АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий в суді 1 інстанції -
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді Ящук
Т.І.

суддів
Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі
Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 12 вересня 2014 року по справі
за позовом Публічного акціонерного
товариства «БТА Банк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором
по донарахованих процентах та штрафних
санкціях,

встановила:

У грудні 2013 року позивач ПАТ «БТА Банк»
звернувся до суду з позовом до
відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором № 025/016/08-22-4 від 01.07.2008 року в
загальному розмірі 39 970 грн. 62 коп. , яка
складається з простроченої
заборгованості по процентах - 16 600 грн. 05
коп., інфляційних втрат за несвоєчасне
погашення кредиту та відсотків - 969 грн.
86 коп.; 3% річних за несвоєчасне
повернення кредиту та відсотків - 5800
грн. 66 коп.; пені, нарахованої на
несвоєчасне погашення кредиту та
відсотків - 16 600 грн. 05 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 12 вересня 2014 року позов
задоволено : стягнуто солідарно з
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ПАТ
«БТА Банк» заборгованість за кредитним
договором № 025/016/08-22-4 від 01 липня 2008
року по донарахованих процентах та
штрафних санкціях в розмірі 39 970 грн. 62
коп.

Стягнуто з кожного відповідача на
користь позивача витрати по сплаті
судового збору в розмірі по 133 грн. 23
коп.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач
ОСОБА_2 звернулась з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
рішення суду та ухвалити нове, яким
позов задовольнити частково,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції
не прийняв до уваги, що згідно з
розпорядженням ВДВС Деснянського РУЮ у
м. Києві кошти від продажу квартири на
прилюдних торгах у розмірі 241 258 грн. 50
коп. надійшли на рахунок Деснянського
ВДВС 03 січня 2013 року, що означає про
повне виконання відповідачами усіх
грошових зобов'язань перед позивачем.
Починаючи з 03.01.2013 року дії чи
бездіяльність відповідачів не
порушували прав позивача. Тому апелянт
вважає, що проценти на суму непогашеної
на той час заборгованості по кредиту
можуть бути нараховані лише у період з
11 жовтня 2012 року (ухвалення рішення
Апеляційним судом м. Києва) по 03 січня
2013 року ( надходження коштів від
продажу квартири).

Виходячи із того, що заборгованість по
кредиту на той час становила 64 931 грн. 32
коп., то проценти за 84 дні за ставкою 33,5%
річних можуть бути стягнуті з
відповідачів на суму 5075 грн. Розмір 3%
річних від розміру грошових
зобов'язань ( 64 931 грн. 32 коп. + 5075 грн.)
становить 487 грн. 20 коп.

Щодо пені, то апелянт вважає її
стягнення безпідставним, оскільки за
попереднім рішенням Апеляційного суду
м. Києва від 11 жовтня 2012 року
відповідач сплатила пеню за
несвоєчасне погашення кредиту в
розмірі 50 420 грн. 85 коп.

В судове засідання апелянт
ОСОБА_2 не з'явилась, про день, час та
місце розгляду справи повідомлена
належним чином, що підтверджується
зворотнім повідомленням про вручення
поштового відправлення від 18.11.2014 року,
тому колегією суддів визнано за
можливе розглянути справу у
відсутності апелянта.

Представник відповідача ОСОБА_4 -
ОСОБА_6 погодився з доводами
апеляційної скарги та просив скаргу
задовольнити.

Представник позивача Пипко Р.П.
вважав доводи апеляційної скарги
безпідставними та просив залишити
рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення осіб, що
з'явились в судове засідання,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Звертаючись до суду з даним
позовом, позивач ПАТ «БТА Банк» свої
вимоги обґрунтовував тим, що 01 липня 2008
року між ВАТ «БТА Банк», яке змінило
своє найменування на ПАТ «БТА Банк», та
ОСОБА_3 було укладено кредитний договір
№ 025/016/08-22-4, за умовами якого банк надав
позичальнику кредит в розмірі 75 000 грн.
строком на період з 01.07.2008 року по 01.01.2010
року включно.

Позичальник зобов'язався повернути
кредит та сплачувати банку проценти за
користування кредитом у розмірі 33,5 %
відсотки річних, а також виконувати
належним чином інші умови кредитного
договору. З метою забезпечення
належного виконання позичальником
зобов'язань за кредитним договором між
банком та ОСОБА_4 було укладено договір
поруки № 025/016/08-22-4 (ДП-1) від 01.07.2008 року, а
також між банком та ОСОБА_2 - договір
поруки № 025/016/08-22-4(ДП-2) від 01.07.2008 року.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 квітня 2010 року за позовом
ПАТ «БТА Банк» з відповідачів
солідарно на користь позивача було
стягнуто заборгованість, що виникла
станом на 20 грудня 2009 року, в загальному
розмірі 88 106 грн. 55 коп., яка включала:
строкову заборгованість за кредитом -
5202 грн. 58 коп., прострочену
заборгованість за кредитом - 59 728 грн. 74
коп., строкову заборгованість за
сплатою процентів в розмірі - 1203 грн. 73
коп., прострочену заборгованість за
сплатою процентів - 21 277 грн. 38 коп.,
витрати по сплаті судового збору в
розмірі - 874 грн. 12 коп., витрати на
інформаційне забезпечення судового
процесу - 120 грн.

Станом на травень 2012 року рішення суду
виконано не було, тому позивач
звернувся до Дніпровського районного
суду м. Києва з позовом про стягнення
заборгованості за кредитним договором
по донарахованих процентах та штрафних
санкціях, за результатами розгляду
якого 03 серпня 2012 року судом було
ухвалено рішення, що було змінено
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
11 жовтня 2012 року.

Вказаним рішенням апеляційного суду
позов ПАТ «БТА Банк» було задоволено
частково та стягнуто з відповідачів
солідарно заборгованість за кредитним
договором станом на 17 квітня 2012 року, а
саме: строкову заборгованість за
сплатою процентів в розмірі 1027 грн. 18
коп., прострочену заборгованість за
сплатою процентів в сумі 45 055 грн. 04
коп., 3 % річних за несвоєчасне погашення
кредиту та відсотків - 1564 грн. 44 коп.,
інфляційні втрати - 2774 грн. 19 коп., пеню
за несвоєчасне погашення кредиту та
відсотків в сумі - 50420 грн. 85 коп.,
судовий збір в сумі 1008 грн. 41 коп.
Зазначені рішення судів у ході
зведеного виконавчого провадження
щодо примусового стягнення боргу за
кредитним договором були виконані лише
06 березня 2013 року.

У зв'язку з невиконанням умов
кредитного договору та несвоєчасним
виконанням рішень суду сума
заборгованості зросла. Відповідно до
розрахунку заборгованості станом на 18
грудня 2013 року загальна сума
заборгованості відповідача ОСОБА_3
перед позивачем по процентах та
штрафних санкціях складає 104 096 грн. 39
коп., яка включає:

- прострочену заборгованість за
сплатою процентів в розмірі 16 600 грн. 05
коп., що нараховані за період з 18.04.2012
року по 05.03.2013 року,

- інфляційні втрати за несвоєчасне
погашення кредиту та відсотків - 969 грн.
86 коп., 3 % річних за несвоєчасне
повернення кредиту та відсотків - 5800
грн. 66 коп., що нараховані за період з
18.04.2012 року по 18.12.2013 року,

- пеню, нараховану за несвоєчасне
погашення кредиту та процентів - 80 725
грн. 82 коп., за період з 19.12.2012 року по
18.12.2013 року.

Разом з тим, користуючись наданими йому
законом правами, позивач зменшив суму
нарахованої пені та просив стягнути з
відповідачів солідарно суму пені у
розмірі 16 600 грн. 05 коп., у зв'язку з чим
загальний розмір заборгованості, який
позивач просив стягнути на його
користь, він визначив у сумі 39 970 грн. 62
коп.

Задовольняючи позовні вимоги,
суд першої інстанції вважав, що
обставини, на які посилався позивач як
на підставу заявлених позовних вимог,
знайшли своє підтвердження в судовому
засіданні, факт порушення відповідачем
ОСОБА_3 взятих на себе кредитних
зобов'язань, крім наданих позивачем
доказів, також підтверджується
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 23 квітня 2010 року та
рішенням Апеляційного суду м. Києва
від 11 жовтня 2012 року.

Враховуючи, що зобов'язальні
правовідносини між сторонами
припинені не були, звернення стягнення
на заставлене майно (товари в обороті)
є правом позивача, а рішення судів про
стягнення заборгованості та
реалізація з прилюдних торгів майна, що
належить відповідачу ОСОБА_2 на праві
приватної власності, не звільняє
відповідачів від обов'язку по сплаті
відсотків, пені , 3% річних за
несвоєчасне повернення кредиту та
відсотків, інфляційних втрат у зв'язку
з невиконанням умов кредитного
договору, суд першої інстанції дійшов
висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог у повному
обсязі та стягнення вищевказаної суми
заборгованості солідарно з
позичальника та обох поручителів на
користь банку.

З висновками суду першої інстанції про
наявність підстав для стягнення
процентів у розмірі 16 600 грн. 05 коп.;
інфляційних втрат за несвоєчасне
погашення кредиту та відсотків - 969 грн.
86 коп., 3 % річних за несвоєчасне
повернення кредиту та відсотків - 5800
грн. 66 коп., що нараховані на підставі
ст. 625 ЦК України, - колегія суддів
погоджується, вважає їх законними і
обґрунтованими. Норми матеріального
права відповідно до спірних
правовідносин застосовано правильно.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 рішення
суду не оскаржували.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК
України, під час розгляду справи в
апеляційному порядку апеляційний суд
перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

Не заперечуючи проти наявності
правових підстав для стягнення з усіх
відповідачів солідарно процентів та
нарахувань, передбачених ст. 625 ЦК
України, апелянт ОСОБА_2, яка є
поручителем, в апеляційній скарзі не
погоджується лише з періодом
нарахування процентів, вважаючи, що
проценти можуть бути нараховані за
період з часу ухвалення рішення
Апеляційним судом м. Києва 11 жовтня 2012
року до дня, коли сума від продажу
квартири з прилюдних торгів була
зарахована на рахунок ВДВС.

Проте такі доводи апелянта колегія
суддів вважає необґрунтованими, а
висновки суду у цій частині -
правильними, виходячи з наступного.

Сума основної кредитної
заборгованості - 64 931 грн. 32 коп. була
стягнута з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 солідарно рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 23 квітня 2010 року, проте у
добровільному порядку відповідачі
рішення суду не виконували.

Проценти за користування кредитом
рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 03.08.2012 року, залишеним у цій
частині без змін рішенням Апеляційного
суду м. Києва від 11.10.2012 року, були
стягнуті солідарно з відповідачів за
період по 17 квітня 2012 року.

Відповідно до умов укладеного
кредитного договору від 01.07.2008 року (
розділ 6, пункти 6.2. - 6.5), проценти
нараховуються на фактичну
заборгованість за кредитом; проценти
за користування кредитом
нараховуються на суму залишку
заборгованості за кредитом, починаючи
з дати видачі кредиту до моменту його
повернення. Нарахування процентів
повністю і остаточно припиняється в
день фактичного повернення кредиту в
повному обсязі. День повернення
кредиту не враховується при
нарахуванні процентів.

Статтею 599 ЦК України визначено, що
зобов'язання припиняється виконанням,
проведеним належним чином.

Як вбачається з наявних у матеріалах
справи копій протоколу проведення
прилюдних торгів з реалізації
двокімнатної квартири АДРЕСА_1, що є
власністю ОСОБА_2, від 28.12.2012 року та
акту продажу квартири з прилюдних
торгів, затвердженого начальником
Відділу Державної виконавчої служби
Деснянського РУЮ у м. Києві 22.01.2013 року,
сума , за яку продано двокімнатну
квартиру, складає 241 258 грн. 50 коп.

Розпорядженням державного виконавця
від 22.02.2013 року кошти у сумі 241 258 грн. 50
коп., що надійшли 03.01.2013 року на рахунок
з обліку депозитних сум при
примусовому виконанні виконавчого
листа, виданого 09.11.2012 року Деснянським
районним судом м Києва, боржником по
якому є ОСОБА_2, були розподілені -
стягувачу за виконавчим листом, а також
для сплати виконавчого збору та витрат
на проведення виконавчих дій.

Відповідно до виписки з особового
рахунку ОСОБА_3 станом на 16.04.2013 року,
кошти на загальну суму 187 954 грн. 13 коп.
(87 112 грн. 43 коп. - за рішенням
Дніпровського районного суду м. Києва
від 23.04.2010 року та 100 841 грн. 07 коп. - за
рішенням Апеляційного суду м. Києва від
11.10.2012 року) на погашення кредитної
заборгованості надійшли на рахунок
банку 06 березня 2013 року ( а.с. 106).

Згідно з наданим позивачем розрахунком
процентів, вони нараховані за період з
18.04.2012 року по 05.03.2013 року, тобто
відповідно до умов кредитного
договору.

За таких обставин, доводи апелянта про
наявність підстав для зменшення
періоду нарахування процентів є
безпідставними.

З цих же підстав не заслуговують на
увагу доводи апелянта щодо суми та
періоду нарахування 3% річних ( 5800 грн. 66
коп.) та інфляційних втрат ( 969 грн. 86
коп.), передбачених ст. 625 ЦК України, на
суму непогашеної заборгованості по
кредиту та процентах.

Як вбачається з наданого розрахунку, 3%
річних та інфляційні втрати були
нараховані банком на загальну суму
простроченої заборгованості по
кредиту та відсотках за період з 18.04.2012
року по 05.03.2013 року, а з 05.03.2013 року - на
залишок нарахованих та несплачених
процентів у сумі 16 600 грн. 05 коп. по
18.12.2013 року.

Колегія суддів також вважає
правильними висновки суду у цій
частині, оскільки інфляційне
нарахування на суму боргу за порушення
боржником грошового зобов'язання,
вираженого в національній валюті та
трьох відсотків річних від
простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних витрат
кредитора від знецінення грошових
коштів у наслідок інфляційних процесів
та отримання компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
ці кошти нараховуються незалежно від
сплати ним неустойки (пені) за
невиконання або неналежне виконання
зобов'язання.

Разом з тим, колегія суддів вважає
обґрунтованими доводи апеляційної
скарги ОСОБА_2 щодо наявності підстав
для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК
України та зменшення суми пені, про що
вона також заявляла під час розгляду
справи в суді першої інстанції ( а.с. 70),
проте суд першої інстанції в
оскаржуваному рішенні не надав
правової оцінки зазначеній заяві
відповідача, не врахувавши обставини,
що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України,
розмір неустойки може бути зменшений
за рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

Як роз'яснив Пленум Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ у п. 27 Постанови № 5 від 30.03.2012
року «Про практику застосування судами
законодавства при вирішення спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»,
істотними обставинами в розумінні ч. 3
ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу.

Зі змісту позовної заяви та доданого до
неї розрахунку вбачається, що
позивачем за період з 19.12.2012 року по
05.03.2013 року пеня за ставкою 0,5% за кожен
день прострочення нараховувалась на
загальну суму заборгованості по
кредиту та відсотках, яка
збільшувалась у цей період у зв'язку з
нарахуванням відсотків та становила
на 05.03.2013 року - 149 796 грн. 70 коп. З 06.03.2013
року пеня була нарахована лише на
залишок несплачених відсотків - 16 600
грн. 05 коп.

Загальна сума нарахованої банком пені
становить 80 725 грн. 82 коп., яка у позовній
заяві була ним зменшена до суми, що
дорівнює сумі процентів, та пред'явлено
до стягнення пені - 16 600 грн. 05 коп.

Таким чином, за змістом ч. 3 ст. 551 ЦК
України, суд має право у випадку
виникнення спору з приводу розміру
штрафних санкцій ( неустойки), оцінивши
розмір заборгованості та розмір
неустойки, зменшити її розмір у тому
випадку, якщо він значно перевищує
розмір збитків та за наявності інших
обставин, які мають істотне значення,
тобто зменшити розмір неустойки через
її неспівмірність з розміром основного
зобов'язання.

Як вбачається з вищевказаних рішень
судів, відповідач ОСОБА_3 отримала
кредитні кошти в сумі 75 000 грн. для
споживчих потреб, з яких 64 931 грн. 32 коп.
були стягнуті з солідарно з
відповідачів рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 23.04.2010 року.

За рахунок коштів, що надійшли з
продажу в порядку виконання рішень
судів з прилюдних торгів належної
відповідачу ОСОБА_2 двокімнатної
квартири, 06.03.2013 року була погашена
загальна сума заборгованості - 187 954
грн. 13 коп., до якої ввійшла сума пені у
розмірі 50420 грн. 85 коп., стягнута на
підставі рішення Апеляційного суду м.
Києва від 11.10.2012 року.

Враховуючи викладені обставини, а
також те, що сума вже сплаченої пені
становить значний розмір по відношенню
до суми, отриманої в кредит, враховуючи
ступінь виконання основного
зобов'язання боржником та
поручителями, колегія суддів вважає за
необхідне застосувати положення ч. 3 ст.
551 ЦК України та зменшити пред'явлений
до стягнення розмір пені з 16 600 грн. 05
коп. до суми 2337 грн., тому позовні
вимоги банку у цій частині підлягають
задоволенню частково.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність часткового задоволення
апеляційної скарги та зміну
оскаржуваного рішення в частині:
зменшення розміру пені до 2337 грн., у
зв'язку з чим рішення суду слід
викласти в новій редакції, враховуючи,
що зі зменшенням розміру пені підлягає
зменшенню загальна сума
заборгованості, визначена судом першої
інстанції.

Таким чином, загальна сума, що підлягає
до стягнення солідарно з відповідачів
на користь позивача, становить : (16 600
грн. 05 коп. ( відсотки) + 969 грн. 86 коп.
(інфляційні втрати) + 5800 грн. 66 коп. (3%
річних) = 23 370 грн. 57 коп.) + 2337 грн. ( пеня)
= 25 707 грн. 57 коп.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК
України, розмір судових витрат по
сплаті судового збору, що підлягає
стягненню з кожного з відповідачів на
користь позивача, становить суму,
пропорційну задоволеній частині
позовних вимог, а саме: 257 грн. 07 коп./3 =
85 грн. 69 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313-317, 218 ЦПК
України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 12 вересня 2014 року -
змінити в частині розміру пені, у
зв'язку з чим резолютивну частину
рішення викласти в наступній редакції:

Позов Публічного акціонерного
товариства «БТА Банк» до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_2 про солідарне стягнення
заборгованості за кредитним договором
по донарахованих процентах та штрафних
санкціях - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_2 на користь Публічного
акціонерного товариства «БТА Банк»
заборгованість за кредитним договором
№025/016/08-22-4 від 01 липня 2008 року по
донарахованих процентах та штрафних
санкціях на загальну суму 25 707 (
двадцять п'ять тисяч сімсот сім) грн. 57
коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 на
користь Публічного акціонерного
товариства «БТА Банк» витрати по
сплаті судового збору по 85 грн. 69 коп. з
кожного.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: