Провадження № 2/127/402/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2014 року
місто
Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого судді Курбатової
І.Л.,

при секретарі Станіславській І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Вінниці цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за
участю третьої особи без самостійних
вимог на стороні відповідача ОСОБА_5
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду
Вінницької області 04 вересня 2013 року з
позовом до ОСОБА_3про усунення перешкод
в користуванні земельною ділянкою
звернулась ОСОБА_1 Позов мотивований
тим, що позивач є власником 33/50 часток
садибного житлового будинку з часткою
земельної ділянки, розташованих в
АДРЕСА_1, що підтверджується державним
актом на право власності на земельні
ділянки (кадастрові номера
:03:022:0019, :03:022:0020, :03:022:0021)
серії ВН № 154017, виданим 11.11.2004 року на
підставі рішення Вінницької міської
ради від 31.03.2004 року № 654. На час
виготовлення технічної документації
для приватизації земельних ділянок
землекористувачемсуміжної земельної
ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 був
ОСОБА_5, з яким погоджено межі земельних
ділянок, про що 23.09.2003 року складено
відповідний протокол обстеження та
погодження межі земельної ділянки. На
межі "А-Б" земельної ділянки за
кадастровим номером :03:022:0019
ОСОБА_5 було збудовано паркан, який
переривалася цегляною стіною заднього
фасаду надвірної убиральні, що
належала ОСОБА_5, і була побудована на
самій межі земельних ділянок та
перетинає її, жодних спорів щодо меж
вказаних земельних ділянок не
виникало. Разом з тим, на даний час
землекористувачем суміжної земельної
ділянки, розташованої в АДРЕСА_2 є
відповідач ОСОБА_3, яка вимагає надати
можливість встановити огорожу на
приватизовані земельній ділянці
позивача за кадастровим номером
:03:022:0019 на відстані 1,0 м. від
цегляної стіни надвірної убиральні,
належної ОСОБА_3

Крім того, позивач є власником
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1,
кадастровий номер :03:022:0036, яка по
межі з "Г-Д" суміжна з земельною
ділянкою користувачем якої був ОСОБА_5
Межа земельних ділянок між позивачем
та ОСОБА_5 частково розділена парканом,
а частково на самій межі розташована
цегляна стіна сараю, який належав
ОСОБА_5, жодних спорів щодо вказаних меж
між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 не існувало. На
даний час землекористувачем суміжної
земельної ділянки є відповідач ОСОБА_3,
яка вимагає надати можливість
встановити огорожу на приватизованій
земельній ділянці позивача за
кадастровим номером :03:022:0036 на
відстані 0,3 м від цегляної стіни сараю.
Разом з тим, позивач вважає, що вказані
вимоги ОСОБА_3 є незаконними оскільки
при будівництві надвірної вбиральні та
сараю відповідачем ОСОБА_3 були
порушені вимоги Державних будівельних
норм «Житлові будинки для
індивідуальних забудовників (ДБН 79-92), а
тому відповідач не має права
встановлювати огорожу на
приватизованих земельних ділянках
позивача, оскільки вказане порушить її
право власності та чинить перешкоди в
користуванні земельними ділянками.

Тому, позивач, вважаючи, що такими
вимогами відповідача про встановлення
огорож на її земельних ділянках,
порушується її право землевласника,
звернулась до суду з вказаним позовом в
якому просить суд зобов'язати ОСОБА_3
усунути перешкоди в користуванні
земельною ділянкою площею 0,0163 га за
кадастровим номером :03:022:0019, що
розташована в АДРЕСА_1 шляхом: переносу
цегляної стіни надвірної убиральні,
яка належить відповідачу ОСОБА_3 від
межі земельної ділянки на відстань не
менше 1,0 м та відновити паркан межі на
місці розташування цегляної стіни
надвірної убиральні, яка належить
відповідачу ОСОБА_3, за рахунок
відповідача ОСОБА_3 та зобов'язати
ОСОБА_3 усунути перешкоди в
користуванні земельною ділянкою
площею 0,0090 га за кадастровим номером
:03:022:0036, що розташована в АДРЕСА_1
шляхом: переносу цегляної стіни сараю,
який належить відповідачу ОСОБА_3, від
межі земельної ділянки на відстань не
менше 1,0 м та відновлення паркану межі
на місці розташування цегляної стіни
сараю, який належить відповідачу
ОСОБА_3 за її рахунок.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та
її представник ОСОБА_2 позов підтримали
та з викладених в ньому позовних вимог
підстав, просили його задоволити. На
обґрунтування позову ОСОБА_1 суду
пояснила, що надвірна вбиральня та
сарай були побудовані ОСОБА_5 (бувший
чоловік відповідача ОСОБА_3) ще до
погодження меж між земельними
ділянками. Розташування вказаних
будівель та їх відстань, точніше
фактична відсутність вказаної
відстані, від межі ОСОБА_1 завжди
влаштовували та користуватись
належними позивачу земельними
ділянками не заважали. Проте, на даний
час ОСОБА_3, яка стала користувачем
суміжної земельної ділянки, хоче
встановити огорожу не по існуючій та
погодженій межі, а на її земельній
ділянці на відстані 1 метр від
надвірної вбиральні та 0,3 метри від
сараю, що є незаконним. Позивач вважає,
що вказані вимоги ОСОБА_3 пов'язані з її
бажанням мати доступ по зазначених
будівель, а тому хоче щоб ОСОБА_3 їх
перенесла та за власні кошти на їх
місці становила паркан. Крім того, на
обґрунтування позову зазначила, що
знаходження вказаних будівель
безпосередньо на межі порушує її право
землевласника, оскільки вода, що стікає
з будівель руйнує її землю.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник
ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні
вимоги не визнали в повному обсязі та
просили відмовити в задоволенні
позовних вимог. На обґрунтування своєї
позиції ОСОБА_3, крім іншого, зазначила,
що межі земельних ділянок були
погоджені з ОСОБА_1 її бувшим чоловіком
ОСОБА_5, а будівлі щодо яких виник спір
були побудовані задовго до вказаного.
Між земельною ділянкою, якою
користується ОСОБА_3 та земельними
ділянками ОСОБА_1 існує тверда межа
паркан, яка в спірних місцях
переривається стінами надвірної
вбиральні та сараю. Разом з тим,
відповідачем було встановлено, що
ОСОБА_1 незаконно користується
частиною земельної ділянки загальною
площею 4,0 кв. м. Вказане зумовило її
звернення до суду, рішенням якого
ОСОБА_1 зобов'язано не чинити перешкод
ОСОБА_3 у встановленні паркану згідно
плану земельних ділянок домоволодінь
АДРЕСА_1. Проте, ОСОБА_1 вказаного
робити не хоче. Разом з тим, ОСОБА_3
ніколи не намагалась встановити паркан
на земельній ділянці ОСОБА_1, тим паче
на такій відстані як вказано в позовній
заяві, а лише висунула вимогу позивачу
виконати рішення суду та встановити
тверду межу відповідно до висновку
спеціаліста № 3680 від 18.03.2009 року.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з'явився, про причини неявки суд не
повідомив, повідомлявся судом завчасно
та належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть
участь у справі, дослідивши матеріли
цивільної справи, оцінивши докази в їх
сукупності, судом встановлені наступні
факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачу ОСОБА_1 на праві власності
належить чотири земельні ділянки з
кадастровими номерами :03:022:0019,
:03:022:0020, :03:022:0021 та
:03:022:0036, три з яких загальною
площею 0,0364 га розташовані за адресою
АДРЕСА_1 :03:022:0019, :03:022:0020,
:03:022:0021) та одна площею 0,0090 га за
адресою АДРЕСА_2 :03:022:0036).

Вказане визнано сторонами спору та
підтверджується державним актом на
право власності на земельну ділянку
серії ВН № 154017, виданим 11.11.2004 року на
підставі рішення Вінницької міської
Ради від 31.03.2004 року № 654 та
зареєстрованим в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за № 3/2328 ( а.с. 4)
та державним актом на право власності
на земельну ділянку серії ЯЗ № 289426,
виданим 16.06.2009 року на підставі
договору дарування від 22.01.2009 року
реєстровий № 75 та зареєстрованого за №
99 ( а.с. 5).

В судовому засіданні не оспорюється
сторонами, що відповідач ОСОБА_3 є
співвласником суміжної з вказаними
земельними ділянками позивача
земельної ділянки площею 0,0292 га.

Зазначене підтверджується свідоцтвом
про право власності на нерухоме майно
номер 8381092 від 22.08.2013 року, з якого
вбачається, що земельна ділянка площею
0,0292 га за адресою АДРЕСА_2 належить на
праві спільної сумісної власності
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та витягом з
державного реєстру речових прав на
нерухоме майно про реєстрацію права
власності № 8381223 від 22.08.13 року. ( а.с.
83,84).

Межі земельних ділянок щодо яких виник,
погоджені між позивачем ОСОБА_1 та
співвласником суміжної земельної
ділянки ОСОБА_5, що підтверджується
протоколом обстеження та погодження
межі земельної ділянки від 23.09.2003 року,
згідно якого земельна ділянка ОСОБА_1
від Б до В межує з земельною ділянкою
землевласника (землекористувача)
ОСОБА_5 та межа по точці 6-7 проходить по
будівлі. ( а.с.6).

Однією з передумов набуття
відповідачем ОСОБА_3 права власності на
вказану земельну ділянку, стало
рішенням Староміського районного суду
м. Вінниці від 15.04.2009 року, яким
встановлено порядок користування
земельною ділянкою по АДРЕСА_2
відповідно до висновку спеціаліста №
3680 від 18.03.2009 року, виготовленого
Вінницьким відділенням КНДІСЕ (варіант
1-а, додаток 5) та виділено в
користування ОСОБА_5 та ОСОБА_3 земельну
ділянку, площею 353 кв.м, з яких 214 кв.м.
під двором та городом, 93 кв. м. під
будівлями, 46 кв. м. спільного
користування. ( а.с. 113).

Разом з тим, ОСОБА_3, яка намагалась
встановити тверду межу (паркан) по
межам належної їй та ОСОБА_5 земельної
ділянки, стало відомо, що частину
належної їй земельної ділянки
використовує ОСОБА_1, яка не дає
встановити паркан по межам земельної
ділянки, що зумовило її звернення до
суду з позовом про усунення перешкод в
користуванні земельною ділянкою.

Рішенням Вінницького міського суду
Вінницької області від 12.03.2013 року
зобов'язано ОСОБА_1, ухваленим за
наслідками розгляду позову ОСОБА_3 до
ОСОБА_1, судом зобов'язано ОСОБА_1 не
чинити перешкод ОСОБА_3 у встановленні
паркану (твердої межі) між точка 3 і 11
зони 7 на межі земельних ділянок, згідно
плану земельних ділянок домоволодінь
АДРЕСА_1, що міститься в додатку № 5
висновку спеціаліста № 3680 від 18.03.2009
року, виготовленому Вінницьким
відділенням КНДІСЕ.

В ході розгляду вказаної цивільної
справи на підставі висновку судової
будівельно-технічної експертизи № 1286
від 30.11.2012 року судом встановлено, що
ОСОБА_1 зайняла частину належної
ділянки ОСОБА_3, що полягає у порушенні
меж земельної ділянки, що надана у
користування ОСОБА_3 та знаходиться в
АДРЕСА_2.

З вказаного висновку
будівельно-технічної експертизи № 1286
від 30.11.2012 року вбачається порушення
меж земельної ділянки, що надана в
користування ОСОБА_3 та знаходиться за
адресою АДРЕСА_2 від точки 3 до точки11 в
зоні сім, які встановлені в додатку № 5
до висновку спеціаліста від 18.03.2009 року
№ 3680, що складений Вінницьким
відділенням КНДІСЕ. Так, площа
земельної ділянки, яка надана у
користування ОСОБА_3 та ОСОБА_5
відповідно до рішення Староміського
районного суду м. Вінниці від 15.04.2009
року - перебуває у фактичному
користуванні власників будинку
АДРЕСА_1 ОСОБА_8 та ОСОБА_1 становить 4,0
кв. м. З Додатків до вказаного висновку
експертизи вбачається, що ОСОБА_1
фактично користується землями що має
використовувати ОСОБА_3 загальною
площею 4,0 кв.м, а саме у точці 3 шириною
від 0,61 м. до 0,32 м. ( площа 0,0003 га), та
площею 0,0001 га ( шириною від 0,46 м. до 0,23 м).
(а.с. 29-37).

Згідно ст. 319 ЦК України власник
володіє, користується, розпоряджається
своїм майном на власний розсуд та
згідно ст. 391 ЦК України має право
вимагати усунення перешкод у
здійсненні ним права користування та
розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 106 ЗК України власник
земельної ділянки має право вимагати
від власника сусідньої земельної
ділянки сприяння встановленню твердих
меж.

З пояснень наданих в судовому
засіданні як позивачем, так і
відповідачем суд дійшов висновку, що,
не зважаючи на існуюче рішення суду,
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір щодо
зазначеної частини земельної ділянки
загальною площею 4,0 кв.м, оскільки
ОСОБА_3 бажає встановити тверду межу
(паркан), а ОСОБА_1 з вказаним не
погоджується. Так, ОСОБА_1 в судовому
засіданні повідомила, що межі
земельної ділянки мають проходити по
існуючій твердій межі, а ОСОБА_3
вказала, що хоче встановити тверду межу
(паркан) згідно з рішенням суду від
12.03.2013 року.

Жодних доказів того, що ОСОБА_3 бажає
встановити паркан на земельній ділянці
ОСОБА_1 суду позивачем не надано.
Навпаки, сукупність вказаних доказів
переконує суд, що ОСОБА_3 бажає
встановити тверду межу (паркан) не на
земельній ділянці позивача ОСОБА_1, а
між земельними ділянками, що належать
сторонам, з позбавленням позивача
можливості користуватись частиною
земельної ділянки ОСОБА_3, яка як
підтверджено рішенням суду, без
правових підстав використовується
ОСОБА_1

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

Проте, докази у справі свідчать, що
право ОСОБА_1 вимогами ОСОБА_3 про
встановлення твердої межі у
відповідності до рішення суду не
порушено. Доказів того, що ОСОБА_3
вчинила інші дії, які порушують право
землевласника ОСОБА_1 суду не надано.

Згідно вимог ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених ними вимог і на підставі
доказів сторін та інших осіб, які
беруть участь у справі.

З позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1
просить суд зобов'язати перенести
стіни будівель, що знаходяться на межі
на відстань не менше 1,0 м та одночасно
зобов'язати відповідача відновити
паркан межі на місці розташування
вказаних стін будівель.

Проте, встановлення твердої межі на
місці розташування стін вказаних
будівель буде суперечити існуючому
рішенню суду та межам земельних
ділянок сторін, що з огляду на вимоги
ст. 124 Конституції України та ст. 321 ЦК
України, свідчить про безпідставність
вимог позову.

Також, суд враховує, що з технічного
паспорту на будинковолодіння за
адресою АДРЕСА_2, тобто
будинковолідіння, що належить в тому
числі і відповідачу ОСОБА_3, вбачається,
що сарай побудований в 1967 році, а
надвірна вбиральня в 1980 році ( а.с. 107) та
вказані будівлі побудовані не ОСОБА_3, а
співвласником земельної ділянки
ОСОБА_5, ще до погодження меж між
земельними ділянками.

На підставі викладеного, оцінивши
сукупність доказів у справі,
враховуючи вимоги ст. 10, 11, 60 ЦПК
України, суд дійшов висновку, що позов є
необґрунтованим та не підлягає
задоволенню з підстав недоведеності
порушення права позивача.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. 106 ЗК
України ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212 - 215 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
за участю третьої особи без
самостійних вимог на стороні
відповідача ОСОБА_5 про усунення
перешкод в користуванні земельною
ділянкою - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: