У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року
м. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Дербенцевої Т. П.,
Остапчука Д. О.,

Карпенко С. О.,
Савченко В. О.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до Відкритого
акціонерного товариства
«Вібросепаратор» про стягнення
заборгованості із заробітної плати,
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення апеляційного суду
Житомирської області від 18 вересня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Відкритого
акціонерного товариства
«Вібросепаратор», правонаступником
якого є Публічне акціонерне
товариство «Вібросепаратор» (далі - ПАТ
«Вібросепаратор»), у якому, посилаючись
на те, що при звільненні 14
березня 2012 року з ним не було проведено
повного розрахунку, просив стягнути на
свою користь 7 121 грн 78 коп.
заборгованості із виплати заробітної
плати, середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні та
10 тис. грн моральної шкоди.

Рішенням Корольовського районного
суду м. Житомира від 14 січня
2014 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ПАТ «Вібросепаратор» на
користь ОСОБА_3 16 705 грн 78 коп.
заборгованості із виплати заробітної
плати, 8 584 грн середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
та 1 тис. грн моральної шкоди, а на
користь держави - 243 грн 60 коп. судового
збору.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 18 вересня
2014 року рішення Корольовського
районного суду м. Житомира від
14 січня 2014 року в частині стягнення
заборгованості із заробітної плати
змінено, зменшено розмір стягнутої з
ПАТ «Вібросепаратор» на користь ОСОБА_3
заборгованості із заробітної плати до 7
121 грн 78 коп., а в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні скасовано та
ухвалено в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позову.

У решті рішення суду залишено без
змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, ухвалене у справі рішення
апеляційного суду в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні просить
скасувати та ухвалити в цій частині
нове рішення про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ, обговоривши доводи скарги та
перевіривши матеріали справи, дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню на таких
підставах.

Ухвалюючи рішення про стягнення
заборгованості із заробітної плати та
відшкодування моральної шкоди, суд
першої інстанції виходив із того, що в
день звільнення з позивачем не було
проведено повного розрахунку із
виплати заробітної плати, у зв'язку з
чим останній зазнав моральних
переживань.

Ухвалюючи рішення про стягнення з
відповідача на користь позивача
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, суд першої
інстанції виходив із того, що на
порушення приписів ст. 116 КЗпП України
відповідач не провів із позивачем
повний розрахунок із заробітної плати
при його звільненні. Визначаючи розмір
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 8 584
грн, суд виходив із мінімальної
заробітної плати в розмірі 1 073 грн, яка
була визначена законодавством на
момент звільнення позивача.

Змінюючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
заборгованості із заробітної плати та
зменшуючи її розмір до 7 121 грн
78 коп., апеляційний суд виходив із того,
що наявність такої заборгованості
підтверджується наданими відповідачем
довідками та не заперечується
позивачем.

У цій частині та в частині вирішення
позову про відшкодування моральної
шкоди рішення апеляційного суду ніким
не оскаржується, тому на предмет
законності та обґрунтованості судом
касаційної інстанції не перевіряється.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції в частині стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні та ухвалюючи
в цій частині нове рішення про відмову
в задоволенні позову, апеляційний суд
виходив із того, що позивачем не
доведено факту пред'явлення вимоги
відповідачу про проведення з ним
розрахунку.

Проте з такими висновками
апеляційного суду погодитись не можна
з огляду на наступне.

Судами встановлено, що з 25 червня 2007
року по 14 березня 2012 року ОСОБА_3
працював у ПАТ «Вібросепаратор».

Згідно з довідками від 16 березня 2012
року та від 14 серпня 2013 року № 552,
виданих ПАТ «Вібросепаратор»,
заборгованість останнього із
заробітної плати перед ОСОБА_3
становить 7 121 грн 78 коп. (а. с. 4, 5).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач
посилався на те, що при його звільненні
14 березня 2012 року з ним не було
проведено повного розрахунку із
заробітної плати, розмір якої
становить 7 121 грн 78 коп. Посилаючись на
приписи ст. ст. 116, 117 КЗпП України,
просив стягнути з відповідача на свою
користь заборгованість по зарплаті,
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні, а також
відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до статті 116 КЗпП України
при звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в
разі невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівнику сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

При наявності спору про розміри
належних звільненому працівникові сум
власник або уповноважений ним орган
повинен сплатити зазначене в цій
статті відшкодування в тому разі, коли
спір вирішено на корить працівника.
Якщо спір вирішено на користь
працівника частково, то розмір
відшкодування за час затримки визначає
орган, який виносить рішення по суті
спору.

Результат аналізу наведених норм
матеріального права дає підстави для
висновку, що передбачений частиною
першою статті 117 КЗпП України обов'язок
роботодавця щодо виплати середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні настає за умови
невиплати з його вини належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 КЗпП України, при
цьому визначальними є такі обставини,
як невиплата належних працівникові сум
при звільненні та факт проведення з ним
остаточного розрахунку.

Невиконання роботодавцем вимог ст.
116 КЗпП України є триваючим
правопорушенням, тому звільнений
працівник може визначити остаточний
обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного
Кодексу й моментом припинення
правопорушення, яким є день фактичного
розрахунку.

Вирішуючи спір по суті та
відмовляючи в задоволенні позову про
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні,
апеляційний суд виходив із того, що
позивач у день звільнення, а саме
14 березня 2012 року, не працював та
не довів факту того, що він пред'являв
вимогу відповідачу про проведення з
ним розрахунку.

У той же час, на порушення приписів
ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не
звернув уваги на те, що позивач після
звільнення неодноразово звертався до
відповідача з такими вимогами, про що
свідчить отримання ним довідок про
заборгованість по зарплаті, а також те,
що затримка у виплаті заробітної плати
позивачу при його звільненні мала
місце і розмір невиплаченої заробітної
плати не оспорюється сторонами.

Порушення судом при розгляді справи
норм процесуального права (ст. ст. 10, 60,
179 ЦПК України) унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для її правильного
вирішення, тому ухвалене рішення
апеляційного суду в частині вирішення
спору про стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
при звільненні не може вважатись
законним і обґрунтованим та в силу ст.
338 ЦПК України в цій частині підлягає
скасуванню із передачею справи на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Рішення апеляційного суду
Житомирської області від 18 вересня
2014 року в частині вирішення спору
про стягнення середнього заробітку за
час затримки розрахунку при звільненні
скасувати, справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О. П. Касьян

Судді:
Т. П. Дербенцева

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук

В. О. Савченко