АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження
Головуючий у 1-й інстанції: Хоменко О.Л.
Доповідач: Українець Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2014 року колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі :

Головуючого - Українець
Л.Д.

суддів -
Крижанівської Г.В.

- Шебуєвої
В.А.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві цивільну справу
за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та

представника ОСОБА_2 й ОСОБА_3 - ОСОБА_4

на рішення Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 вересня 2014 року в
справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2,
третя особа: ОСОБА_3 про стягнення
коштів

в с т а н о в и л а :

У березні 2014 року позивач ОСОБА_5
звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2
про стягнення коштів.

В мотивування вимог посилався на те, що
30.09.2009 року третя особа у справі - ОСОБА_3
отримала від нього в борг 48 200 доларів
США.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30.05.2013 року з третьої
особи на його користь стягнуто борг в
розмірі 402 296 грн. 06 коп.

В порядку виконання рішення суду з
ОСОБА_3 на його користь стягнуто
частину боргу в розмірі 136 930 грн. 45 коп.

Решта коштів в сумі 263 267 грн. 73 коп. не
погашена.

Зауважував, що відповідач ОСОБА_2 є
чоловіком ОСОБА_3, й договір позики був
укладений в інтересах сім'ї та одержані
за цим договором кошти використані в
інтересах сім»ї, що встановлено
рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 17.02.2014 року.

Враховуючи те, що договір, укладений
одним із подружжя, створює обов'язки
для другого з подружжя, тому просив суд
залишок боргу з сумі 263267 грн. 73 коп.
стягнути з відповідача ОСОБА_2 який є
чоловіком позичальника з підстав,
передбачених ч.4 ст. 65 СК України та ст.
619 ЦК України. Вважав, що в даному
випадку ОСОБА_2 несе субсидіарну
відповідальність по боргу дружини
ОСОБА_3

Рішенням Голосіївського районного
суду м. Києва від 24 вересня 2014 року
позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 грошові кошти
в сумі 263 267 грн. 73 коп. та судовий збір в
сумі 2632 грн. 68 коп.

Не погоджуючись з рішенням,
представник відповідача та третьої
особи подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення та ухвалити
нове про відмову в задоволенні позову,
посилаючись на його незаконність та
необґрунтованість.

Також в апеляційній скарзі просить
стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2
1316,34 грн. судового збору та 3000 грн.
витрат за надання правової допомоги.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення та ухвалити нове про
відмову в задоволенні позову.

Зазначає, що в матеріалах справи
відсутні належні та допустимі докази
того, що він надав письмову згоду на
укладення договору позики від 30.09.2009
року з ОСОБА_5 та те, що отримані за цією
розпискою кошти витрачені в інтересах
їхньої сім'ї.

Крім того, строк позовної давності
сплинув 13.10.2012 року, проте позивач
звернувся з позовом лише 05.03.2014 року,
тобто з пропуском встановленого
законом строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
осіб, які з"явилися в судове засідання,
дослідивши матеріали справи,
обговоривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів вважає, що скарга ОСОБА_2
підлягає задоволенню, а скарга
представника відповідача та третьої
особи підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 30.09.2009 року між
ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір
позики за умовами якого позичальник
отримала в борг грошові кошти в розмірі
48200 дол. США зі строком повернення до
12.10.2009 року.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 30.05.2013 року, залишеним
без змін ухвалою Апеляційного суду
міста Києва від 24.07.2013 року, в справі за
позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення
заборгованості за договором позики, з
ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто 402 296
грн. 06 коп. (а.с.7-8,9-12).

З постанови про закінчення виконавчого
провадження старшого державного
виконавця Відділу державної
виконавчої служби Ялтинського
міського управління юстиції від 30.07.2012
року вбачається, що в порядку виконання
рішення суду було реалізовано квартиру
АДРЕСА_1, м.Ялта. Сума боргу стягнута
частково в розмірі 87 449 грн. 67 коп.
Залишок суми боргу становить 314 846 грн. 39
коп. (а.с.19,72-74).

Згідно довідки Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції у м. Києві
№155/11 від 20.03.2014 року борг по
виконавчому листу №2-16889/10 від 22.04.2011
року про стягнення з ОСОБА_3 боргу в
сумі 402296 грн. 06 коп. на користь ОСОБА_5
складає 263267 грн. 73 коп. станом на 20.03.2014
року (а.с.28).

Звертаючись в суд з даним позовом
ОСОБА_5 посилався на те, що відповідач
ОСОБА_2 є чоловіком позичальника
ОСОБА_3, договір позики був укладений в
інтересах сім'ї та одержані за цим
договором кошти використані в
інтересах сім»ї, що встановлено
рішенням Апеляційного суду Автономної
Республіки Крим від 17.02.2014 року, тому
залишок боргу з сумі 263267 грн. 73 коп. слід
стягнути саме з відповідача ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції погодився в повній
мірі з доводами позивача про те, що сума
боргу за договором позики є спільною
сумісною власністю подружжя, й
оскільки рішення суду про стягнення
суми боргу виконане лише частково, що
встановлено рішенням Апеляційного
суду Автономної Республіки Крим від
17.02.2014 року, яке має преюдиціальну силу,
тому з відповідача як чоловіка
позичальника слід стягнути залишок
боргу в сумі 263 267,73 грн.

Проте з таким висновком суду
погодитися неможливо з огляду на таке.

Дійсно, рішенням Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 17.02.2014
року у справі за позовом ОСОБА_2 до ВДВС
Ялтинського міського управління
юстиції, ТОВ «ТД Еліт Сервіс», ОСОБА_7,
ОСОБА_3, третя особа: приватний нотаріус
Ялтинського міського нотаріального
округу АР Крим ОСОБА_8 про визнання
недійсним протоколу проведення
публічних торгів, акта про проведення
публічних торгів, встановлено, що
ОСОБА_2 знаходиться в зареєстрованому
шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 з 24.04.1998
року. у період шлюбу ОСОБА_3 взяла в борг
у ОСОБА_5 суму в розмірі 400476 грн., які
стягнуті за судовими рішеннями, які
набули чинності. Договір займу був
укладений в інтересах сім»ї та
одержані за цими договорами кошти
використані в інтересах сім»ї (а.с.13-18).

При цьому судом не враховано, що при
розгляді справи про стягнення
заборгованості за договором позики з
ОСОБА_3, Шевченківський районний суд м.
Києва не досліджував та не
встановлював факт укладання договору
позики в інтересах сім»ї та факт того,
що одержані за цим договором кошти
використані в інтересах сім»ї,
відповідно рішення Апеляційного суду
Автономної Республіки Крим від 17.02.2014
року не може бути преюдиціальним із
цього питання, оскільки за змістом ч. 2
ст. 223 ЦПК України в іншому процесі не
можна доводити факти і правовідносини,
якщо вони в попередньому судовому
рішенні встановлювались.

Щодо доводів представника позивача про
наявність у другого подружжя ОСОБА_2
субсидіарної відповідальності за
даним боргом на підставі ст. 619 ЦК
України, то такі доводи не ґрунтуються
на законі.

В силу ч.1 ст. 619 ЦК України договором або
законом може бути передбачена поряд із
відповідальністю боржника додаткова
(субсидіарна) відповідальність іншої
особи.

У даному випадку така
відповідальність у ОСОБА_2 не виникає
ні в силу договору, ні в силу закону.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено,
що договір, укладений одним із подружжя
в інтересах сім»ї, створює обов»язки
для другого подружжя, якщо майно,
одержане за договором, використане в
інтересах сім»ї.

Частиною 2 ст. 73 СК України визначено,
що стягнення може бути накладено на
майно, яке є спільною сумісною
власністю подружжя, якщо судом
встановлено, що договір був укладений
одним із подружжя в інтересах сім»ї і
те, що було одержано за договором,
використано на її потреби.

Позивач не заявляв вимог щодо
солідарного стягнення боргу за
договором позики з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а
просив Шевченківський районний суд м.
Києва стягнути заборгованість
виключно з ОСОБА_3, і судом стягнуто з
неї на користь позивача суму боргу в
розмірі 402 296 грн. 06 коп.

З пояснень представників сторін
вбачається, що виконавчий лист про
стягнення боргу з ОСОБА_3 перебуває на
виконанні в державній виконавчій
службі, що спростовує доводи
представника позивача про
неможливість виконання рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції дійшов помилкового висновку
про задоволення позову, а тому рішення
суду підлягає скасуванню з ухваленням
нового рішення про відмову в
задоволені позову.

В свою чергу не підлягають задоволенню
клопотання представника відповідача
та третьої особи про стягнення з ОСОБА_5
на користь ОСОБА_2 1316,34 грн. судового
збору, оскільки чинним законодавством
не передбачено стягнення судового
збору за подання апеляційної скарги в
разі її задоволення. Також є
безпідставним клопотання про
стягнення з позивача на користь
відповідача 3000 грн. витрат за надання
правової допомоги, оскільки такі
вимоги не були предметом дослідження в
суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303,304,307,309, 313,314,316 ЦПК
України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2
й ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 24 вересня 2014 року скасувати
та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2
про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу
його проголошення та може бути
оскаржене безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :