Справа № 346/3241/13-ц
Провадження № 22-ц/779/247/2014
Головуючий у 1 інстанції Максимюк Р. Ю.
Суддя-доповідач Шалаута Г.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з
розгляду цивільних справ Апеляційного
суду Івано-Франківської області в
складі:

головуючої-судді: Шалаути
Г.І.,

суддів: Матківського
Р.Й., Шишка А.І.,

секретаря: Вилки І.В.,

з участю сторін : представника
відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» -
Рокецької С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
Комерційного банку «Приватбанк» Банк»,
третьої особи-Інспекції з питань
захисту прав споживачів в
Івано-Франківській області про
визнання кредитного договору
недійсним та стягнення моральної шкоди
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 29
листопада 2013 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2013 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з вказаним позовом, мотивуючи його
тим,що між нею та ПАТ КБ "Приватбанк»
Банк 12.01.2008 року, був укладений
кредитний договір №ІФАОГА,
згідно якого їй було відкрито не
відновлювану кредитну лінію в розмірі
85000дол. США під заставу житлового
будинку,а також 10325дол.США на сплату
страхових платежів зі сплатою
відсотків 0.92%в місяць на суму залишку
заборгованості за кредитом. Вважає,що
укладений договір суперечить чинному
законодавству, зокрема п.2.ст.11 Закону
України »Про захист прав споживачів»,
тому що їй у письмовій формі не було
надана повна інформація про умови
надання споживчого кредиту. Також
кредитний договір не відповідає
вимогам нормативних актів- Інструкції
про касові операції в банках
України,затвердженої Постановою НБУ
від 14.08.2003 року №337, пункту 8.12 «Правил
використання готівкової іноземної
валюти на території України»,
затверджених Постановою Правління НБУ
№200 від 30.05.2007 року (кредит був наданий
їй без відкриття поточного рахунку
всупереч положень глави 72 ЦК України,
їй були надані не кредитні кошти, як
зазначено в договорі, а переказ у
валюті) З цих підстав просила визнати
недійсним кредитний договір ,як
такий,що суперечить Цивільному кодексу
України, іншим актам цивільного
законодавства та не відповідає п.1 ст.203
ЦК України та стягнути з
банку,спричинену їй моральну шкоду,яку
вона оцінює в 10000грн.

Рішенням Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 29
листопада 2013 року в задоволенні
позовних вимог відмовлено за пропуском
строку позовної давності.

На зазначене рішення апелянт ОСОБА_3
подала апеляційну скаргу, посилаючись
на неправильне застосування судом норм
процесуального та матеріального права.
Зокрема,апелянт зазначає,що банк не
подавав у письмовій формі заяви про
застосування строку позовної
давності,а суд самостійно застосував
такий строк до основної вимоги та
відмовив їй в позові в цілому. Апелянт
зсилається на те, що суд не дослідив
обставини справи ,не дав оцінки
наведеним нею доводам недійсності
кредитного договору,який суперечить
чинному законодавству - п.2.ст.11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
Інструкції про касові операції в
банках України,затвердженої
Постановою НБУ від 14.08.2003 року №337,
пункт 8.12» Правил використання
готівкової іноземної валюти на
території України», затверджених
Постановою Правління НБУ№200 від 30.05.2007
року, а отже в цілому не відповідає
вимогам ч.1 ст.203 ЦК України. З цих
підстав просила рішення суду першої
інстанції скасувати. Постановити нове
рішення,яким визнати недійсним
кредитний договір №ІФАОГА,
укладений між нею та ПАТ КБ
«Приватбанк» 12.01.2008 року з підстав,
зазначених п.1 ст.203 ЦК України та
стягнути з ПАТ КБ «Приватбанку»,
спричинену їй моральну шкоду, яку вона
оцінює в 10000 грн. та судові витрати.

В судове засідання апелянт не з'явилася
повторно,не надала доказів поважності
своєї неявки в судове засідання,хоча
належним чином була повідомлена про
день і час розгляду апеляційної скарги,
а тому колегія вважає, що неявка
апелянта не є перешкодою для її
розгляду .

Представник відповідача апеляційної
скарги не визнала, пояснила, що доводи
апелянта є необґрунтованими, оскільки
наданий ОСОБА_3 кредит не є споживчим,
про що зазначено в п.7 договору,
забезпечений іпотекою нерухомого
майна позичальника. Доводи апелянта
про невідповідність кредитного
договору Цивільному кодексу та іншим
цивільно-правовим актам не є
обґрунтованими, оскільки оспорюваний
кредитний договір відповідає змісту
ст.1054 ЦК України. Представник банку
акцентувала на тому, що позивачка
звернулася із заявою про видачу їй
кредиту,своїм підписом на договорі
підтвердила,що ознайомлена з усіма
умовами договору,отримала кредитні
кошти, використала їх та виконувала
взяті на себе зобов'язання по сплаті
кредиту, а тому вважає,що позов
недоведений. Крім того представник
банку пояснив,що заява банку про
застосування строків позовної
давності викладена у письмових
запереченнях до позову (а.с.40), а тому
вважає,що позивачка, отримавши кредит
12.01.2008 році на протязі 3-хроків не
оспорювала його, а позов подала лише
травні 2013 року, пропустивши без
поважних причин 3-х річний строк
позовної давності, а тому погоджується
з рішенням суду першої інстанції та
просить апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника відповідача, дослідивши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши їх доказами, колегія
знаходить апеляційну скаргу
обґрунтованою частково, а рішення суду
таким, що не відповідає вимогам норм
процесуального та матеріального права
,виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції
зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до змісту частини 3 п.11
Постанови Пленуму Верховного Суду
України №14 від 18.12.2009 року встановивши,
що строк позовної давності пропущено
без поважної причини,суд в рішенні
зазначає про відмову в позові з цих
підстав, якщо про застосування строку
позовної давності заявлено стороною у
спорі, зробленою до ухвалення ним
рішення,крім випадків ,коли позов не
доведено,що є самостійною підставою
для відмови у позові.

Як вбачається зі змісту мотивувальної
частини рішення суд, не досліджуючи
доведеність позовних вимог прийшов до
висновку ,що в позові слід відмовити за
пропуском строку позовної давності. З
таким висновком колегія суддів не
погоджується та вважає, що рішення суду
слід скасувати, постановити нове
рішення про відмову в позові за
недоведеністю заявлених вимог
,виходячи з наступного.

Колегією встановлено, що між ОСОБА_3 та
ПАТ КБ «Приватбанк» Банк 12.01.2008 року був
укладений кредитний договір
№ІФАОГА, згідно умов якого (п.7)
банк зобов'язався надати
позичальникові кредитні кошти шляхом
видачі готівки через касу на строк з 12
січня 2008 року до 12 січня 2028 року включно
у вигляді не поновлювальної кредитної
лінії в розмірі 85000 дол. США на
покращення житлових умов під заставу
житлового будинку, а також у розмірі
10325дол. США на сплату страхових
платежів у випадках та в
порядку,передбачених 2.1.3, 3.2.7 даного
договору зі сплатою за користування
кредитом щомісячного платежу на
погашення кредиту в розмірі 1350.20 дол.
США, відсотків в розмірі 0.92% на місяць
на суму залишку заборгованості за
кредитом,винагороди за обслуговування
кредиту в розмірі 2% від суми виданого
кредиту. З усіма умовами кредитного
договору апелянт ознайомилася та
погодилася, про що засвідчує її підпис
на договорі, отримала кредит готівкою в
розмірі 85000дол. США, як передбачено
умовами договору та виконувала взяті
на себе зобов'язання по сплаті кредиту.
В забезпечення виконання зобов'язань
за кредитним договором ОСОБА_3 уклала
договір іпотеки,за яким передала в
іпотеку банку житловий будинок
загальною площею 96.2 м2 та земельну
ділянку площею 0.0572 га, що знаходиться
за адресою АДРЕСА_1

Відповідно до змісту ст.1054 ЦК України
за кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі і на
умовах,встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити відсотки.

Ст.638 ЦК України визначено, що договір є
укладеним,якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору. Оскільки договір був
підписаний позивачкою, то колегія
вважає,що вона погодилася із
зазначеними в ньому умовами та
достовірно знаючи своє фінансове
становище ,погодилася на виконання
кредитних зобов'язань за договором.

Пленум Верховного Суду України в п. 7
постанови від 6 листопада 2009 року №9
«Про судову практику розгляду
цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» роз'яснив, що
правочин може бути визнаний недійсним
лише з підстав, визначених законом.

Підстави недійсності правочину
визначені положеннями ст. 215 ЦК України,
відповідно до ч. 1 якої підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України
сторони є вільними в укладенні
договору, виборі контрагента та
визначенні умов договору з урахуванням
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, звичаїв
ділового обороту, вимог розумності та
справедливості. Зміст договору
становлять умови (пункти), визначені на
розсуд сторін і погоджені ними, та
умови, які є обов'язковими відповідно
до актів цивільного законодавства.
Договір є обов'язковим для виконання
сторонами.

Так, сторони спірного кредитного
договору на добровільних засадах
визначили усі його умови, в тому числі і
щодо отримання кредиту готівкою у
валюті, також ними погоджено умови та
порядок погашення кредиту та сплати
відсотків за кредит. До того ж,
ініціатива отримання кредиту виходила
від позивача.

В силу дії ст. 35 Закону України «Про
Національний банк України», ст. 3
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» від 19 лютого 1993
року №15-93 гривня (банкноти і монети) як
національна валюта є єдиним законним
платіжним засобом на території
України, який приймається усіма
фізичними і юридичними особами без
будь-яких обмежень на всій території
України за всіма видами платежів, а
також для зарахування на рахунки,
вклади, акредитиви та для переказів.

За змістом ст. 524 ЦК України
зобов'язання має бути виражене у
грошовій одиниці України - гривні.
Також, сторони можуть визначити
грошовий еквівалент зобов'язання в
іноземній валюті.

З огляду на викладене, колегія вважає,
що укладений між сторонами правочин не
суперечить Цивільному кодексу, іншим
актам цивільного законодавства та
моральним засадам суспільства, а тому
підстав для визнання його недійсним не
вбачає.

Інші доводи апеляційної скарги не
заслуговують на увагу, так як не є
обґрунтованими. Безпідставно
позивачкою заявлено вимогу про
стягнення моральної шкоди, оскільки
стягнення такої у кредитних відносинах
не передбачено нормами глави 71 ЦК
України, яка регулює спірні
правовідносини, також стягнення
моральної шкоди не передбачено умовами
кредитного договору.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст.ст.203, 524, 638, 1054 ЦК України,
керуючись ст.ст.307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325
ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовільнити
частково.

Рішення Коломийського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 29
листопада 2013 року скасувати.
Постановити нове рішення.

В позові ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства Комерційного
банку «Приватбанк» Банк, третьої особи
- Інспекції з питань захисту прав
споживачів в Івано-Франківській
області про визнання кредитного
договору недійсним відмовити за
безпідставністю заявлених вимог.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржене в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з моменту
набрання законної сили.

Судді
Г.І. Шалаута

А.І. Шишко

Р.Й. Матківський