Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 березня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Кеміня М.П.,

суддів - Готри Т.Ю., Джуги С.Д.,

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 17 грудня 2013 року по справі за
позовом Закарпатського художнього
інституту до ОСОБА_2 про стягнення
боргу за надані освітні послуги, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2013 року Закарпатський
художній інститут звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за надані освітні послуги. Позовні
вимоги обґрунтував тим, що між
сторонами було укладено договір про
надання освітніх послуг з підготовки
бакалавра на заочному відділенні.

Згідно умов даного договору замовник
зобов'язаний провести оплату послуг
вищого учбового закладу за ІІ семестр
до 20.01 щороку.

Зазначену умову договору відповідачка
не виконала та після її відрахування у
неї виникла заборгованість у розмірі
1500 грн., яку і просив стягнути з ОСОБА_2

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 17.12.2013 року позов
Закарпатського художнього інституту -
задоволено.

На дане рішення ОСОБА_2 подала
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення скасувати як таке, що ухвалене
з порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити по
справі нове рішення про відмову у
задоволенні позову. Зокрема зазначає,
що відсутні докази укладення між нею та
позивачем договір про надання освітніх
послуг з підготовки бакалавра на
заочному відділенні. Наданий позивачем
договір укладений з приводу підготовки
бакалавра за денною формою навчання.
Вказує що освітні послуги їй фактично
не надавалися, оскільки її було
відраховано 23.03.2012 року.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, приходить
до висновку, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
16.08.2011 року між Закарпатським художнім
інститутом та ОСОБА_2 укладено договір
про підготовку бакалавра, згідно якого
ВНЗ зобов'язався за рахунок коштів
Замовника здійснити підготовку
бакалавра ОСОБА_2 за денною формою
навчання, спеціальністю 6.020208 ДПМ (а.с.6).
Згідно п.п.4.1, 4.2, 4.3 даного договору
розмір плати встановлюється за весь
строк надання освітньої послуги і не
може змінюватися. Загальна вартість
освітньої послуги становить 6000 грн. за
рік навчання. У вказану вартість не
входить виплата стипендії. Замовник
вносить плату кожного семестру (за І
сем. до 01.09. за ІІ сем. до 20.01 ).

З наданої позивачем довідки
вбачається, що за ОСОБА_2 рахується
заборгованість за навчання в розмірі
1500 грн. (а.с.8).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що
відповідачка не виконала умови
договору щодо оплати послуг за
навчання, а тому з неї підлягає
стягненню заборгованість.

Проте з таким висновком суду не можна
погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України Суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.6 ст. 64 ЗУ «Про вищу освіту»
розмір плати за весь строк навчання або
за надання додаткових освітніх послуг
встановлюється у договорі, що
укладається між вищим навчальним
закладом та особою, яка навчатиметься,
або юридичною особою, що оплачуватиме
навчання або надання додаткових
освітніх послуг, і не може змінюватися
протягом усього строку навчання.
Типовий договір затверджується
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері освіти.

Подібна норма міститься у ст. 61 ЗУ «Про
освіту».

Як уже було вищезазначено договір, на
підставі якого позивач звернувся до
суду, є договором про підготовку
бакалавра за денною формою навчання, і
в даному договорі жодним пунктом не
передбачена можливість надання
освітніх послуг за заочною формою
навчання.

З матеріалів справи вбачається, що
09.11.2011 року ректором Закарпатського
художнього інституту видано наказ про
переведення ОСОБА_2з денної форми
навчання на заочну форму навчання
(а.с.37).

Разом з тим порядок переведення
студенів вищих навчальних закладів
регулюється Положенням про порядок
переведення, відрахування та
поновлення студентів вищих закладів,
яке затверджене наказом Міністерства
освіти України від 15 липня 1996 року № 245
(далі по тексту - Положення).

Згідно Загальних положень даного акту,
вказане Положення регулює питання
переведення студентів, які навчаються
за освітньо-кваліфікаційними рівнями -
молодший спеціаліст та бакалавр, а
також питання відрахування та
поновлення студентів, які навчаються
за освітньо-кваліфікаційними рівнями
молодший спеціаліст, бакалавр,
спеціаліст та магістр у вищих закладах
освіти незалежно від підпорядкування
та форм власності.

Відповідно до п.2 Положення переведення
студентів з одного напряму підготовки
фахівців з вищою освітою на інший, з
однієї спеціальності, за якою
здійснюється підготовка молодших
спеціалістів, на іншу, або з однієї
форми навчання на іншу в межах вищого
закладу освіти здійснює ректор
(директор) цього закладу освіти.

Пунктом 8 Положення передбачено, що при
існуванні двосторонніх угод (студент і
підприємство, організація, установа),
або тристоронніх (студент, заклад
освіти і підприємство, організація,
установа) переведення студентів з
одного напрямку підготовки фахівців з
вищою освітою на інший, з однієї
спеціальності, форми на іншу, або з
одного вищого закладу освіти до іншого
здійснюється за умови внесення
відповідних змін до даних угод, з
дотриманням вимог чинного
законодавства.

Всупереч вищезазначеному, після
винесення наказу про переведення від
09.11.2011 року, не були внесені відповідні
зміни до договору від 16.08.2011 року. Також
між сторонами не укладався новий
договір про надання освітніх послуг
щодо підготовки бакалавра за заочною
формою навчання.

Зазначене свідчить про недотримання
порядку переведення студента з денної
на заочну форму навчання, а тому
відсутні підстави вважати, що між
сторонами існують правовідносини щодо
надання освітніх послуг за заочною
формою навчання.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що позов
Закарпатського художнього інституту, з
підстав вказаних у позовній заяві -
задоволенню не підлягає.

З врахуванням наведеного, рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню з
ухваленням по даній справі нового
рішення про відмову в задоволенні
позову.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд
апеляційної або касаційної інстанції,
не передаючи справи на новий розгляд,
змінює рішення або ухвалює нове, суд
відповідно змінює розподіл судових
витрат.

Апелянтом при подачі апеляційної
скарги понесені судові витрати на суму
121,80 грн., що підтверджується
відповідною квитанцією (а.с.78), а тому
дана сума підлягає стягненню з
позивача.

З приводу стягнення витрат на правову
допомогу колегія суддів констатує
наступне.

Позивачка на обґрунтування своїх вимог
щодо стягнення витрат на правову
допомогу посилалася на Договір про
надання правової допомоги від 10.05.2013
року укладений з ФОП ОСОБА_3,
розрахункові квитанції та акти
приймання-передачі (а.с.23-25, 69, 70).

Згідно п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат,
пов'язаних з розглядом судової справи,
належать належать витрати на правову
допомогу.

Частиною 1 ст. 84 ЦПК України
передбачено, що витрати, пов'язані з
оплатою правової допомоги адвоката або
іншого фахівця в галузі права, несуть
сторони, крім випадків надання
безоплатної правової допомоги.

У відповідності до ст. 56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги. Особа, зазначена в частині
першій цієї статті, має право:
знайомитися з матеріалами справи,
робити з них витяги, знімати копії
долучених до справи документів, бути
присутнім у судовому засіданні. Особа,
яка має право на надання правової
допомоги, допускається ухвалою суду за
заявою особи, яка бере участь у справі.

В матеріалах справи відсутні докази
того, що ФОП ОСОБА_3 є адвокатом. Також
ФОП ОСОБА_3 не допускався ухвалою суду
до участі у справі як фахівець у галузі
права.

За таких обставин, відсутні підстави
для стягнення з відповідача витрат на
правову допомогу

Керуючись ст.ст. 88, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 17 грудня 2013 року скасувати та
ухвалити по даній справі нове рішення,
яким у задоволенні позову
Закарпатського художнього інституту
до ОСОБА_2 про стягнення боргу за надані
освітні послуги - відмовити.

Стягнути з Закарпатського художнього
інститут на користь ОСОБА_2 судові
витрати у розмірі 121 (сто двадцять одна)
гривня 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення, після чого
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене у касаційному порядку
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Суддя-доповідач

Судді