Провадження2/764/596/2014
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2014 року Ленінський районний
суд міста Севастополя в складі:
головуючого судді - Гаркуші О.М., при
секретарі - Грищенко Ю.В.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні в залі суду у місті
Севастополі цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Міністерства оборони
Російської Федерації в особі
командуючого Чорноморським флотом РФ
про визнання дій неправомірними та
спонукання до вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до відповідача з
вимогою про визнання дій
неправомірними та спонукання до
вчинення певних дій, оскільки вважає,
що відповідач не правомірно відмовив
їй у приватизації службового житла
користувачем якого є позивач.

У судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги в повному
обсягу, просила позов задовольнити з
підстав викладених у позові.

Представник позивача проти позову
заперечував, зазначив що спірне житло є
власністю Російської Федерації в особі
Міністерства оборони, позивач не є
військовослужбовцем, є громадянкою
України, тому право на приватизацію
майна у неї не виникло та порядок такої
приватизації не встановлений.

Суд, заслухавши пояснення сторін,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Позивач звернулась до суду з вимогою до
Міністерства оборони Російської
Федерації в особі командуючого
Чорноморським флотом РФ з тих підстав,
що згідно ордеру № 216 від 14 березня 1997
року вона проживає у АДРЕСА_1.

Ордер виданий на житло, яке за своїм
статусом є службовим, для заселення
ОСОБА_1 та її сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2
(а.с.8)

Відповідно до довідки комунального
підприємства "Бюро технічної
інвентаризації та державної
реєстрації обтяжень нерухомого майна"
Севастопольської міської ради, іншого
житла у власності або користуванні у
позивача немає (а.с.7).

Згідно свідоцтва на право власності на
нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1
належить на праві державної власності
Російської Федерації в особі Уряду
Російської Федерації (а.с.25). Право
власності зареєстровано відповідно до
закону.

На підставі директиви Командуючого
Чорноморським флотом Російської
Федерації № ДК-19 визначений порядок
використання права на приватизацію
житла, яке отримують
військовослужбовці збройних сил
Російської федерації, яки виявили
бажання залишитися після закінчення
служби на території України (а.с.17).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України Кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими
особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір.

Позивач не подала належних та
допустимих доказів, що вона була
військовослужбовцем збройних сил
Російської федерації, звільнена у
запас та має намір залишитися в
Україні.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України Цивільне
судочинство здійснюється відповідно
до Конституції України, цього Кодексу
та Закону України "Про міжнародне
приватне право".

Якщо міжнародним договором, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, передбачено інші
правила, ніж встановлені цим Кодексом,
застосовуються правила міжнародного
договору.

Відповідно до ст. 1, 2 ЗУ "Про
приватизацію державного житлового
фонду" цей Закон визначає правові
основи приватизації державного
житлового фонду, його подальшого
використання і утримання.

Метою приватизації державного
житлового фонду є створення умов для
здійснення права громадян на вільний
вибір способу задоволення потреб у
житлі, залучення громадян до участі в
утриманні і збереженні існуючого житла
та формування ринкових відносин.

Приватизація державного житлового
фонду (далі - приватизація) - це
відчуження квартир (будинків), житлових
приміщень у гуртожитках, призначених
для проживання сімей та одиноких осіб,
кімнат у квартирах та одноквартирних
будинках, де мешкають два і більше
наймачів, та належних до них
господарських споруд і приміщень
(підвалів, сараїв і т. ін.) державного
житлового фонду на користь громадян
України.

Державний житловий фонд - це житловий
фонд місцевих Рад народних депутатів
та житловий фонд, який знаходиться у
повному господарському віданні чи
оперативному управлінні державних
підприємств, організацій, установ.

Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України
правом власності є право особи на річ
(майно), яке вона здійснює відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб.

Власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

На зміст права власності не впливають
місце проживання власника та
місцезнаходження майна.

Оскільки спірна квартира є власністю
іншої держави - Російської федерації в
особі Уряду Російської Федерації, саме
власник встановлює правовий режим,
порядок та підстави для приватизації.

Обов'язковою умовою приватизації
житлового фонду власник визначив
наявність статусу військовослужбовця
збройних сил. За відсутністю такого
статусу особа не набуває права на
приватизацію.

Доводи позивача про порушення її права,
як громадянки України на приватизацію
не приймаються до уваги, оскільки
приватизації підлягає тільки
державний житловий фонд України, а
оскільки квартира, яку має намір
приватизувати позивач належить до
службового житла збройних сил іншої
держави, у суду відсутні правові
підстави до спонукання відповідача до
вчинення певних дій, пов'язаних з
відчуженням, тому позов не
обґрунтований та задоволенню не
підлягає.

В силу ст. 88, 89 ЦПК України, у зв'язку з
відмовою у задоволенні позову, судові
витрати відшкодуванню не підлягають.

На підставі ст.ст. 1,2 Закону України "Про
приватизацію державного житлового
фонду", ст. 118, 125 ЖК, керуючись ст.ст. 10, 11,
209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до
Міністерства оборони Російської
Федерації в особі командуючого
Чорноморським флотом РФ про визнання
дій неправомірними та спонукання до
виконання певних дій - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду міста Севастополя,
шляхом подачі апеляційної скарги в
Ленінський районний суд міста
Севастополя протягом десяти днів із
дня проголошення рішення суду. Особи,
які брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів із дня отримання копії
цього рішення.

Суддя -