Провадження по справі № 2/752/1682/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2014 року
м.Київ

Голосіївський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді
Сальникової Н.М.,

секретарів Коркіної М.М.,
Кондратенко М.Л.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідачів ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3, ОСОБА_4 про компенсацію частини
оплати за комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2013 року позивач
звернувся до Голосіївського районного
суду м. Києва до відповідачів з позовом
про компенсацію частини оплати за
комунальні послуги за період з липня 2012
року по серпень 2013 року ОСОБА_4 у сумі 2473
грн 79к. та зобов'язання ОСОБА_3 погашати
кожен місяць частину витрат на оплату
комунальних послуг в сумі 250 грн 00к.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги,
ОСОБА_1 вказала, що вона є власником
квартири АДРЕСА_1, разом з нею
зареєстровані та проживають її
колишній чоловік ОСОБА_4 та донька
ОСОБА_3 з онукою ОСОБА_5, проте за
спожиті житлово-комунальні послуги
сплачує лише вона. З викладених у
позові підстав (а.с.2-4) просила
задовольнити позов у повному обсязі.

Позивач у судовому засіданні,
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві, підтримала позов,
просила його задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідачів ОСОБА_2 не
визнала позов в судовому засіданні,
ствердила, що відповідачі сплачують
житлово-комунальні послуги, на
підтвердження чого надала рахунки на
сплату житлово-комунальних та інших
послуг, у зв'язку з чим просила
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі; представник додала, що
вимога про зобов'язання у майбутньому
погашати витрати на оплату комунальних
послуг взагалі не ґрунтуються на
вимогах закону.

Заслухавши сторін, повно та всебічно
з'ясував обставини справи, перевірив їх
наявними у справі письмовими доказами,
суд вважає, що позов не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа
має право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до суду за
захистом своїх порушених, невизнаних
або оспорюваних прав, свобод чи
інтересів.

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України,
суд забезпечив сторонам змагальність
процесу, створив їм відповідні умови
для реалізації своїх процесуальних
прав і виконання покладених на них
процесуальних обов'язків, попередив
про наслідки вчинення або невчинення
процесуальних дій, проте останні,
відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК
України, скористались на власний
розсуд своїми правами щодо предмету
спору.

Суд, сприяючи всебічному і повному
з'ясуванню обставин справи,
дотримуючись принципу
диспозитивності, неодноразово
роз'яснював позивачеві ОСОБА_1
необхідність для постановлення
справедливого рішення суду
конкретизувати заявлені нею позовні
вимоги. Викладені ж вимоги в прохальній
частині позову, з огляду на його
мотивувальну частину, об'єктивно не
дозволяють визначити його правові
підстави.

Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Отже, при вирішенні спору суд повинен
встановити наявність в особи, яка
звернулася з позовом, суб'єктивного
матеріального права або законного
інтересу, на захист якого подано позов,
а також з'ясувати питання про наявність
чи відсутність факту їх порушення або
оспорювання.

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.

З обставин, наведених у позовній заяві,
які згідно з ч.1 ст.61 ЦПК не підлягають
доказуванню, оскільки визнані
сторонами, судом встановлено, що станом
на липень 2012 року за квартирою АДРЕСА_1
рахується переплата у сумі 1150 грн 00к.

Судом достовірно встановлено і не
оспорюється позивачем, що нею особисто
кожного місяця вносилась оплата за
житлово-комунальні послуги і
заборгованость за спірним житлом
відсутня, що підтверджується
дослідженими у судовому засіданні
рахунками на сплату за
житлово-комунальні послуги за період з
липня 2012 року по серпень 2013 року(а.с.10-26),
й не оспорюється позивачем, що
відповідачами в період з липня 2012 року
по серпень 2013 року також вносилась
оплата за житлово-комунальні послуги,
що підтверджується рахунками оплати за
житлово-комунальні послуги окремими
платежами значними сумами (а.с.79-89)

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, в межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Особа, яка
бере участь у справі, розпоряджається
своїми правами щодо предмета спору на
власний розсуд.

Сукупність вище зазначених доказів дає
суду підстави вважати, що відповідачі
не ухилялись від виконання обов'язку
щодо утримання спірного житла, а тому
суд приходить до висновку, що в
задоволенні позову слід відмовити за
безпідставністю.

Стосовно позовної вимоги позивача про
зобов'язання ОСОБА_3 погашати кожен
місяць частину витрат на оплату
комунальних послуг в сумі 250 грн 00к., суд
дійшов до висновку про те, що вона є
необґрунтованою, оскільки не
ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи вище наведене та керуючись
ст.ст. 6, 10, 11, 59 - 61, 63, 88, 208, 209, 212 - 218, 224-228
ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1
до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про компенсацію
частини оплати за комунальні послуги.

Рішення суду може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва через
Голосіївський районний суд м. Києва
шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня його
проголошення. Особи, які брали участь у
справі, але не були присутні у судовому
засіданні під час проголошення
судового рішення, можуть подати
апеляційну скаргу протягом десяти днів
з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Н.М. Сальникова