Справа №784/59/13 03.03.2014 03.03.2014 03.03.2014
Провадження №22-ц/784/4/14
Провадження №22 -ц/784/1/14
Суддя суду першої інстанції Подзігун
Провадження №22 -ц/784/4/14
Доповідач апеляційного суду
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

із секретарем судового засідання
Богатирьовою В.А.,

за участі: представників позивача
ОСОБА_3 - ОСОБА_4 і

ОСОБА_5,

відповідача ОСОБА_6 та
його представників

ОСОБА_7, ОСОБА_8,

представника третьої
особи Шиян Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4
на рішення Центрального районного суду
міста Миколаєва від 14 листопада 2012
року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
ухвалу Центрального районного суду
міста Миколаєва від
14 листопада 2012 року, ухвалені по
цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_6, треті особи, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору -
Миколаївська міська рада,
Адміністрація Центрального району
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, про знесення будівель та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду із позовом до ОСОБА_6 про знесення
самочинно збудованих будівель, який в
подальшому неодноразово уточнював та
остаточно просив зобов'язати
відповідача знести збудовані ним
будівлі, а саме: гараж, позначений на
плані літ.- Р, площею 25 кв.м. та самочинно
збудовану баню, позначену на плані літ.
- Ф, площею 10.3 кв.м., а також відшкодувати
моральну шкоду, розмір якої оцінив у 30
000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

Позивач зазначав, що він є власником ?
частки житлового будинку АДРЕСА_1.
Власником іншої половини вказаного
будинку є ОСОБА_6, який без його згоди,
на земельній ділянці, яка перебуває у
спільному користуванні, побудував
гараж та самочинно здійснив
будівництво бані.

Посилаючись на те, що вказані будівлі
зведенні без його згоди на
будівництво, з порушенням будівельних
норм та без отримання належного
дозволу на будівництво, чим
порушуються його права, як
співвласника будинку, позивач просив
позов задовольнити.

Ухвалою Центрального районного суду
міста Миколаєва від
27 червня 2012 року до участі у справі в
якості третіх осіб, які не заявляють
самостійних вимог щодо предмета спору
залучено Миколаївську міську раду та
Адміністрацію Центрального району
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради.

Наступною ухвалою Центрального
районного суду міста Миколаєва від
14 листопада 2012 року на
підставі п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України закрито
провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про
знесення самочинно збудованої бані,
позначеної на плані літ.- Ф, площею 10.3
кв.м., що розташована за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Центрального районного суду
міста Миколаєва від 14
листопада 2012 року в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись із судовим рішенням,
ОСОБА_3, в особі свого представника
ОСОБА_4, подав на нього апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
невідповідність висновків суду
обставинам справи, порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просив його скасувати та
ухвалити нове, яким задовольнити його
позовні вимоги. Одночасно звернувся до
суду з апеляційною скаргою на ухвалу
суду про закриття провадження у
справі, посилаючись на порушення
судом норм процесуального права та
просив її скасувати, а справу
направити для розгляду до суду першої
інстанції.

Перевіряючи законність та
обгрунтованність судових рішень в
межах, визначених ст.303 ЦПК України,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги слід відхилити, а оскаржувані
судові рішення залишити без змін,
виходячи з наступного.

Згідно ст.ст.328,386 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Держава забезпечує рівний захист прав
усіх суб'єктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з вимогою про
вчинення певних дій для запобігання
такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має
право на відшкодування завданої йому
майнової та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_3 є власником ? частки житлового
будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва
про право на спадщину за законом від 28
січня 1997 року, виданого Першою
Миколаївською державною нотаріальною
конторою (а.с.14).

Власником іншої половини будинку є
ОСОБА_6 на підставі договору купівлі -
продажу від 29 січня 1982 року,
посвідченого Першою Миколаївською
державною нотаріальною конторою,
зареєстрованого в реєстрі за №1-539
(а.с.122, 123-124).

Відповідно до рішення народного суду
Центрального району міста Миколаєві
від 10 лютого 1976 року проведено реальний
розподіл спірного будинку між
попередніми співвласниками будинку.
При цьому, згідно вказаного рішення,
підвал, що позначений на плані літ. - Впд
та розташований на ділянці загального
користування, на законних підставах
перейшов у власність ОСОБА_6 (а.с.173-174).

Стосовно земельної ділянки, на якій
розташований вищевказаний будинок, між
попередніми його співвласниками
рішенням народного суду Центрального
району міста Миколаєва від 07 червня 1976
року, зміненим ухвалою судової колегії
з цивільних справ Миколаївського
обласного суду від 21 липня 1976 року,
встановлено порядок користування.

Згідно з цим порядком земельна ділянка
поділена таким чином, що на теперішній
час у користуванні ОСОБА_3 знаходиться
земельна ділянка, площею 522 кв.м., а у
користуванні ОСОБА_6 площею 521 кв.м.
Земельна ділянка, площею 241 кв.м.
виділена сторонам у спільне
користування (а.с.10,161-163).

Рішенням Терновської селищної ради
народних депутатів від
22 червня 1990 року за №58 ОСОБА_6 було
надано дозвіл на зведення гаражу, який
закінчено будівництвом у 1994 році.

Саме на земельній ділянці, що
перебувала у спільному користуванні
співвласників будинку, ОСОБА_6 був
побудований гараж, що позначений на
плані літ. - Р, право власності на який
оформлено відповідачу рішенням
Центрального районного виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
№22 від 14 березня 2002 року (а.с.169).

При цьому, в матеріалах справи немає
доказів на підтвердження того, що
спадкодавець позивача за життя
оскаржував зазначені рішення, не
погоджувався з будівництвом гаражу чи
вимагав його знесення.

На теперішній час, рішення
Центрального районного виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
№22 від 14 березня 2002 року є фактично
виконаним шляхом видачі відповідачу
відповідних документів.

За такого, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог, районний суд правильно
визначив характер спірних
правовідносин та з урахуванням
встановлених обставин справи і вимог
ст.ст.10,60 ЦПК України обґрунтовано
дійшов висновку, що позов не підлягає
задоволенню, оскільки за відповідачем
ОСОБА_6 належним чином оформлено право
власності на спірний гараж.

Доводи представника позивача ОСОБА_3 -
ОСОБА_4 про неврахування судом першої
інстанції того факту, що гараж зведено
на місці підвалу, який знаходиться у
власності позивача, не заслуговують на
увагу, оскільки зазначені обставини
спростовуються судовими рішеннями, які
набрали законної сили.

Отже, колегія суддів вважає, що
оскаржуване рішення суду першої
інстанції законне та обґрунтоване,
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду, а
зводяться до переоцінки наданих
доказів, яким суд першої інстанції дав
належну правову оцінку відповідно до
вимог ст.212 ЦПК України, тому підстав
для скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення колегія
суддів не вбачає.

Також не підлягає задоволенню і
апеляційна скарга ОСОБА_3 на ухвалу
суду першої інстанції про закриття
провадження у справі в частині
позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про
знесення будівлі - бані, оскільки суд
постановив її з дотриманням норм
матеріального та процесуального
права.

Зокрема, вирішуючи питання про
закриття провадження у справі, таким
чином як викладено у оскарженому
судовому рішенні, суд першої інстанції
виходив з того, що набрало законної
сили рішення суду ухвалене з приводу
спору між тими самими сторонами, про
той самий предмет і з тих самих підстав,
що виключає провадження в даній справі.

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області погоджується з
таким висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України
суд своєю ухвалою закриває провадження
у справі, якщо набрало законної сили
рішення суду, ухвалене з приводу спору
між тими самими сторонами, про той
самий предмет і з тих самих підстав.

При цьому, позови вважаються тотожними
тільки в тому випадку, коли в них
одночасно співпадають сторони, предмет
позову (матеріально-правова вимога
позивача до відповідача) та підстава
позову (посилання на належне позивачу
право, юридичні факти, що призвели до
порушення його права, та правове
обґрунтування необхідності його
захисту.

При визначенні підстави позову як
елементу його змісту необхідно
перевірити на підставі чого, тобто яких
фактів (обставин) і закону, позивач
просить про захист свого права.

Із матеріалів даної справи вбачається,
що у липні 2006 року ОСОБА_3 пред'явив
позов до ОСОБА_6, в якому просив
зобов'язати відповідача знести
самочинно збудовані останнім будівлі
- гараж, літ. -Р, розміром 4.15 х
5.85 м і душ, розміром 4.75х2.30 м, які
розташовані на земельній ділянці
спільного користування за адресою:
АДРЕСА_1.

Рішенням Центрального районного суду
міста Миколаєва від
22 жовтня 2007 року, яке залишено без
змін ухвалою апеляційного суду
Миколаївської області 30 січня 2008 року,
в позові ОСОБА_3 відмовлено, з
посиланням на необґрунтованість вимог
щодо знесення гаражу та душу, оскільки
гараж є власністю відповідача, а душ
розміщено на території земельної
ділянки, яка знаходиться у
користуванні відповідача та не може
порушувати прав позивача.

У лютому 2011 року позивач повторно
звернувся до суду з позовною заявою до
ОСОБА_6 про знесення будівель, у тому
числі і самочинно збудованої бані
(відповідно до матеріалів справи баня
та душ є одною й той самою будівлею),
зазначивши в ній ті ж самі правові
підстави, що були вказані у попередній
позовній заяві.

Отже, оскільки предмет і підстави
даного позову є тотожними з предметом і
підставами позову у справі №2-311/2007
Центрального районного суду міста
Миколаєва, по якій вже ухвалено
рішення, тому колегія суддів вважає, що
суд першої інстанції обґрунтовано
постановив ухвалу, якою закрив
провадження у справі.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника
позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та апеляційну
скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення
Центрального районного суду міста
Миколаєва від 14 листопада 2012 року та
ухвалу Центрального районного суду
міста Миколаєва від 14 листопада 2012
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і з цього часу може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: