У х в а л а

іменем україни

20 листопада 2014 року
м. КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Леванчука А.О.,Маляренка А.В.,Писаної
Т.О.,розглянувши в попередньому
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
такими, що втратили користування
житловим приміщенням, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на рішення Прилуцького
міськрайонного суду Чернігівської
області від 09 липня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду Чернігівської
області від 13 серпня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до
суду із зазначеним позовом,
обґрунтовуючи його тим, що їй належить
на праві приватної власності будинок,
що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_5, (яка є рідною сестрою ОСОБА_4)
разом із своїм сином
ОСОБА_6(племінником ОСОБА_4), відповідно
у березні 2005 року та березні 2006 року без
її згоди зареєстрували своє місце
проживання за вказаною адресою, але вже
з вересня 2012 року там не проживають, а
тому посилаючись на ст. 391 ЦК України,
ст. 72 ЖК України, ст. 41 Конституції
України просить суд позбавити
відповідачів права користування
вищеназваним житловим будинком.

Рішенням Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 09 липня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Чернігівської
області від 13 серпня 2014 року, у
задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить
скасувати оскаржувані судові рішення
та справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції, обґрунтовуючи
свої доводи порушенням судами норм
процесуального права та неправильним
застосуванням норм матеріального
права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів дійшла висновку про те, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновками якого
погодився й апеляційний суд,
дослідивши докази, а також, врахувавши
обставини справи, обґрунтовано виходив
з того, що оскільки ОСОБА_5 є рідною
сестрою, а ОСОБА_6 - племінником
власника житлового будинку ОСОБА_4, то
вони мають право користуватися цим
приміщенням відповідно до ст. 405 ЦК
України.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд
касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 09 липня
2014 року та ухвалу апеляційного суду
Чернігівської області від 13 серпня 2014
року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.О. Леванчук А.В. Маляренко Т.О. Писана