АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Кулянди М.І., Перепелюк Л.М.

секретар Кусяк М.Д.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, який діє
в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка
діє в інтересах ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_5,
ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про виділ частки
співвласника з земельної ділянки в
натурі та визнання права власності на
виділене майно, третя особа відділ
Державного агентства земельних
ресурсів у Вижницькому районі
Чернівецької області, за апеляційною
скаргою ОСОБА_6, який діє за довіреністю
в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_3, на рішення
Вижницького районного суду
Чернівецької області від 7 жовтня 2014
року,

встановила:

В квітні 2013 року ОСОБА_1, ОСОБА_3
звернулися до суду з позовом.

Просили виділити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у
натурі згідно висновку судової
земельно-технічної експертизи по 1/3
частки земельної ділянки кожному для
ведення особистого селянського
господарства, яка належала ОСОБА_7 на
праві приватної власності та визнати
за ними права власності на виділене
майно.

Посилалися не те, що ОСОБА_7 належала
земельна ділянки площею 0,2468 га для
ведення особистого селянського
господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями
першої черги за законом вказаної
земельної ділянки є діти спадкодавця
ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_1, які мають право
на 1/3 частку спірної земельної ділянки
кожний.

19 жовтня 2011 року державний нотаріус
Вижницької державної нотаріальної
контори відмовив сторонам у оформленні
спадкових прав.

Рішенням Вижницького районного суду
Чернівецької області від 7 жовтня 2014
року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, який діє
за довіреністю в інтересах ОСОБА_1,
ОСОБА_3, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове
рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на те, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які беруть участь у розгляді справи,
обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу задовольнити частково з таких
підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції
виходив з того, що померлому ОСОБА_7
належала на праві приватної власності
земельна ділянка площею 0,2979 га для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована в селі
Чорногузи Вижницького району
Чернівецької області, яка складається
з двох земельної ділянок, площею 0,0511 га
та площею 0,2468 га.

Постановою державного нотаріуса
Вижницької державної нотаріальної
контори Чернівецької області Олійник
Ю.М. відмовлено у видачі свідоцтва про
право на спадщину за законом на
вищевказану земельну ділянку у зв'язку
з тим, що позивачами не були надані
належним чином оформлені документи, що
посвідчують право власності ОСОБА_7 на
дане нерухоме майно.

Позивачі прийняли спадщину після
смерті ОСОБА_7 Держаний акт на право
власності на спірну земельну ділянку є
дійсним. ОСОБА_1, ОСОБА_3 не надали
доказів відмови нотаріуса у видачі їм
свідоцтв про право на спадщину за
законом у відповідних частках на
земельну ділянку площею 0,2468 га.

Не дивлячись на те, що спадщина
належить спадкоємцям з часу її
відкриття, необхідною передумовою
виділу у натурі частки з майна, що є у
спільній частковій власності є
оформлення ними спадщини у
нотаріальній конторі та отримання
свідоцтва про право на спадщину за
законом на спадкове майно у
відповідних частках.

Позивачі не позбавлені права на
отримання у нотаріальній конторі
свідоцтв про право на спадщину за
законом на вказану земельну ділянку у
відповідних частках.

Однак з такими висновками суду першої
інстанції повністю погодитись не
можна.

Так, згідно частини 1 статті 328 ЦК
України право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Частиною 1 статті 356 ЦК України
власність двох чи більше осіб із
визначенням часток кожного з них у
праві власності є спільною частковою
власністю.

Відповідно до частини 1 статті 364 ЦК
України співвласник має право на виділ
у натурі частки із майна, що є у
спільній частковій власності.

Згідно частини 1 статті 1216 ЦК України
спадкуванням є перехід прав та
обов'язків (спадщини) від фізичної
особи, яка померла (спадкодавця), до
інших осіб (спадкоємців).

Частиною1 статті 1218 ЦК України
встановлено, що складу спадщини
входять усі права та обов'язки, що
належали спадкодавцеві на момент
відкриття спадщини і не припинилися
внаслідок його смерті.

Згідно статті 1223 ЦК України право на
спадкування мають особи, визначені у
заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання
його недійсним, неприйняття спадщини
або відмови від її прийняття
спадкоємцями за заповітом, а також у
разі неохоплення заповітом усієї
спадщини право на спадкування за
законом одержують особи, визначені у
статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у
першу чергу право на спадкування за
законом мають діти спадкодавця, у тому
числі зачаті за життя спадкодавця та
народжені після його смерті, той з
подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно статті 1278 ЦК України частки
кожного спадкоємця у спадщині є
рівними, якщо спадкодавець у заповіті
сам не розподілив спадщину між ними.

Кожен із спадкоємців має право на виділ
його частки в натурі.

Згідно пункту 23 постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про судову
практику у справах про спадкування»
від 30 травня 2008 року, N 7 свідоцтво про
право на спадщину видається за
письмовою заявою спадкоємців, які
прийняли спадщину в порядку,
установленому цивільним
законодавством. За наявності умов
для одержання в нотаріальній конторі
свідоцтва про право на спадщину вимоги
про визнання права на спадщину
судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні
права на спадщину особа може
звернутися до суду за правилами
позовного провадження.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК
України рішення суду повинно бути
законним та обґрунтованим, а за змістом
має містити встановлені судом факти і
відповідні їм правовідносини. При
встановленні фактів суд оцінює
належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи
рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими
обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають
із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи і це
вірно встановлено судом першої
інстанції ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, що
підтверджується свідоцтвом про смерть
серії НОМЕР_1 (а.с.6 т.1).

29 листопада 2007 року ОСОБА_7 склав
заповіт.

Згідно вказаного заповіту ОСОБА_7
заповів належний йому житловий будинок
з господарськими будівлями та
спорудами та всю земельну ділянку,
призначену для обслуговування
житлового будинку та для ведення
особистого селянського господарства,
що знаходиться по АДРЕСА_1 сину ОСОБА_1

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 померлий заповів інше
рухоме та нерухоме майно (а.с.7 т.1).

Постановою державного нотаріуса
Вижницької нотаріальної контори
Чернівецької області від 19 жовтня 2012
року відмовлено ОСОБА_3, ОСОБА_1 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на земельну ділянку, площею 0,2979
га, цільове призначення для ведення
особистого селянського господарства,
розташованої в селі Чорногузи
Вижницького району Чернівецької
області у зв'язку з тим, що ними не були
надані належним чином оформлені
документи, що посвідчують право
власності ОСОБА_7 (а.с.21).

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є
його діти ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_1, які
своєчасно прийняли спадщину (а.с.44,45,46
т.1).

Згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серії ЯЕ
№362113 вбачається, що земельна ділянка
площею 0,2979 га належала ОСОБА_7 та
складається з двох земельних ділянок
площею з двох земельної ділянок, площею
0,0511 га та площею 0,2468 га (а.с.87).

З довідки виконавчого комітету
Чорногузівської сільської ради
Чернівецької області від 4 жовтня 2012
року №1824 вбачається, що земельна
ділянка площею 0,0511 га знаходиться по
АДРЕСА_1, а земельна ділянка площею 0,2468
га знаходиться по АДРЕСА_2 (а.с.88).

Відповідно висновку комплексної
судової земельно-технічної експертизи
№859 від 16 липня 2013 року експертом
запропоновано 2 варіанти розподілу
спірної земельної ділянки в частках по
1/3 кожному (проект розподілу №2) та в
частках по 2/3 і 1/3 (проект розподілу №1)
(а.с.134-157 т.1).

Суд першої інстанції зробив правильний
висновок про те, що померлому ОСОБА_7
належала на праві приватної власності
земельна ділянка площею 0,2979 га для
ведення особистого селянського
господарства, що розташована в селі
Чорногузи Вижницького району
Чернівецької області, яка складається
з двох земельної ділянок, площею 0,0511 га
та площею 0,2468 га.

Однак суд прийшов до помилково
висновку про те , що позивачі не надали
доказів відмови нотаріуса у видачі їм
свідоцтв про право на спадщину за
законом у відповідних частках на
земельну ділянку площею 0,2468 га.

Постановою державного нотаріуса
Вижницької нотаріальної контори
Чернівецької області від 19 жовтня 2012
року відмовлено ОСОБА_3, ОСОБА_1 у видачі
свідоцтва про право на спадщину за
законом на земельну ділянку, площею 0,2979
га

З постанови державного нотаріуса
Вижницької нотаріальної контори
Чернівецької області від 19 жовтня 2012
року вбачається, що у вчинення
нотаріальної дії відмовлено у зв'язку з
тим, що у наданому позивачами
державному акті не зазначена адреса
земельної ділянки, немає вказаної
вулиці та неможливо індетифікувати
вказану земельну ділянку.

Згідно заповіту ОСОБА_7 заповів сину
ОСОБА_1 земельну ділянку, призначену
для обслуговування житлового будинку
та для ведення особистого селянського
господарства по АДРЕСА_1.

Земельна ділянка, площею 0,2468 га для
ведення особистого селянського
господарства, знаходиться по вулиці по
АДРЕСА_2, не охоплена заповітом, який
ОСОБА_7 склав 29 листопада 2007 року.

Таким чином діти спадкодавця ОСОБА_7, як
спадкоємці першої черги ОСОБА_1, ОСОБА_3,
ОСОБА_1 успадкували за законом право
власності на земельну ділянку площею
0,2468 га для ведення особистого
селянського господарства, яка
знаходиться по вулиці по АДРЕСА_2.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачі просили виділити ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 у натурі згідно висновку
судової земельно-технічної експертизи
по 1/3 частини земельної ділянки
кожному.

Враховуючи зазначені вище обставини
колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, а тому його слід скасувати та
ухвалити нове рішення.

Визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_3 право
власності за кожним на 1/3 частку
земельної ділянки площею 0,2468 га, що
знаходиться по АДРЕСА_2 та належала
ОСОБА_7 згідно державного акту про
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ №362113 від 3 грудня 2008 року.

Присудити ОСОБА_3 1/3 частку земельної
ділянки, площею 0,0822 га, що знаходиться
по АДРЕСА_2 та належала на праві
власності ОСОБА_7 згідно державного
акту про право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ №362113 від 3 грудня 2008
року відповідно до першого варіанту
поділу земельної ділянки, який
зазначений у висновку комплексної
судової земельно-технічної експертизи
№859 від 16 липня 2013 року.

Присудити ОСОБА_5 1/3 частку земельної
ділянки, площею 0,0823 га, що знаходиться
по АДРЕСА_2 та належала на праві
власності ОСОБА_7 згідно державного
акту про право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ №362113 від 3 грудня 2008
року відповідно до першого варіанту
поділу земельної ділянки, який
зазначений у висновку комплексної
судової земельно-технічної експертизи
№859 від 16 липня 2013 року.

Присудити ОСОБА_1/3 частку земельної
ділянки, площею 0,0823 га, що знаходиться
по АДРЕСА_2 та належала на праві
власності ОСОБА_7 згідно державного
акту про право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ №362113 від 3 грудня 2008
року відповідно до першого варіанту
поділу земельної ділянки, який
зазначений у висновку комплексної
судової земельно-технічної експертизи
№859 від 16 липня 2013 року.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК
України необхідно провести розподіл
судових витрат понесених на оплату
судового збору.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4
Закону «Про судовий збір» від 8 липня 2011
року, N 3674-VI (далі - Закону) встановлено
розмір судового збору за подання до
суду позовної заяви майнового
характеру 1 відсоток ціни позову, але не
менше 0,2 розміру мінімальної
заробітної плати та не більше 3
розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно підпункту 8 пункту 1 частини 2
статті 4 Закону за подання до суду
апеляційної скарги на рішення суду
встановлено розмір судового збору - 50
відсотків ставки, що підлягає сплаті
при поданні позовної заяви, іншої заяви
і скарги, а у разі подання позовної
заяви майнового характеру - 50 відсотків
ставки, обчисленої виходячи з
оспорюваної суми.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону
України «Про державний бюджет України
на 2013 рік» від 06 грудня 2012 року № 5515-VI з
01 січня 2013 року мінімальна заробітна
плата установлена у місячному розмірі
1147 гривень.

Відповідно до статті 8 «Про Державний
бюджет України на 2014 рік» від 16 січня 2014
року № 719-VII установлено у 2014 році
мінімальну заробітну плату у місячному
розмірі з 1 січня - 1218 гривень.

З квитанції №24049.457.1 від 25 квітня 2013
року вбачається, що за подання до суду
позовної заяви позивачі сплатили
судовий збір в сумі 401 гривню 12 копійок
та згідно квитанції №22411.229.1 від 14
травня 2013 року додатково сплатив 114
гривень 70 копійок судового збору (а.с.1,30
т.1).

З квитанції №к3/А/18 від 10 листопада 2014
року вбачається, що за подання до суду
апеляційної скарги апелянт сплатив
судовий збір в сумі 121 гривні 80 копійок.

З мотивувальної частини рішення
вбачається, що колегія суддів прийшла
до висновку про часткове задоволення
апеляційної скарги, скасування рішення
суду та ухвалення нового рішення про
задоволення позову.

З ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_3 слід
стягнути по 114 гривень 70 копійок
кожному в рахунок відшкодування
витрати понесених на оплату судового
збору за подання до суду позовної заяви
та по 60 гривень 90 копійок кожному в
рахунок відшкодування витрат
понесених на оплату судового збору за
подання до суду апеляційної скарги, а
всього по 175 гривень 60 копійок
(114,7+60,9=175,6).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України,
колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, який діє за
довіреністю в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_3,
задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду
Чернівецької області від 7 жовтня 2014
року скасувати.

Визнати за ОСОБА_5, ОСОБА_3 право
власності за кожним на 1/3 частку
земельної ділянки площею 0,2468 га, що
знаходиться по АДРЕСА_2 та належала
ОСОБА_7 згідно державного акту про
право власності на земельну ділянку
серії ЯЕ №362113 від 3 грудня 2008 року.

Присудити ОСОБА_3 1/3 частку земельної
ділянки, площею 0,0822 га, що знаходиться
по АДРЕСА_2 та належала на праві
власності ОСОБА_7 згідно державного
акту про право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ №362113 від 3 грудня 2008
року відповідно до першого варіанту
поділу земельної ділянки, який
зазначений у висновку комплексної
судової земельно-технічної експертизи
№859 від 16 липня 2013 року.

Присудити ОСОБА_5 1/3 частку земельної
ділянки, площею 0,0823 га, що знаходиться
по АДРЕСА_2 та належала на праві
власності ОСОБА_7 згідно державного
акту про право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ №362113 від 3 грудня 2008
року відповідно до першого варіанту
поділу земельної ділянки, який
зазначений у висновку комплексної
судової земельно-технічної експертизи
№859 від 16 липня 2013 року.

Присудити ОСОБА_1/3 частку земельної
ділянки, площею 0,0823 га, що знаходиться
по АДРЕСА_2 та належала на праві
власності ОСОБА_7 згідно державного
акту про право власності на земельну
ділянку серії ЯЕ №362113 від 3 грудня 2008
року відповідно до першого варіанту
поділу земельної ділянки, який
зазначений у висновку комплексної
судової земельно-технічної експертизи
№859 від 16 липня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5,
ОСОБА_3 по 175 (сто сімдесят п'ять)
гривень 60 копійок кожному в рахунок
відшкодування витрат понесених на
оплату судового збору.

На рішення може бути подана касаційна
скарга до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів з моменту його вступу в законну
силу.

Головуючий

Судді: