Справа № 461/8867/14
Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р.
Провадження № 22-ц/783/7175/14
Доповідач в 2-й інстанції: Тропак О. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2014 року колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Апеляційного суду Львівської
області в складі:

головуючого Тропак О.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.,

за участю секретаря
Іванової О.О.,

з участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові цивільну справу
за апеляційною скаргою відповідача
ТзОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс»
на ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 30 липня 2014 року про
забезпечення позову у справі за
позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс» про визнання
договору недійсним та стягнення
коштів, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Галицького районного суду м.
Львова від 30.07.2014 року заяву ОСОБА_2 про
забезпечення позову задоволено
частково. Вирішено: накласти арешт на
грошові кошти - 17 330,00 грн., які належать
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Лізингова компанія
«АвтоФінанс», та знаходяться на
розрахунковому рахунку 3 в АТ
«Райффайзен банк Аваль» в м. Київ; в
решті вимог заяви відмовлено за
безпідставністю.

Ухвалу суду в апеляційному порядку
оскаржило ТзОВ«Лізингова компанія
«АвтоФінанс». Посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просить ухвалу
Галицького районного суду м. Львова від
30.07.2014 року про забезпечення позову
скасувати. В обгрунтування апеляційної
скарги зазначає, що позивачем не надано
жодного доказу, який би свідчив про
небажання повертати позивачу сплачені
кошти, або доказів, які б свідчили про
неможливість виконання рішення суду. В
заяві про забезпечення позову
міститься лише голослівне припущення
позивача про утруднення в майбутньому
виконання рішення суду, що не
відповідає дійсності. Позивачем не
надано жодного належного та
допустимого доказу в підтвердження
заяви про забезпечення позову. Апелянт
вважає, що, вирішуючи питання про
забезпечення позову, суд має брати до
уваги інтереси не тільки позивача, а й
інших осіб, права яких можуть бути
порушені у зв'язку із застосуванням
відповідних заходів. Обмеження
можливості апелянта, господарюючого
суб'єкта, користуватися та
розпоряджатися власним майном в
повному обсязі завдасть шкоди
господарській діяльності. В позовній
заяві позивач вказує, що ТзОВ
«Лізингова компанія «Автофінанс»
займається нечесною підприємницькою
діяльністю та посилається ст. 19 ЗУ «Про
захист прав споживачів» та вказує на
те, що відповідач займається таким
видом діяльності як адміністрування
купівель в групах, що взагалі не
відповідає дійсності. ТзОВ « Лізингова
компанія «АвтоФінанс» займається
виключним видом економічної
діяльності з надання послуг
фінансового лізингу, на що має
відповідний дозвіл, та діяльність якої
повністю контролюється
Нацкомфінпослуг. Між сторонами було
укладено саме договір фінансового
лізингу, а не договір про надання
фінансових послуг. Як на підставу
задоволення апеляційних вимог, вказує
на ст. 151 ЦПК України, постанову Пленуму
ВС України від 12 червня 2009 року № 2 « Про
застосування норм цивільного
процесуального законодавства при
розгляді справ у суді першої
інстанції», постанову Пленуму ВС
України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову».

Заслухавши суддю-доповідача,
пояснення позивача, перевіривши
матеріали справи в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу належить
задовольнити частково, з наступних
мотивів.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України,
заява про забезпечення позову
розглядається судом , у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно копії позовної заяви (а.с. 1-
6), позовна заява поступила Галицькому
районному суду 28.07.2014 року.

Згідно копії ухвали про
відкриття провадження у справі ( а.с. 26) ,
провадження у справі було відкрито 31
липня 2014 року.

Згідно ухвали про забезпечення
позову ( а.с. 26а ) така була постановлена
30 липня 2014 року.

Згідно копії заяви про
забезпечення позову ( а.с. 9-10) , заява про
забезпечення позову поступила
Галицькому районному суду 07.08.2014 року,
згідно копії квитанції від 07.08.2014 року,
виданої Приватбанком (а.с 7), позивачем
було сплачено за звернення до
Галицького районного суду м. Львова
судовий збір 121 грн 80 коп.

Отже, вищезазначені обставини
дають підстави для висновку, що
оскаржена ухвала від 30 липня 2014 року
була постановлена до відкриття
провадження у справі, тобто оскаржена
ухвала постановлена судом у
провадженні якого не було справи за
позовом ОСОБА_2 до ТзОВ «Лізингова
компанія «АвтоФінанс». Таким чином,
колегія суддів вважає, що розгляд заяви
позивача про забезпечення позову
здійснено судом першої інстанції з
порушенням порядку, встановленого для
її розгляду.

Згідно п.3 ч.1 ст.312 ЦПК України
розглянувши скаргу на ухвалу суду
першої інстанції, апеляційний суд:
скасовує ухвалу і передає питання на
новий розгляд до суду першої
інстанції, якщо останній порушив
порядок , встановлений для його
вирішення.

Зважаючи та те, що судом першої
інстанції було порушено порядок,
встановлений ч.1 ст. ст. 153 ЦПК України
для розгляду заяви про забезпечення
позову, колегія суддів вважає, що немає
необхідності надавати оцінку доводам
апеляційної скарги, про те, що , що
оскаржена ухвала постановлена з
недотриманням інших норм
процесуального права, що стосувалися
наявності чи відсутності підстав для
вжиття заходів забезпечення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційну скаргу
належить задовольнити частково,
оскаржувану ухвалу належить скасувати
і передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 312, ч.ч.1, 3 ст. 315, ст.
ст. 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ТзОВ
«Лізингова компанія «АвтоФінанс»
задовольнити частково.

Ухвалу Галицького районного суду м.
Львова від 30 липня 2014 року скасувати і
передати питання на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню у
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий
Тропак О.В.

Судді
Приколота Т.І.

Федоришин А.В.