Номер провадження № 22-ц/785/3205/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Мартинова К. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2014 року
м.
Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - Мартинової К.П.,

суддів - Кравця Л.І., Оверіної О.В.,

за участю секретаря - Счастлівцевої
Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_3 до Державного підприємства
«Іллічівський морський торговельний
порт», Державного підприємства
«Адміністрація морських портів
України» про зобов»язання укласти
трудовий договір та відшкодування
моральної шкоди за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 на рішення Іллічівського
міського суду Одеської області від 29
січня 2014 року,

ВСТАНОВИЛА :

У вересні 2013 року ОСОБА_3
звернувся до Іллічівського міського
суду Одеської області з позовом до ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт», ДП «Адміністрація Іллічівського
морського торговельного порту» та
просив: зобов'язати одного із
відповідачів зарахувати його в склад
підрозділу - службу інформаційних
технологій, на його думку це повинна
бути служба інформаційних технологій,
приписана до адміністрації;
зобов'язати відповідачів компенсувати
невиплачену заробітну плату;
зобов'язати відповідачів компенсувати
моральну шкоду в розмірі 15000 грн.

Під час судового розгляду позивач
неодноразово уточнював позовні вимоги
та подавав письмові пояснення.

Згідно уточненої позовної заяви від
29.10.2013 року позивач просив: зобов'язати
адміністрацію порта створити робоче
місце інваліда та зарахувати його в
склад адміністрації на посаду,
пов'язану з створенням програм з умовою
роботи на дому; зобов'язати ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт» компенсувати йому невиплачену
заробітну плату; зобов'язати
відповідачів компенсувати моральну
шкоду в розмірі 15000 грн. в рівних долях.

Відповідно доповнень до позову від
15.01.2014 року позивач просив стягнути у
відшкодування завданої йому моральної
шкоди 7000 грн. з ДП «Іллічівський
морський торговельний порт» та 37000 грн.
з ДП «Адміністрація морських портів
України».

Позивач посилався на те, що після
реорганізації ДП «Іллічівський
морський торговельний порт» він не був
переведений до ДП «Адміністрація
морських портів України», та в
порушення вимог ст. 42 КЗпП України не
було враховано його переважне право на
залишення на роботі як працівника з
більш високою кваліфікацією і
продуктивністю праці та інваліда, який
має на утриманні дружину.

Представник ДП «Іллічівський морський
торговельний порт» позовні вимоги не
визнав, посилаючись на те, що позивач
працює техніком-програмістом ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт» і є за станом здоров'я надомним
працівником, що до ОСОБА_3
застосовується почасова оплата праці
відповідно до штатного розпису і
заборгованість по заробітній платі
відсутня.

Представник ДП «Адміністрація
морських портів України» позов ОСОБА_3
не визнав, посилаючись на те, що посада
техніка-програміста, на якій працює
ОСОБА_3 в ДП «Іллічівський морський
торговельний порт», в Іллічівській
філії ДП «Адміністрація морських
портів України» відсутня, що виключило
можливість працевлаштування ОСОБА_3 за
заявою від 03.07.2013 року з урахуванням
продовження його роботи в порту.

Рішенням Іллічівського міського
суду Одеської області від 29 січня 2014
року у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати, тому що воно
ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
апеляційної скарги, заперечення на неї,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених вимог колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу та залишає рішення суду без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції ухвалив рішення з
додержанням вимог матеріального і
процесуального права.

Розглядаючи спір, колегія суддів
вважає, що районний суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи в межах
заявлених вимог та на підставі наданих
сторонами доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов"язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК. Докази подаються сторонами та
іншими особами, які беруть участь у
справі. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на
всебічному, повному, об"єктивному та
безпосередньому дослідженні наявних у
справі доказів. Жоден доказ не має для
суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що наказом № 206/л
від 28.10.2004 року ОСОБА_3 прийнятий на
роботу в Іллічівський торговельний
порт техніком-програмістом відділу
комп»ютерних технологій /скорочено
ВКТ/.

Мировою угодою між ОСОБА_3 та ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт», затвердженою ухвалою
Іллічівського міського суду Одеської
області від 19 лютого 2007 року, визначено,
що ОСОБА_3 поновлений на роботі
техніка-програміста відділу
комп»ютерних технологій з 01.01.2007 року
на умовах безстрокового трудового
договору з надомним режимом роботи.
Пунктом 6 мирової угоди визначено, що у
випадку реорганізації структури
управління ДП «Іллічівський морський
торговельний порт», ліквідації
структурного підрозділу порту -
відділу комп»ютерних технологій,
ліквідації робочого місця
техніка-програміста відділу
комп»ютерних технологій відповідач
зобов»язаний запропонувати позивачу
роботу в іншому структурному
підрозділі на тих самих суттєвих
умовах, на яких було укладено
безстроковий трудовий договір між
ними. У разі відсутності у відповідача
можливості забезпечити позивачу інші
робочі місця при ліквідації робочого
місця техніка-програміста відділу
комп»ютерних технологій на тих же
самих суттєвих умовах, відповідач
зобов»язанний запропонувати позивачу
всі наявні вакантні робочі місця з
правом вибору позивачем найбільш
сприятливого для нього робочого місця.

Згідно з Наказом № 466/к від 23.11.2009 року
ОСОБА_3 працює техніком-програмістом
відділу ППЗ Служби інформаційних
технологій ДП «Іллічівський морський
торговельний порт» з 01.12.2009 року по
теперішній час.

Згідно виписок про нарахування та
перерахування позивач отримує
заробітну плату, яка перераховується
на його картку в ПАТ «Марфін Банк»
бухгалтерією Служби інформаційних
технологій відділу проектування та
програмного забезпечення / а.с. 201-202/.
Остання зарплата йому була
перерахована за грудень 2013 року.

ОСОБА_3 працює на умовах безстрокового
трудового договору, з урахуванням його
інвалідності встановлено надомний
режим роботи.

Розпорядженням Кабінету
Міністрів України № 133-р від 04.03.2013 року
та наказу Міністерства інфраструктури
України № 163 від 19.03.2013 року проведена
реорганізація державних підприємств
морського транспорту в тому числі і ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт» шляхом виділу стратегічних
об»єктів портової інфраструктури,
іншого майна, прав та обов»язків
стосовно них відповідно до
розподільчих балансів та утворення
внаслідок виділу ДП «Адміністрація
морських портів України».

Згідно Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних осіб
внаслідок реорганізації зареєстровано
юридичну особу ДП «Адміністрація
морських портів України» та
відокремлений підрозділ Іллічівська
філія ДП «Адміністрація морських
портів України» / а.с. 120/.

Відповідно до п. 3.2 Статуту вказане
підприємство створене шляхом виділу з
реорганізованих державних підприємств
стратегічних об»єктів портової
інфраструктури, іншого майна, прав та
обов»язків стосовно них відповідно до
розподільчих балансів та є
правонаступником реорганізованих
державних підприємств у частині майна,
прав та обов»язків відповідно до
розподільчих балансів. Згідно п. 6.1.5
Статуту підприємство самостійно
визначає свою організаційну структуру,
встановлює чисельність працівників та
штатний розпис.

Наказом № 416 від 14 червня 2013 року в
результаті реорганізації з 14.06.2013 року
в ДП Іллічівський морський
торговельний порт» створено
структурні підрозділи в тому числі
відділ комп»ютерних технологій та
ліквідовано з 14.06.2013 року структурний
підрозділ порту з усіма місцями та
посадами службу інформаційних
технологій та зобов»язано здійснити
проведення вивільнення працівників
відповідно до ст. 49-2 КЗпП України та
Закону України «Про зайнятість
населення» / а.с. 9-10/.

Відповідно до ст. 49-2 КЗпП України про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Переважне право на залишення на роботі
при вивільненні працівників у зв»язку
із змінами в організації виробництва і
праці регулюється статтею 42 КЗпП
України.

Встановлено, що ОСОБА_3 продовжує
працювати техніком -програмістом в ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт», з роботи його не звільняли,
робоче місце є основним робочим місцем
позивача, отримує заробітну плату,
трудовий договір з ним не розривався,
що не заперечується відповідачем ДП
«Морський торговельний порт».

При встановлених обставинах суд
першої інстанції прийшов до
обгрунтованого висновку про відмову в
задоволенні позову за безпідставністю.

Посилання апеляційної скарги на не
застосування судом першої інстанції до
позовних вимог дії Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» є безпідставними.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» виконанням
нормативу робочих місць для інвалідів
вважається працевлаштування
інвалідів, для яких це місце роботи є
основним, а не на умовах сумісництва.

Законом України «Про зайнятість
населення» додаткові гарантії у
сприянні працевлаштуванню держава
надає інвалідам, які не досягли
пенсійного віку, встановленого ст. 26
Закону України «Про
загальнообов»язкове державне пенсійне
страхування» - 60 років для чоловіків.

Позивач досяг 60 ти років у 2011 році,
згідно копії трудової книжки він
народився у 1951 році. Відповідно до ч. 2
ст. 14 Закону України «Про зайнятість
населення", норматив працевлаштування
на роботу інвалідів, який
встановлюється Законом України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», використовується
для працевлаштування саме інвалідів,
які не досягли пенсійного віку.

Статті 18, 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» не встановлюють та не
регулюють правовідносини
безпосередньо між робітником та
роботодавцем та встановлюють
обов»язок суб»єктів господарської
діяльності перед державою щодо
створення певної кількості робочих
місць для інвалідів в порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Порядок створення робочих місць для
інвалідів встановлено Законом України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» і Постановою
Кабінету Міністрів України №70 від
31.01.2007 року, які встановлюють обов'язок
підприємства перед державою та не
регулюють правовідносини
безпосередньо між роботодавцем і
працівником.

В разі порушення такого порядку
суб»єкт господарської діяльності
відповідає штрафними санкціями за
позовом Фонду соціальної захищеності
інвалідів України.

Під час відмови позивачу в укладенні
трудового договору не були порушені
вимоги ст. 42 КЗпП України, ст. 11 Закону
України «Про зайнятість населення», ст.
17 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні», оскільки відсутня відмова в
укладенні трудового договору з
дискримінаційних підстав.

Посилання апеляційної скарги на
неправильне застосування ст. 42 КЗпП
України не можуть бути підставою для
скасування рішення. Зазначена
позивачем норма трудового права, як
підстава його позовних вимог про
укладення трудового договору, регулює
права працівників при їх вивільненні у
зв»язку із змінами в організації
виробництва і праці. Відмовляючи
позивачу в прийнятті на роботу
техніком-програмістом ДП «АМПУ»
виходило виключно з відсутності такої
посади в штатному розкладі
підприємства, відсутності виробничої
необхідності створювати зазначене
робоче місце, тобто діяло в визначених
законом межах, реалізуючи законне
право вільного найму працівників.

Оскільки ОСОБА_3 продовжує працювати в
ДП «Іллічівський морський
торговельний порт», трудовий договір з
ним не розривався, то відсутні підстави
для переведення його на роботу до ДП
«Адміністрація морських портів
України». Для переводу позивача до ДП
«Адміністрація морських портів
України» також відсутня згода
роботодавця позивача, що є також
суттєвою умовою переводу працівника.

Посилання апеляційної скарги на те, що
згідно мирової угоди від 19 лютого 2007
року строк дії трудового договору з ДП
"Іллічівський морський торговельний
порт» закінчився у 2011 році також не
можуть бути підставою для скасування
рішення суду.

ОСОБА_3 не звільнено з ДП «Іллічівський
морський торговельний порт», що
підтверджується копією трудової
книжки та відомостями про нарахування
йому заробітної плати, котрі
знаходяться в матеріалах справи.
Встановлене свідчить про те, що
трудовий договір позивача з ДП
«Іллічівський морський торговельний
порт» продовжується.

Справа розглянута судом відповідно до
вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах
заявлених вимог та на підставі
наданих сторонами доказів, які
знаходяться в матеріалах справи,
належність та допустимість яких
перевірена судом та їм надана оцінка в
рішенні суду.

Таким чином колегія суддів вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 305, 307, 308, 313, 314,
315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3
відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду
Одеської області від 29 січня 2014 року
залишити без зміни.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з
дня набрання нею законної сили.

Головуючий
К.П. Мартинова

Судді
Ю.І. Кравець

О.В. Оверіна