Ухвала

01 грудня 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Дем'яносова М.В.,
Леванчука А.О.,

Ступак О.В.,
Юровської Г.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 серпня 2014 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
майном та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні належною йому
земельною ділянкою та зобов'язання
знести гаражі. На обґрунтування своїх
позовних вимог посилався на ті
обставини, що він є власником будинку з
надвірними будівлями і земельної
ділянки по АДРЕСА_1, а відповідач є
суміжним землекористувачем та чинить
йому перешкоди у будівництві паркану
на його земельній ділянці. Крім того,
самочинно без затвердженого проекту
побудував на своїй земельній ділянці
гаражі, що завдає незручності позивачу
та порушує його права.

Рішенням Рівненського районного суду
Рівненської області від 17
грудня 2013 року, залишеним без змін
ухвалою апеляційного суду Рівненської
області від 19 травня 2014 року, в
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 20 серпня 2014 року
касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилено,
рішення Рівненського районного суду
Рівненської області від 17
грудня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Рівненської області від 19
травня 2014 року залишено без змін.

У листопаді 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 серпня 2014 року з підстав
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права, а саме: ст. ст.
103, 152 Земельного кодексу України,
ст. 391 ЦК України.

Як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що, на думку
заявника, потягло ухвалення різних за
змістом судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник посилається
на ухвалу Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 13 лютого 2013 року
у справі за позовом про усунення
перешкод у користуванні земельною
ділянкою.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно з постановою пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11«Про
судову практику застосування статей
353-360 Цивільного процесуального кодексу
України» під судовими рішеннями у
подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Ухвалення різних за змістом судових
рішень означає, що суд (суди) касаційної
інстанції при розгляді двох або більше
справ за подібних правовідносин при
однаковому їх матеріально-правовому
регулюванні дійшов (дійшли)
неоднакових правових висновків.

Проте зі змісту наданої ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 лютого 2014 року не
вбачається передбаченої ч. 1 ст. 355 ЦПК
України підстави для перегляду ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 серпня 2014 року, оскільки в
цій ухвалі встановлені судом фактичні
обставини не є тотожними в порівнянні з
ухвалою суду, про перегляд якої подано
заяву.

Зокрема, зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 серпня 2014 року, про перегляд
якої подано заяву, вбачається, що суд
касаційної інстанції погодився з
висновками судів попередніх інстанцій
про відмову в задоволенні позову у
зв'язку з недоведеність позовних вимог,
ненаданням позивачем доказів на
підтвердження своїх позовних вимог.

На обґрунтування доводів заяви про
перегляд заявник зазначив, що
експертиза у цій справі не
призначалася та не проводилася.

Проте зі змісту ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 13 лютого 2013 року, якою
залишено в силі рішення суду першої
інстанції про часткове задоволення
позову, вбачається, що у справі
проведено експертизу, згідно з
висновком якої спірне будівництво
проведено з порушенням вимог Державних
будівельних норм 360-92.

Таким чином, наведені заявником
підстави для перегляду ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 20 серпня 2014 року не знайшли
свого підтвердження під час перевірки
доводів заяви та дослідження доданих
до неї матеріалів.

Із врахуванням вищевказаного, колегія
суддів дійшла висновку, що у допуску до
провадження Верховного Суду України
справи необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до ОСОБА_4 про усунення перешкод у
користуванні майном та зобов'язання
вчинити дії відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:
М.В. Дем'яносов

А.О. Леванчук
О.В. Ступак Г.В.
Юровська