У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Головуючого: Макарчука М.А.,

Суддів: Леванчука А.О.,
Мазур Л.М., Маляренка А.В.,
Нагорняка В.А., розглянувши в судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, та
зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4
про усунення перешкод у користуванні
квартирою та вселення,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
рішення апеляційного суду Львівської
області від 24 вересня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_4 звернулася
до суду з позовом про визнання ОСОБА_5
таким, що втратив право користування
квартирою АДРЕСА_1, посилаючись
на те, що відповідач не проживає у
зазначеній квартирі більше шести
місяців без поважної причини.

Відповідач звернувся із зустрічним
позовом до ОСОБА_4 про усунення
перешкод у користуванні квартирою та
вселення посилаючись на перешкоди,
створені йому позивачкою у
користуванні спірним житлом.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 22 квітня

2013 року позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано ОСОБА_5 таким що втратив право
користування АДРЕСА_1 У задоволенні
зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської
області від 24 вересня

2013 року рішення районного суду
скасовано й ухвалено нове рішення у
справі про відмову в задоволенні
первісного позову ОСОБА_4 до

ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6 про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.
Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4 не
чинити перешкоди ОСОБА_5 у користуванні
квартирою АДРЕСА_1, шляхом передачі
ключів від вхідних дверей вказаного
житлового приміщення та вселення у
дане приміщення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішення суду
апеляційної інстанції та залишення в
силі рішення суду першої інстанції,
обґрунтовуючи свою вимогу порушенням
апеляційним судом норм процесуального
права та неправильним застосуванням
норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню
з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71, ст. 72
Житлового кодексу України при
тимчасовій відсутності наймача або
членів його сім'ї за ними зберігається
жиле приміщення протягом шести
місяців.

Якщо наймач або члени його сім'ї були
відсутні з поважних причин понад
шість місяців, цей строк за заявою
відсутнього може бути продовжено
наймодавцем, а в разі спору - судом.

Визнання особи такою, що втратила право
користування жилим приміщенням
внаслідок відсутності цієї особи
понад встановлені строки, провадиться
в судовому порядку.

Місцевим судом встановлено, не
заперечується сторонами і
підтверджено належними та допустимими
доказами, що квартира АДРЕСА_1, житловою
площею 62,46 кв. м була надана на сім'ю із
чотирьох осіб рішенням Виконавчого
комітету Львівської міської Ради від 08
серпня 2002 року і перебуває у
користуванні на підставі договору
найму. Квартира не приватизована. У 2004
році сторони розірвали шлюб. У 2005 році
позивачка зверталася до суду з позовом
про визнання відповідача таким, що
втратив право користування квартирою.
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Львова від 14 червня 2006 року в
задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Судом також встановлено, що після
набрання чинності судового рішення
відповідач всі свої речі перевіз у
житловий будинок у с. Наварія
Пустомитівського району, де проживає з
другою дружиною, у спірну квартиру не
вселявся і не несе витрат за
користування нею.

Жодних доказів створення відповідачу
перешкод у користуванні спірним житлом
місцевим судом не встановлено.

Встановивши такі обставини, місцевий
суд прийшов до правильного висновку
про непроживання ОСОБА_5 у спірній
квартирі з 2006 року без поважної причини
і обґрунтовано відмовив відповідачу у
задоволенні зустрічних вимог та визнав
його таким, що втратив право
користування квартирою АДРЕСА_1.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення про відмову
ОСОБА_4 у визнанні ОСОБА_5 таким, що
втратив право користування квартирою
АДРЕСА_1 та задовольняючи зустрічні
позовні вимоги, апеляційний суд в
порушення вимог ст. 303 ЦПК України, не
встановивши жодної обставини, які
підтверджують створення позивачем
перешкод відповідачу у користуванні
спірним житловим приміщенням, не
спростувавши обставини про не
проживання відповідача у спірній
квартирі без поважних причин більше
шести місяців, встановлені місцевим
судом, вдався до безпідставної
переоцінки заяви відповідача від 11
листопада 2012 року до правоохоронних
органів із скаргою на позивачку, яка
обґрунтовано відхилена місцевим судом
як неналежний доказ, оскільки не
містить інформації щодо предмету
доказування, і внаслідок цього
помилково скасував законне та
обґрунтоване рішення місцевого суду.

Згідно з вимогами ст. 339 ЦПК України,
установивши, що апеляційним судом
скасовано судове рішення, ухвалене
згідно із законом, суд касаційної
інстанції скасовує судове рішення суду
апеляційної інстанції і залишає в силі
судове рішення суду першої інстанції.

З цих підстав рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню із залишенням
в силі рішення місцевого суду.

Керуючись ст.ст. 336, 339, 345 ЦПК України,
колегія судової палати у цивільних
справах суддів Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської
області від 24 вересня 2013 року
скасувати, а рішення Шевченківського
районного суду м. Львова від 22 квітня 2013
року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Макарчук М.А.

Судді:
Леванчук А.О.

Мазур Л.М.

Маляренко А.В.

Нагорняк В.А.