У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Маляренка А.В.,

Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Сімферопольської
міської ради Автономної Республіки
Крим до ОСОБА_3 про звільнення
самостійно зайнятої земельної ділянки,
за касаційною скаргою представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Центрального
районного суду м. Сімферополя
Автономної Республіки Крим від 04
жовтня 2013 року та ухвалу Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від 03
грудня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року Сімферопольська
міська рада Автономної Республіки Крим
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3
про звільнення самовільно зайнятої
земельної ділянки.

Позивач посилався на те, що ОСОБА_3
на праві власності належить квартира
АДРЕСА_1

Рішенням виконавчого комітету
Сімферопольської міської ради
Автономної Республіки Крим від 23
травня 2003 року № 800 приватному
підприємцю ОСОБА_3 дозволено
переобладнання господарсько-побутових
споруд квартири НОМЕР_1 за вказаною
адресою під магазин. Згідно з п. 2
вищезазначеного рішення ОСОБА_3
зобов'язана була розробити проект
переобладнання господарсько-побутових
споруд під магазин із включенням в
нього об'ємів робіт з реконструкції
фасаду і благоустрою прилеглих
територій та узгодити його у
встановленому порядку, а також
зареєструвати об'єкт в інспекції ДАБК.

Позивач зазначав, що рішення
виконавчого комітету міської ради не
дає замовнику-забудовнику право
розпочинати виконання будівельних
робіт без отримання відповідного
дозволу на виконання будівельних робіт
в інспекції ДАБК.

Однак ОСОБА_3 на порушення вимог
чинного законодавства самовільно
здійснено реконструкцію
господарсько-побутових споруд
квартири АДРЕСА_1 без
правовстановлюючих документів. Факт
самовільного будівництва
підтверджується постановою інспекції
ДАБК про притягнення ОСОБА_3 до
адміністративної відповідальності від
14 квітня 2009 року.

Держземінспекцією в Автономній
Республіці Крим 15 жовтня 2008 року була
проведена перевірка дотримання вимог
земельного законодавства при
використанні ОСОБА_3 земельної ділянки
та встановлено, що на земельній ділянці
площею 0,008 га за вищезазначеною адресою
здійснено будівництво капітальної
будівлі. При цьому правовстановлюючі
документи на земельну ділянку не
оформлені.

Факт використання ОСОБА_3 земельної
ділянки також підтверджується
інформацією комітету по управлінню
земельними ресурсами від 01 грудня 2009
року.

Крім того, 18 жовтня 2012 року
заступником начальника ЖЕУ-3 КП ЖЕО
Центрального району м. Сімферополя
ОСОБА_3 видано припис про необхідність
надання дозвільних документів на
зведення будівлі і правовстановлюючих
документів на право користування
земельною ділянкою, у випадку
відсутності необхідних документів
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку шляхом зносу (перебудови)
об'єкта самовільного будівництва. До
теперішнього часу припис не виконаний,
документи не надані, земельна ділянка
не звільнена.

Позивач зазначав, що збудована
відповідачем будівля не відповідає
вимогам чинного законодавства: об'єкт
збудований на земельній ділянці, не
відведеній для цієї мети, що суперечить
суспільним інтересам і порушує права
інших осіб, без належного дозволу і
належно затвердженого проекту, не
прийнятий в експлуатацію в
установленому законом порядку, що є
грубим порушенням будівельних норм і
правил та, відповідно, є самовільним
будівництвом, а тому підлягає знесенню
(перебудові) в порядку ст. 212 ЗК України
і ст. 376 ЦК України.

Позивач просив зобов'язати
відповідача за власний рахунок
звільнити самовільно зайняту земельну
ділянку площею 6 кв. м, зазначений у
плані меж до акта встановлення в натурі
меж земельної ділянки від 23 вересня 2009
року шляхом знесення (перебудови)
самовільно збудованого об'єкта -
переобладнаних господарсько-побутових
споруд квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Центрального районного
суду м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 04 жовтня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою
Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 03 грудня 2013 року, в
задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник
ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на
неправильне застосування норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду,
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності від 20
листопада 1997 року ОСОБА_3 є власником
квартири АДРЕСА_1 в тому числі сараїв
літ. «Г», «Л», що вбачається з
технічного паспорта на квартиру.

Рішенням Сімферопольського
міськвиконкому від 23 травня 2003 року
ОСОБА_3 надано дозвіл на переобладнання
господарсько-побутових споруд під
магазин, вона зобов'язана розробити
проект переобладнання та інше.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що факт відхилення відповідачем
від проекту та порушення будівельних
норм і правил позивачем не було
доведено, а також позивач не надав
доказів того, що будівництво об'єкта
здійснювалось відповідачем на
земельній ділянці, що не віднесена до
земель житлової і громадської
забудови, і її цільове призначення не
було змінено в установленому законом
порядку та не були порушені права та
інтереси інших осіб.

За правилами ч. ч. 1, 4, 7 ст. 376 ЦК
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважається самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Якщо власник
(користувач) земельної ділянки
заперечує проти визнання права
власності на нерухоме майно за особою,
яка здійснила (здійснює) самочинне
будівництво на його земельній ділянці,
або якщо це порушує права інших осіб,
майно підлягає знесенню особою, яка
здійснила (здійснює) самочинне
будівництво, або за її рахунок.

Постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 березня 2012 року №6 «Про
практику застосування судами ст. 376 ЦК
України (про правовий режим
самочинного будівництва)» встановлено,
що будівництвом об'єкта нерухомості на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, вважається спорудження
таких об'єктів на земельній ділянці, що
не віднесена до земель житлової й
громадської забудови. Зокрема, наданій
для ведення городництва, сінокосіння,
випасання худоби тощо, цільове
призначення або вид використання якої
не було змінено в установленому
законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до свідоцтва про право
власності від 20 листопада 1997 року
ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 у
тому числі сараїв літ. «Г», «Л».

Рішенням Сімферопольського
міськвиконкому від 23 травня 2003 року
№ 800 відповідачу надано дозвіл на
переобладнання господарсько-побутових
споруд під магазин.

Вирішуючи спір, суди попередніх
інстанцій правильно виходили з того, що
позивач не надав належних та
допустимих доказів на підтвердження
факту відхилення від проекту та
порушення будівельних норм і правил.
Також не надано доказів, що будівництво
об'єкта здійснювалось відповідачем на
земельній ділянці, що не віднесена до
земель житлової й громадської
забудови, і її цільове призначення не
було змінено в установленому законом
порядку.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника
ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Центрального районного
суду м. Сімферополя Автономної
Республіки Крим від 04 жовтня 2013 року та
ухвалу Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 03 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

4

Справа № 6-159св14

Головуючий у першій інстанції:
Федоренко Е.Р.

Доповідач: Нагорняк В.А.