Справа №442/8235/14-ц
Провадження №2/442/2562/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

17 листопада 2014 року Дрогобицький
міськрайонний суд Львівської області в
складі:

головуючого - судді Івасівки А.П.

при секретарі - Грабар Л.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду м.Дрогобич
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, третьої особи -органу опіки та
піклування Дрогобицької міської ради
Львівської області про надання дозволу
на тимчасовий виїзд неповнолітніх
дітей за межі України,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду з позовом до
відповідача, в якому просить надати
дозвіл на тимчасовий виїзд за межі
України та виготовлення проїздних
документів сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та
дочці ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди
батька ОСОБА_2 до їх повноліття. З часу
розірвання шлюбу відповідач зовсім не
цікавиться долею дітей самоусунувся
від їх виховання. Не проявляє до них
будь-якої турботи, аліменти не сплачує,
чим ставить їх у скрутне матеріальне
становище, хоча вона і забезпечує дітей
всім необхідним. В Республіці Польща у
неї по лінії її матері є близькі родичі
- хресна мати її дочки. Яка неодноразово
запрошує їх в гості і вона часто їздила
з дітьми туди з метою оздоровлення
дітей. Вона була з ними в Республіці
Польща кілька разів в 2012 році та в 2013
році. Крім цього, у Португалії
проживають його батьки, до яких вона
разом з дітьми також їздили влітку 2014
року. На сьогоднішній день
закінчується термін дачі згоди
відповідача на виїзд дітей за кордон і
вона не моє можливості відвідувати з
дітьми Польщу та Португалію. До цього
часу відповідач давав згоду на
виготовлення проїздного документу для
виїзду дітей за кордон при розгляді
справи про поділ майна, але до
нотаріуса у встановлений час не
з»явився. На її дзвінки не відповідає.

Поряд з цим, крім поїздок у
вищезазначені країни школа, в якій
навчається син, з поглибленим
вивченням німецької мови -організовує
поїздки у Німечинну. Однак при
обставинах, що склались син не може
поїхати в Німеччину.

Діти дуже переживають через таку
неадекватну поведінку батька відносно
них.

Дочка ОСОБА_4 з дитинства хворіє
пієлонефритом та проходить лікування в
міжнародних клініках і вона змушена
часто їздити до Польщі на косультацції
та закупівлю ліків і має намір брати з
собою дітей.

В даний час вони отримали запрошення
від її батьків з Португалії та від
родини з Польщі на тимчасовий виїзд.

Діти навчаються у школі та дочка
відвідує садочок, тому їх виїзд носить
тимчасовий характер.

Позивачка та її представник адвокат
ОСОБА_7 у судовому засіданні уточнили
вимоги, а саме просили надати дозвіл на
тимчасовий виїзд за кордон у країни
Європейського союзу, дозвіл на
виготовлення проїзних документів,
терміном на три роки на період канікул,
вихідних та святкових днів, без відриву
від навчання -ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та
дочі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди
батька, в супроводі уповноважених на те
осіб. В обґрунтування таких вимог
послалась на мотиви, викладені у
позовній заяві, яку просили задоволити.
Додатково пояснили, що відповідач сам
не бере належну участь у вихованні
дитини, і позбавляє можливості у цьому
позивачку та її родичів надавати дітям
все найкраще.

Відповідач в судове засідання повторно
не з'явився, не повідомивши причин, хоча
повістка йому була направлена
своєчасно на останню відому судові
адресу і, керуючись ст. 224 ЦПК України,
суд вважає цю особу повідомленою про
час та місце судового засідання. При
таких обставинах суд визнав неявку
відповідача неповажною та розглянув
справу у його відсутності, провівши
заочний розгляд справи.

Представник третьої особи - Павловська
Г.В. відносно задоволення позову,
поклалася на думку суду, враховуючи
інтереси дітей.

Вислухавши пояснення учасників
судового процесу, з'ясувавши обставини
справи, дослідивши надані сторонами
докази, вислухавши пояснення сторін,
суд вважає, що позов слід задоволити,
виходячи з наступного.

Небажання відповідача надавати докази
в обґрунтування своїх заперечень проти
позову, зокрема з причини ухилення від
участі в судових засіданнях, дає суду
право при заочному розгляді справи
обмежитися доказами, наданими
позивачем, що повністю відповідає
положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Згідно свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1, виданого відділом реєстрації
актів громадянського стану
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
від 21.04.2006 року батьками ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.10),
як і батьками - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
(а.с.11- свідоцтво про народження серії
НОМЕР_2, виданого відділом реєстрації
актів громадянського стану
Дрогобицького міськрайонного
управління юстиції Львівської області
від 13.11.2009 року).

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано
03.06.2013 року (а.с.6).

Також судом встановлено, що у позивачки
є можливість вивозити дітей за кордон
до своїх батьків у Португалію на
відпочинок, оздоровлення, як і у Польщу
до родичів, також її син навчається у
школі із поглибленим вивченням
німеької мови має можливість
відвідувати Німечинну, з метою
розширення його кругозору,
стимулювання вивчення іноземних мов,
але для цього необхідно оформити
проїзний документ дитини та мати
дозволи обох батьків на тимчасовий
виїзд за кордон.

Згідно ст. 141 СК України батьки мають
рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно ч.2 ст. 150 СК України батьки
зобов'язані піклуватися про здоров'я
дитини, її фізичний, духовний та
моральний розвиток.

Згідно ст. 313 ЦК України визначено, що
фізична особа, яка не досягла
шістнадцяти років, має право на виїзд
за межі України лише за згодою батьків
(усиновлювачів), піклувальників та в
їхньому супроводі або в супроводі осіб,
які уповноважені ними.

Такий порядок виїзду за кордон дітей
громадян України визначено Законом
України «Про порядок виїзду з України і
в'їзду в Україну громадян України» від
21 січня 1994 року №3857-ХІІ, постановою КМУ
від 27 січня 1995 року №57 «Про
затвердження Правил перетину
державного кордону громадянами
України», Правилами оформлення і
видачі паспорта громадянина України
для виїзду за кордон і проїзного
документа дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою КМУ від 31 березня 1995 року
№231(із змінами).

Згідно положень ч. 2 ст. 4 Закону України
«Про порядок виїзду з України і в'їзду в
Україну громадян України» оформлення
проїзного документа дитини
проводиться на підставі нотаріально
засвідченого клопотання батьків або
законних представників. За відсутності
згоди одного з батьків, виїзд
неповнолітнього громадянина України
за кордон може бути дозволений на
підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і
видачі паспортів громадянам України
для виїзду за кордон і проїзних
документів дитини, їх тимчасового
затримання та вилучення, затверджених
постановою КМУ №231 від 31 березня 1995
року, з наступними змінами і
доповненнями, за відсутністю згоди
одного з батьків виїзд неповнолітнього
за кордон може бути дозволений за
рішенням суду.

Правила перетинання державного
кордону громадянами України,
затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995
року №57, із змінами і доповненнями,
передбачають, що перетинання
державного кордону для виїзду за межі
України громадянами, які не досягли
16-річного віку, здійснюються лише за
згодою обох батьків (усиновлювачів) та
в їх супроводі або в супроводі осіб,
уповноважених ними, які на момент
виїзду з України досягли 18-річного
віку. Виїзд за межі України громадян,
які не досягли 16-річного віку, в
супроводі одного з батьків або інших
осіб, уповноважених одним з батьків за
нотаріально посвідченою згодою, згода
другого з батьків не вимагається у разі
пред'явлення рішення суду про надання
дозволу на виїзд з України громадянину,
який не досяг 16-річного віку, без згоди
та супроводу другого з батьків.

Відповідно до п. 20 Правил оформлення
проїзного документа дитини, такий
оформляється терміном на три роки або
до досягнення нею 18-річного віку.

Відтак є підстави для надання дозволу
на виїзд за кордон та виготовлення
проїздного документу дітям терміном на
три роки, враховуючи вік дітей, які вони
досягли на час розгляду справи судом.

З огляду на викладене діючим
законодавством не встановлено
обмеження щодо виїзду неповнолітньої
дитини за кордон, а лише встановлено
певний порядок її виїзду за кордон за
згодою батьків, або дозволу суду при
відсутності згоди одного з батьків.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про
охорону дитинства» кожна дитина має
право на рівень життя, достатній для її
фізичного, інтелектуального,
морального, культурного, духовного і
соціального розвитку.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції
Організації Об'єднаних Націй «Про
права дитини» прийнятої резолюцію 44/25
Генеральної Асамблеї ООН від 20
листопада 1989 року, що ратифікована
Постановою Верховної Ради України
№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та
набула чинності для України 27 вересня
1991 року, в усіх діях щодо дітей,
незалежно від того, здійснюються вони
державними чи приватними установами,
що займаються питаннями соціального
забезпечення, судами,
адміністративними чи законодавчими
органами, першочергова увага
приділяється якнайкращому
забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.2 ст.10 зазначеної
«Конвенції», держави-учасниці
поважають право дитини та її батьків
залишати будь-яку країну, включаючи
власну, і повертатися в свою країну.
Щодо права залишати будь-яку країну
діють лише такі обмеження, які
встановлені законом і необхідні для
охорони державної безпеки,
громадського порядку (order public), здоров'я
чи моралі населення або прав і свобод
інших осіб і сумісні з визнаними в цій
Конвенції іншими правами.

Крім цього, відповідно до ч.2 ст.11 Закону
України «Про засади внутрішньої і
зовнішньої політики», однією з
основних засад зовнішньої політики є
забезпечення інтеграції України в
європейський політичний, економічний,
правовий простір з метою набуття
членства в Європейському Союзі.

Відповідно до абз.1 передмови до
Програми інтеграції України до
Європейського Союзу, схваленої Указом
Президента N 1072/2000 14.09.2000,
«Пріоритетність співробітництва
України з Європейським Союзом (ЄС) та
його окремими державами-членами
пов'язана з тим, що це угруповання буде
визначати напрями економічного
прогресу та політичну стабільність в
регіоні у довгостроковій перспективі».

З наведених нормативно-правових актів
випливає презумпція права дитини на
вільний виїзд за кордон в супроводі
матері, особливо до держав - членів
Європейського Союзу.

Оскільки у позивачки є складнощі в
отриманні згоди відповідача на виїзд
дітей, за кордон, а також беручи до
уваги той факт, що судом при розгляді
даної справи не встановлено обмежень
чи заборон, які унеможливлюють виїзд
дітей за межі України для тимчасового
перебування в Польщу, де на законних
підставах проживає мати, не вбачається
обмежень закону, чи необхідності
охорони державної безпеки,
громадського порядку (order public), здоров'я
чи моралі населення або прав і свобод
інших осіб і ці обмеження сумісні з
визнаними в зазначеній вище
«Конвенції» іншими правами.

В даному випадку, суд вважає цілком
очевидним, що виїзд за кордон
малолітніх дітей відвідування ним
Польщі, Німечинни, Португалії та інших
країн Європейського союзу буде
відповідати інтересам дітей та буде
доцільним з точки зору їх виховання та
розвитку, враховуючи вік, оскільки
загальновідомим є той факт, що Польща
та Німеччина є одними з провідних
розвинутих країн Європейського Союзу
та знайомство з ними сприятиме
формуванню особистості дітей у руслі
зовнішньополітичного курсу України.
Водночас, суд враховує, що безпека
дітей під час такої подорожі
гарантуватиметься супроводом їх
матері, чи уповноваженої особи. За
таких умов права та інтереси дитини, на
думку суду, будуть забезпечені
максимально, тому суд приходить до
висновку про доцільність задоволення
позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224 ЦПК
України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за
кордон в країни Європейського союзу
стороком на три роки на період
лікування, канікул, свят та вихідних
днів, без відриву від навчання -ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в
супроводі уповноваженої особи, без
згоди батька ОСОБА_2, 1983 року
народження.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Львівської області через
Дрогобицький міськрайонний суд шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня проголошення рішення, а
особами, які не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення - з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте
судом, що його ухвалив, за письмовою
заявою відповідача, поданою протягом
десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя
А.П. Івасівка