АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5835/14-ц
Номер провадження 22-ц/786/3417/14
Головуючий у 1-й інстанції Самсонова О.
Доповідач Винниченко Ю. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2014 року м. ПолтаваКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Полтавської
області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Карнауха П.М., Карпушина Г.Л.,

при секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду
м. Полтави від 30 вересня 2014 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання права власності на
нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3
про визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання права власності на
нерухоме майно.

Свої вимоги мотивує тим, що 18
березня 2014 року ним та ОСОБА_3 досягнуто
домовленості щодо укладення договору
купівлі-продажу 1/200 частини нерухомого
майна, розташованого у АДРЕСА_1,
досягнуто згоди по всіх істотних
умовах договору. В цей же день
позивачем сплачено відповідачу
вартість нерухомого майна - 23000 грн., про
отримання яких відповідач передала
позивачу розписку. Нотаріально
даний договір посвідчений не був,
оскільки відповідач стала ухилятися
від його нотаріального посвідчення.
Оскільки відповідач від нотаріального
посвідчення договору ухиляється,
фактично умови договору
купівлі-продажу сторонами виконані,
позивач просив нікчемний договір
купівлі-продажу 1/200 частини нерухомого
майна, розташованого у АДРЕСА_1,
укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнати
дійсним та таким, що відбувся, та
визнати за ним - ОСОБА_1 - право
власності на дане нерухоме майно.

Рішенням Київського районного
суду м. Полтави від 30 вересня 2014 року в
задоволенні позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
визнання договору купівлі-продажу
дійсним, визнання права власності на
нерухоме майно - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60
коп.

З рішенням суду першої інстанції
не погодився ОСОБА_2 та подав на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 30 вересня 2014 року
скасувати та ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Посилається на те, що при ухваленні
рішення судом порушені норми
матеріального та процесуального права,
висновки суду не відповідають
обставинам справи.

Справа розглядається судом
апеляційної інстанції без участі
сторін, які не з»явились в судове
засідання, хоча апелянт ОСОБА_1 та
третя особа: Полтавське МУЮ належним
чином повідомлений про дату судового
розгляду справи судовими повістками з
повідомленнями, а відповідач ОСОБА_3
вважається належним чином повідомлена
у відповідності до абз. 4, 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК
України.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час
розгляду справи в апеляційному порядку
апеляційний суд перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Відповідно до ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено судом першої
інстанції, що згідно договору
купівлі-продажу від 18 квітня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Полтавського міського нотаріального
округу ОСОБА_5, 1/200 частина нежитлового
приміщення загальною площею 27,4 мІ, що
знаходиться в гуртожитку у АДРЕСА_1,
належить на праві власності ОСОБА_3
(а.с.5-6).

З розписки ОСОБА_3
від 18 березня 2014 року слідує, що вона
отримала від ОСОБА_1 23000 грн. 18 березня
2014 року як оплату вартості 1/200 частини
нерухомого майна, розташованого за
адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 27,4 м
кв., та зобов'язалась до 10 квітня 2014 року
вчинити необхідні дії по укладенню
договору купівлі-продажу зазначеного
майна в порядку, встановленому чинним
законодавством.

Договір
купівлі-продажу вказаного нерухомого
майна сторонами нотаріально
посвідчено не було.

За ст. 220 ЦК України у разі
недодержання сторонами вимог закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору,
але одна із сторін ухиляється від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, районний суд зазначив, що
укладення договору купівлі - продажу
нерухомого майна суперечить вимогам
законодавства, у зв'язку з чим
спірний правочин є нікчемним.

Стаття 215 ЦК України передбачає, що
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин).

Такі висновки суду першої інстанції
колегія суддів визнає законними й
обґрунтованими. Вони повністю
узгоджуються з сукупністю зібраних у
справі й належно оцінених у рішенні
доказів.

Цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін
відповідно до вимог ст.10 ЦПК України.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених цим
Кодексом.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу. Докази подаються
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі. Доказуванню
підлягають обставини, які мають
значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями ст.212 ЦПК України
встановлено, що суд оцінює докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному,
об'єктивному та безпосередньому
дослідженні наявних у справі доказів.
Жоден доказ не має для суду наперед
встановленого значення. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене,
колегія суддів вважає, що висновок
місцевого суду зроблений на підставі
повного, всебічного та об'єктивного
дослідження наданих сторонами доказів,
доводів та заперечень сторін, яким
судом дана відповідна правова оцінка, а
розгляд справи проведений з
дотриманням принципу змагальності та
диспозитивності.

Апеляційна скарга не містить нових
фактів чи засобів доказування, які б
спростували висновки суду першої
інстанції.

За результатами апеляційного розгляду
колегія суддів приходить до висновку,
що при вирішенні спору по суті місцевим
судом було вірно враховані та
застосовані норми матеріального права,
а також правильно встановлені фактичні
обставини по справі та їм дано належну
правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1,
313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м.
Полтави від 30 вересня 2014 року залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : ________________
Ю.М. Винниченко

Судді: _____________ Карнаух П.М.
_________________Карпушин Г.Л.