Справа № 748/3600/13-ц Провадження №
22-ц/795/299/2014 Головуючий у I інстанції
-Кухта В. О. Доповідач - Позігун М.
І.Категорія -цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2014 року м.
ЧернігівАПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ
ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіПозігуна
М.І.суддів:Губар В.С., Мамонової О.Є.при
секретарі:Остапенко Г.С.за
участю:представників сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на
рішення Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 20 грудня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_5 до
садівничого товариства „Капрон" про
визнання незаконним та скасування
державного акту на право власності на
земельну ділянку та визнання недійсною
його реєстрації, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить
скасувати рішення Чернігівського
районного суду Чернігівської області
від 20 грудня 2013 року, яким відмовлено в
задоволенні її позовних вимог до СТ
„Капрон" про визнання незаконним та
скасування державного акту на право
власності на земельну ділянку та
визнання недійсною його реєстрації, і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Незаконність рішення суду апелянт
обгрунтовує невідповідністю висновків
суду щодо відсутності підстав для
задоволення позову фактичним
обставинам справи, оскільки судом
рішення ухвалено за неповно з'ясованих
обставин справи без належної
перевірки і оцінки доводів позовної
заяви.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
учасників судового процесу,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, суд приходить до
слідуючого висновку.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5
зазначала, що при отриманні дозволу на
приватизацію земельної ділянки вона
дізналась, що не СТ „Капрон", а
Чернігівська райдержадміністрація є
розпорядником неприватизованих
ділянок товариства і що її земля не
входить до складу приватизованої землі
товариства площею 2,3070 га. Позивач
посилалась на порушення її прав,
оскільки в оспорюваному державному
акті зазначено цільове призначення
земельної ділянки як для ведення
садівництва, хоча зазначені землі є
землями загального використання СТ
„Капрон".

Крім того, в суді апеляційної інстанції
представник позивача посилалася на
наявність розбіжностей щодо розміру
земельної ділянки, переданої садовому
товариству згідно рішення виконавчого
комітету Чернігівської обласної Ради
народних депутатів від 04.12.1978 року № 568,
та кількості ділянок; відсутність в
держаному акті даних про список
співвласників, суміжних
землекористувачів та запису щодо
знаходження земельної ділянки за
межами населеного пункту,
невідповідність запису цільового
призначення земельної ділянки
розпорядженню Чернігівської районної
адміністрації № 182 від 05.04.2007 року.

Згідно п.1 копії статуту СТ „Капрон" за
липень 1998 року садівниче товариство
здійснює свою діяльність на земельній
ділянці, наданій у колективну
власність для організації
колективного садівництва рішенням
виконавчого комітету обласної ради
народних депутатів від 04.12.1978 року № 568
загальною площею 19.6 га кількістю
ділянок 564.

Пунктом 1 Статуту СТ „Капрон" в
редакції 2008 року садівниче товариство
здійснює свою діяльність на земельній
ділянці, наданій у колективну
власність для організації
колективного садівництва рішенням
виконкому Обласної Ради народних
депутатів від 04.12.1978 року №568 загальною
площею 25,899 га біля Киїнки, кількість
ділянок - 584.

Згідно відповіді Державного архіву
Чернігівської області №Д-304 від 03.03.2014
року у рішенні виконкому Чернігівської
обласної ради народних депутатів від 4
грудня 1978 року №568 відомостей про
виділення земельних ділянок для
організацій колективного садівництва
немає.

Скориставшись своїм правом на
отримання у приватну власність землі,
СТ „Капрон" звернулось до ПП „Руслана"
для виготовлення технічної
документації по встановленню
зовнішніх меж та оформленню права
власності товариства на землі
загального користування на території
Киїнської сільської ради
Чернігівського району. На підставі
виготовленої технічної документації 05
квітня 2007 року Чернігівською
райдержадміністрацією було видано
розпорядження №182 про передачу у
власність СТ „Капрон" земельної
ділянки площею 2,307 га земель загального
користування на території Киїнської
сільської ради для ведення
садівництва. 07 серпня 2007 року на
підставі зазначеного розпорядження
відповідачу було видано державний акт
серії ЯГ №867795 на право власності на
земельну ділянку площею 2,307 га, цільове
призначення (використання) земельної
ділянки - для ведення садівництва.

Як вбачається з копій матеріалів
технічної документації по
встановленню зовнішніх меж СТ „Капрон"
та оформленню права власності
садівничого товариства на землі
загального користування на території
Киїнської сільської ради
Чернігівського району загальна площа
земель товариства складає 25,899 га, з
яких 2,307 га землі загального
користування. Зазначена технічна
документація складалась саме щодо
землі загального користування
відповідача і саме на цю землю було
видано державний акт.

З аналізу змісту зазначених документів
вбачаються розбіжності в
правовстановлюючих документах щодо
набуття підстав та права користування
землею садовим товариством, право
якого, як і право членів садового
товариства, на користування і
володіння наданими їм земельними
ділянками, не оспорюється власником
землі чи уповноваженим його органом.

Проте, доводи про наявність зазначених
розбіжностей в правовстановлюючих
документах садового товариства та інші
доводи апеляційної скарги про
наявність підстав для скасування
рішення суду та задоволення позовних
вимог не ґрунтуються на матеріалах
справи і не відповідають вимогам
закону.

Так, в ч.1 ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК
України закріплено право кожної особи
на захист свого права у разі його
порушення, невизнання або оспорювання.
Зазначені положення базуються на
нормах Конституції України, які
закріплюють обов'язок держави
забезпечувати захист прав усіх
суб'єктів права власності та захист
прав і свобод людини і громадянина
судом. Відповідно до ст. 1 ЦПК України
завданням цивільного судочинства є
також захист порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 3 ст. 152 ЗК України також
визначено способи захисту порушеного
права громадян та юридичних осіб на
земельні ділянки.

Таким чином відновлення порушеного
права у спорах, пов'язаних з правом
власності на земельні ділянки, може
відбуватися шляхом визнання
недійсними як рішень, на підставі яких
було видано відповідні державні акти,
так і самих актів на право власності на
земельні ділянки, які є документами, що
посвідчують право власності й
видаються на підставі відповідних
рішень відповідних органів влади.

Виходячи з системного аналізу
зазначених норм права, однією з умов
для визнання незаконним і скасування
як правового акту індивідуальної дії,
виданого органом місцевого
самоврядування в сфері земельних
правовідносин, так і державного акту,
виданого на підставі такого акту, є
порушення прав особи щодо володіння,
користування чи розпорядження
належною їй земельною ділянкою.

Таким чином, одним із предметів
доказування по даній справі є
наявність чи відсутність порушень
прав позивача виданим державним актом
на право власності садовому
товариству, а відповідно сама по собі
наявність порушень при видачі
державного акту за відсутності
порушень прав позивача не може бути
підставою для визнання такого акту
недійсним.

Проте позивачем не надано доказів, що
оспорюваним державним актом про право
власності на землю садового товариства
порушено її права.

Так, главами 4 та 5 ЗК України визначено
склад та цільове призначення земель
України. З аналізу зазначених норм
права вбачається, що землі для
садівництва відносяться до категорії
земель сільськогосподарського
призначення.

Відповідно до ч.5 ст.20 ЗК України
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
використовуються їх власниками або
користувачами виключно в межах вимог
щодо користування землями певного виду
використання, встановлених статтями 31,
33 - 37 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст.35 ЗК України до земель
загального користування садівницького
товариства належать земельні ділянки,
зайняті захисними смугами, дорогами,
проїздами, будівлями і спорудами
загального користування. Землі
загального користування садівницького
товариства безоплатно передаються
йому у власність за клопотанням вищого
органу управління товариства до
відповідного органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування на
підставі технічної документації із
землеустрою щодо складання документів,
що посвідчує право на земельну ділянку.

Загальна площа земельної ділянки,
наданої СТ „Капрон" для ведення
садівництва, складає 25,899 га. Із
зазначеної площі було виділено у
власність товариства 2,307 га - землі
загального користування.

Таким чином, садове товариство
„Капрон" є власником земельної ділянки
площею 2,3070 га на території Киїнської
сільської ради Чернігівського району
згідно державного акту на право
власності на земельну ділянку серіїї
ЯГ №867795, виданого 07 серпня 2007 року
(а.с.7).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з 1979 року
була членом СТ „Капрон" (а.с.12).

Розпорядженням Чернігівської
райдержадміністрації Чернігівської
області №536 від 26 вересня 2011 року
ОСОБА_5 надано дозвіл на оформлення
технічної документації із землеустрою
щодо складання документу, який
посвідчує право власності на земельну
ділянку сільськогосподарського
призначення площею 0,0553 га для ведення
садівництва, яка розташована в СТ
„Капрон" на території Киїнської
сільської ради Чернігівського району.

В суді апеляційної інстанції
представник позивача підтвердила
відсутність порушень прав
землекористування зазначеною
земельною ділянкою, а посилалась на
наявність перешкод в приватизації
земельної ділянки, оскільки інші члени
садового товариства - суміжні
землекористувачі не дають згоди на
погодження межі.

Безпідставними є посилання апелянта на
те, що вона є співвласником землі
загального користування садового
товариства, виходячи з наступного.

Земельним кодексом України в редакції
станом до 01 січня 2002 року було
встановлено такі форми власності на
землю: державна, колективна, приватна.

Згідно ст. 57 ЗК України в зазначеній
редакції передбачалася можливість
надання земель загального
користування садового товариства у
колективну власність кооперативу.

Проте, відповідно до ч.3 ст. 78 ЗК України
в редакції за жовтень 2001 року, який
набрав чинності з 1 січня 2002 року, земля
в Україні може перебувати у приватній,
комунальній та державній власності.
Тобто, новим Земельним кодексом
скасовано таку форму власності на
землю як колективна.

Відповідно до ч.4 ст. 35 ЗК України, в
редакції 2001 року з наступними змінами,
землі загального користування
садівницького товариства безоплатно
передаються у власність садівницького
товариства за клопотання вищого органу
управління товариства до відповідного
органу влади на підставі технічної
документації із землеустрою щодо
складання документів, що посвідчує
право на земельну ділянку.

Як встановлено судом, передача у
власність земель загального
користування садового товариства
відбулася в 2007 році, а тому згідно
чинного земельного кодексу на час
отримання державного акту на землю
садовим товариством землі загального
користування садового товариства
могли були бути переданими у власність
садового товариства, а не в колективну
власність членів садового товариства.

Згідно розпорядження Чернігівської
районної державної адміністрації №182
від 05 квітня 2007 року землі загального
користування було передано у
власність саме садовому товариству, а
тому наявна в матеріалах справи копія
додатку до зазначеного рішення в виді
списку співвласників земельної
ділянки садівничого товариства
„Капрон" на території Киїнської
сільської ради не може бути
підтвердженням перебування земель
загального користування садового
товариства в колективній власності
його членів.

Враховуючи викладене, рішення суду
першої інстанції є законним,
обгрунтованим, постановленим з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права і підстави для
його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Чернігівського районного суду
Чернігівської області від 20 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, може бути оскаржена до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ в касаційному порядку протягом
двадцяти днів.

Головуючий:Судді: