівлю - магазин з підвалом,
загальною площею 1292,3 кв.м., що
знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Позичальник порушував взяті
зобов'язання щодо своєчасного
погашення кредиту, у зв'язку з чим
станом на 17 жовтня 2013 року утворилась
заборгованість у розмірі 777743 грн. 05
коп., яка складається з: 224954 грн. 60 коп. -
заборгованість за кредитом, 332566 грн. 28
коп. - заборгованість за відсотками, 182948
грн. 69 коп. - пеня, а також штраф в
розмірі 37273 грн. 48 коп. (250 + 37023,48).

Розмір стягнутої заборгованості
позивачка не оскаржувала.

Відповідно до положень ст. 589, 590 ЦК
України заставодержатель набуває
право звернення стягнення на предмет
застави у разі невиконання
зобов'язання, забезпеченого заставою, у
встановлений строк (термін).

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про
іпотеку» іпотекодержатель вправі
задовольнити свої вимоги за основним
зобов'язанням шляхом звернення
стягнення на предмет іпотеки у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
порушення позичальником взятих
зобов'язань за договором кредиту, через
яке утворилась зазначена вище
заборгованість, є підставою для
звернення стягнення на предмет іпотеки
у спосіб, передбачений п. 29 іпотечного
договору, а саме укладення від імені
власника договору купівлі-продажу
будь-яким способом з іншою
особою-покупцем, а також надання банку
відповідних повноважень, необхідних
для продажу предмету іпотеки.

Посилання апелянта на рішення
Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 14 грудня 2010
року про стягнення з боржника ОСОБА_6 на
користь ПАТ КБ «ПриватБанк»
заборгованості за кредитним договором
станом на 18 травня 2010 року в розмірі 320022
грн. 40 коп., не може бути підставою для
відмови в задоволенні позову банка про
звернення стягнення, оскільки
наявність такого рішення не звільняє
боржника від відповідальності за
невиконання грошового зобов'язання та
не позбавляє кредитора права на
отримання сум шляхом звернення
стягнення на передане боржником в
іпотеку нерухоме майно (правова
позиція Верховного Суду України у
справі № 73цс13).

До того ж, вказана заборгованість
ОСОБА_6 не погашена.

Твердження апелянта про те, що строк
позовної давності щодо вимог про
звернення стягнення на предмет іпотеки
сплив 4 квітня 2013 року, тобто після
закінчення терміну повернення кредиту,
не заслуговують на увагу, оскільки є
насідком помилкового тлумачення
положень глави 19 ЦК України.

Водночас, задовольняючи позов, суд
першої інстанції не звернув належної
уваги на вимоги ч. 1 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку», відповідно до якої, у
разі задоволення судом позову про
звернення стягнення на предмет іпотеки
у рішенні суду зазначаються не лише
загальний розмір вимог, а і всі його
складові, що підлягають сплаті
іпотекодержателю з вартості предмета
іпотеки, а також початкова ціна
предмета іпотеки для його подальшої
реалізації.

Відповідно до роз'яснень пленуму
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
при визначені початкової ціни суд може
зазначити, що вона встановлюється на
рівні, не нижчому за звичайні ціни на
цей вид майна, на підставі оцінки,
проведеної суб'єктом оціночної
діяльності/незалежним експертом на
стадії оцінки майна під час проведення
виконавчих дій (п. 42).

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що рішення підлягає зміні на
підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України. При
цьому резолютивна частина підлягає
доповненню визначенням складових
частин загального боргу в розмірі 777743
грн. 05 коп., а саме, 224954 грн. 60 коп. -
заборгованість за кредитом, 332566 грн. 28
коп. - заборгованість за відсотками, 182948
грн. 69 коп. - пеня, 37273 грн. 48 коп. - штраф, а
також визначенням початкової ціни, яка
має визначатись на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на момент продажу

Керуючись статями 303, 309, 316 ЦПК України,
колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити
частково.

Рішення Первомайського міськрайонного
суду Миколаївської області від 17
грудня 2013 року змінити. Доповнити
резолютивну частину судового рішення
визначенням складових частин
загального боргу в розмірі 777743 грн. 05
коп., а саме, 224954 грн. 60 коп. -
заборгованість за кредитом, 332566 грн. 28
коп. - заборгованість за відсотками, 182948
грн. 69 коп. - пеня, 37273 грн. 48 коп. - штраф, а
також визначенням початкової ціни, яка
має визначатись на рівні, не нижчому за
звичайні ціни на цей вид майна, на
підставі оцінки, проведеної суб'єктом
оціночної діяльності/незалежним
експертом на момент продажу.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але протягом
двадцяти днів може бути оскаржене в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий:
Судді: