Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа №22-ц/778/1145/14Головуючий у 1-й
інстанції Холод Р.С. Суддя-доповідач
11 березня 2014 року
Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Запорізької області у складі
головуючого судді Савченко
суддів Стрелець
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 08 січня 2014 року у
справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про
усунення перешкод у користуванні жилим
приміщенням та вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

19.08.2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, в якому просив
усунути йому перешкоди у користуванні
належною йому на праві власності ?
частиною квартири АДРЕСА_1 шляхом
вселення його у зазначену квартиру. Так
як відповідач змінила замки та
перешкоджає йому проживати в квартирі.

В обґрунтування свого позову позивач
зазначав наступне.

Він перебував у зареєстрованому шлюбі
із відповідачкою з 16.09.2005 року по 18.01.2012
року, шлюб був розірваний за рішенням
суду. Від цього шлюбу вони мають двох
неповнолітніх дітей: ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, які
на момент звернення до суду мешкають
разом з відповідачкою. На утримання
дітей за рішенням суду він, як батько,
сплачує аліменти, заборгованість по
сплаті аліментів відсутня. В період
шлюбу вони із відповідачем набули у
власність трикімнатну квартиру, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
Остання була поділена між подружжям у
рівних частках по ? частині кожному на
підставі договору про поділ нерухомого
майна від 01.11.2007 року, посвідченого
державним нотаріусом Шостої
Запорізької державної нотаріальної
контори Фоміною Т.В., реєстр № 5-2244. Між
сторонами постійно виникали сварки та
скандали, внаслідок чого ОСОБА_3 разом з
дітьми в 2011 році переїхали жити до
своїх батьків. В зв'язку з тим, що
основна діяльність позивача пов'язана
з відрядженнями в інші міста, то він
дуже часто був відсутній за місцем
свого мешкання - в кв. АДРЕСА_1. За час
його відрядження ОСОБА_3 повернулась
разом з дітьми до квартири для
подальшого проживання. У травні 2013 року
він - ОСОБА_2 не зміг потрапити до свого
житла, так як були замінені замки на
вхідній двері і звернувся з заявою до
міліції. Крім того, стало відомо, що в
квартирі разом з відповідачкою та
дітьми мешкає ОСОБА_7, який є цивільним
чоловіком ОСОБА_3 Позивач запропонував
відповідачці мирно вирішити
непорозуміння щодо користування
квартирою і виплатити йому певну суму
коштів за 1/2 частку в квартирі, але не
отримав на це згоди. ОСОБА_3 надала
позивачу ключі від квартири, так як з
власної ініціативи змінила замки для
безпеки дітей і майна.

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 08 січня 2014 року у
задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3
про усунення перешкод у користуванні
жилим приміщенням та вселення
відмовлено.

Посилаючись на неправильне
застосування норм матеріального права
і порушення норм процесуального права
судом першої інстанції, позивач ОСОБА_2
через свого представника в апеляційній
скарзі просив рішення суду першої
інстанції скасувати та ухвалити нове,
яким його позовні вимоги задовольнити
у повному обсязі.

Апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд має право її
відхилити, а рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд
відхиляє апеляційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції ухвалив рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції,
відмовляючи у задоволенні позову
ОСОБА_2 у повному обсязі у цій справі,
виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 не
чинить перешкод позивачеві у
користуванні належною йому на праві
власності квартирою АДРЕСА_1 (1/2 частка),
а фактично мають місце неприязні
відносини між сторонами у цій справі,
які є колишнім подружжям; заявлені
позовні вимоги позивача у цій справі є
необґрунтованими та недоведеними;
оскільки, як вбачається із позовної
заяви та пояснень позивача,
представника останнього у суді першої
інстанції ОСОБА_2 вимушений знімати
інше житло для особистого проживання,
хоча має можливість проживати у
спірній квартирі, має ключ від цієї
квартири, але сам цього не бажає через
присутність у квартирі цивільного
чоловіка відповідача; а, відповідно, у
суду відсутні правові підстави для
вселення позивача у цю квартиру за
рішенням суду.

Такі висновки суду першої інстанції є
правильними, оскільки основані на
доказах, поданих сторонами, до
встановлених правовідносин вірно
застосовані норми матеріального права,
відсутні порушення норм
процесуального права.

Так, судом першої інстанції було
правильно встановлено, що відповідно
до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1,
виданого Запорізьким міським відділом
реєстрації актів цивільного стану
Запорізького обласного управління
юстиції м. Запоріжжя, ОСОБА_2 та ОСОБА_3
(Сухомлин) одружилися 16.09.2005 року (а.с. 6).

01.11.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
укладено договір про поділ нерухомого
майна, за яким: позивачу належить право
власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1
та відповідачу належить 1/2 частка
зазначеної квартири, договір
посвідчений державним нотаріусом
Шостої Запорізької державної
нотаріальної контори Фоміною Т.В.,
зареєстрований в реєстрі № 5-2244 (а.с. 7).

Право власності на 1/2 частку квартири
зареєстровано за ОСОБА_2, що
підтверджено витягом про реєстрацію
права власності на нерухоме майно №
16770934 від 23.11.2007 року (а.с. 8).

Рішенням Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 18.01.2012 року шлюб між
сторонами розірвано (а.с. 5).

Згідно довідки МКП «Основаніє» № 738 від
13.08.2013 року у квартирі АДРЕСА_1
зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,
ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, їх неповнолітні
діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Отже, сторони по справі знаходились в
зареєстрованому шлюбу, набули у
власність нерухоме майно і за
договором про поділ нерухомого майна
змінили право спільної сумісної
власності на право спільної часткової
власності на квартиру, розташовану за
адресою: АДРЕСА_1, що передбачено діючим
законодавством України.

Довідкою МКП «Основаніє» підтверджено,
що в зазначеній квартирі зареєстровані
позивач, відповідач та їх спільні діти,
ніхто не порушив право власності
шляхом продажу частки квартири або
реєстрації інших осіб на даній площі.

Висновком про результати розгляду
звернення громадян від 08.05.2013 року,
затвердженим начальником
Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в
Запорізькій області Дорофеєвим О.М.
встановлено, що позивач - ОСОБА_2 30.04.2013
року звертався до відділу міліції зі
скаргою на свою колишню дружину, яка не
пускає його в квартиру, просив вжити
заходів.

За клопотанням позивача, судом першої
інстанції було витребувано з
Комунарського РВ ЗМУ ГУМВС України в
Запорізькій області на огляд матеріал
висновку за зверненням ОСОБА_2 № 2956 від
08.05.2013 року.

Вивчивши зазначений матеріал: висновок
про результати розгляду звернення
громадян від 08.05.2013 року, протокол
прийняття заяви про вчинене
кримінальне правопорушення від 30.04.2013
року, пояснення ОСОБА_2 від 30.04.2013 року
та рапорт лейтенанта міліції Алдошина
М.М., суд першої інстанції правильно не
вважав дане звернення доказом перешкод
у користуванні власністю, так як
висновок про результати розгляду
звернення громадян повністю
побудований на поясненнях ОСОБА_2, який
є заінтересованою особою, взагалі
відсутні пояснення з цього приводу
ОСОБА_3, а з усних пояснень ОСОБА_11
взагалі встановлено, що в зазначеній
квартирі ОСОБА_3 не мешкає.

Відповідно до пояснень свідків ОСОБА_7
та ОСОБА_11, позивач не мешкає в
зазначеній квартирі, дуже рідко туди
приходить, зі своїми дітьми не
підтримує стосунків, має вільний
доступ до житла і в квартирі є вільна
кімната для його проживання.

З урахуванням викладеного, у суду
першої інстанції не було підстав
ставити під сумнів достовірність і
правдивість фактів, повідомлених
свідками. Дані про їхню
заінтересованість в результаті
розгляду справи відсутні, їх показання
об'єктивно підтверджуються і не
суперечать іншим зібраним у справі та
дослідженим судом доказам.

Даними, які містяться на фотознімках,
наданими ОСОБА_3 встановлено, що свідок
ОСОБА_11 мала можливість спостерігати
дії 14.11.2013 року, про які вона розповіла у
судовому засіданні, враховуючи
розташування квартири свідка та
відповідача.

Суд першої інстанції критично віднісся
до показань свідка ОСОБА_14 щодо подій
14.11.2013 року, так як вони повністю
спростовуються показаннями
відповідача ОСОБА_3, свідків ОСОБА_11,
ОСОБА_7 та самого позивача.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник
майна має право вимагати усунення
перешкод в здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм
майном.

Однак, за вимогами ч. 3 ст.10, ст. 60 ЩІК
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Відповідно до ст.57, 58, 59 ЦПК України,
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи. Ці дані
встановлюються на підставі пояснень
сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів. Належними є докази,
які містять інформацію щодо предмета
доказування.

Колегія суддів апеляційного суду
погоджується із висновком суду першої
інстанції про те, що з матеріалів
справи та досліджених судом доказів
позивачем та його представником не
надано жодних належних, допустимих та
переконливих доказів щодо фактів
чинення перешкод зі сторони
відповідача у користуванні квартирою
позивачеві та не надано достовірних
доказів порушення законних прав ОСОБА_2
з приводу чинення перешкод у
користуванні квартирою зі сторони
ОСОБА_3, а, відповідно, й правових
підстав для вселення позивача у
зазначену квартиру за рішенням суду.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив правовідносини,
які склалися між сторонами по справі,
дав їм належну правову оцінку, а також
дослідив надані сторонами докази і
відповідно їх оцінив. Суд першої
інстанції вірно застосував норми
матеріального та процесуального права
та прийняв рішення, яким спір знайшов
своє належне вирішення.

Доводи апеляційної скарги
представника позивача ОСОБА_2 є такими,
що не спростовують висновків суду
першої інстанції, а лише відображають
позицію позивача, висловлену ним у
позові і яку він вважає такою, що є
єдино вірною та єдино можливою.

За таких обставин, судова колегія не
вбачає передбачених законом підстав
для скасування рішення суду першої
інстанції або ж його зміни.

У разі відмови позивачеві ОСОБА_2 у
задоволенні його апеляційної скарги у
цій справі, останній не має права на
компенсацію за рахунок відповідача
ОСОБА_3 документально підтверджених
судових витрат у вигляді судового
збору 121,80 грн., понесених при подачі
зазначеної апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 307-308, 315, 317 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду
м. Запоріжжя від 08 січня 2014 року у цій
справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддяСавченко
О.В.Стрелець Л.Г.Гончар М.С.