ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 174/991/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 р.
м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд
Дніпропетровської області

у складі головуючого
судді Ілюшик І.А.

при секретарі
Заіка А.В.

за участі позивача
ОСОБА_1

представника позивача
ОСОБА_2

відповідача
ОСОБА_3

представника відповідача
ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Вільногірську цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
відділу державної виконавчої служби
Вільногірського міського управління
юстиції Дніпропетровської області про
визнання недійсною заборгованості по
аліментам, звільнення від сплати
заборгованості по аліментам,-

В С Т А Н О В И В:

14.10.2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_3, відділу державної
виконавчої служби Вільногірського
міського управління юстиції
Дніпропетровської області (далі - ВДВС
ВМУЮ) в якому з урахуванням заяви про
збільшення позовних вимог просив
визнати недійсною заборгованість по
аліментам в розмірі 14 626, 47 грн.
нарахованою позивачу ВДВС ВМУЮ за
період з 01.03.2010 року по 01.04.2014 року на
користь ОСОБА_3 за виконавчим листом №
2-487 виданим 26.03.2010 року Вільногірським
міським судом Дніпропетровської
області, на виконання рішення суду про
стягнення з позивача на користь ОСОБА_3
Звільнити від сплати заборгованості по
аліментам.

В обґрунтування позову посилався на те,
що бездіяльність відповідачів, яка
полягала в тому, що вони своєчасно не
повідомили його ще у 2010 році про
заборгованість зі сплати аліментів,
стала підставою нарахування йому у
квітні 2014 року заборгованості по
сплаті аліментів за минулі чотири роки.
Заборгованість він сплатити не має
можливості, оскільки не має постійного
заробітку.

ОСОБА_1 та його представник в судове
засідання з'явилися, пояснили, що
позивач сплачував аліменти в
добровільному порядку в розмірі 30 %
прожиткового мінімуму, оскільки
постійного місця роботи він не має. З
01.03.2010 року по 01.04.2014 року будь-яких
претензій щодо несплати аліментів йому
не надходило. У 2014 році у квітні а бо
травні місяці позивач отримав
довідку-розрахунок заборгованості по
аліментам з якою він не погодився. Крім
того відповідач та його представник
вважають, що ВДВС ВМУЮ проведено
невірний розрахунок заборгованості.
Усі наявні у позивача квитанції були
надані виконавчій службі на
підтвердження сплати аліментів.
Позовну заяву просили задовольнити в
повному обсязі, посилаючись на те, що
залишок заборгованості позивач не
повинен сплачувати з тих підстав, що
відповідачі не повідомляли його про
наявність заборгованості,
заборгованість виникла в зв'язку з
бездіяльністю відповідачів і ці
обставини мають істотне значення,
просили суд визнати недійсною
заборгованість по аліментам, звільнити
від сплати заборгованості за
аліментами.

Позивач пояснив, що судом стягнуті
аліменти в розмірі 1/4 частини всіх
видів доходів, але не менше, ніж 30 %
прожиткового мінімуму відповідно до
віку дитини. Судом враховано, що він
працює за угодами і не має постійного
заробітку. Він вважає, що має
сплачувати аліменти у розмірі 30 %
прожиткового мінімуму, як це
передбачено рішенням суду, а з
урахуванням середньомісячної
заробітної плати в цій місцевості, як
це зазначає представник ВДВС ВМУЮ. З
часу ухвалення рішення про аліменти
йому було відомо про наявність
обов'язку сплачувати аліменти і він цей
обов'язок виконував, сплачуючи 30 %
прожиткового мінімуму на користь
позивача.

Представник ВДВС ВМУЮ Власенко В.Г.
позов не визнала, просила в його
задоволенні відмовити та вказала, що
боржник ОСОБА_1 повідомлявся про
відкриття 16.14.2010 року виконавчого
провадження. Аліменти нараховувались,
виходячи з середньої заробітної плати
і позивач їх сплачував не в повному
обсязі в зв'язку з чим утворилась
заборгованість. Нарахування
заборгованості було проведено у 2014
році в зв'язку зі зверненням до
виконавчої служби ОСОБА_3 Про наявність
заборгованості позивача повідомлялось
простою кореспонденцією, тому
будь-яких доказів отримання цих
повідомлень матеріали виконавчого
провадження не містять.

Відповідач ОСОБА_3 позов не
визнала повністю, просила в його
задоволенні відмовити з тих підстав, що
від виконання аліментних зобов'язань
ОСОБА_1 ухилявся, аліменти сплачував
нерегулярно, вона починаючи з 2010 року і
в подальшому кожного року зверталася
до виконавчої служби в усній формі в
зв'язку з несплатою аліментів
позивачем. Вважає, що розмір
заборгованості по аліментам з
урахуванням фактично сплачених
позивачем аліментів розраховано вірно.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши
матеріали справи, матеріали
виконавчого провадження № 18701902, суд
дійшов наступних висновків.

Правовідносини між сторонами
регулюються положеннями Сімейного
кодексу України, ЗУ «Про виконавче
провадження».

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у
зареєстрованому шлюбі до 10.04.2007 року
від якого мають дочку ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Вільногірського міського
суду Дніпропетровської області від
26.032010 року, стягнуто з ОСОБА_1 та
користь ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4
частини всіх видів доходу, однак не
менше 30 % прожиткового мінімуму
відповідно до віку дитини, починаючи з
01.03.2010 року (а.с. 53). Вказане рішення
набрало законної сили 07.04.2010 року. На
теперішній час не змінене та не
скасоване.

За вказаним рішенням суду, 16.04.2010 року
відкрито виконавче провадження № 18701902
за виконавчим листом № 2-487 за
аліментами на утримання ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с .54).

Державним виконавцем у 2014 році
позивачу направлялись попередження
про необхідність явки до ВДВС ВМУЮ, та
вирішення питання щодо сплати
заборгованості по аліментам (а.с. 8, 9).
При цьому суд враховує пояснення
представника ВДВС ВМУЮ в судовому
засіданні про те, що повідомлення на
адресу позивача направлялись простою
кореспонденцією, матеріали
виконавчого провадження не містять
доказів отримання їх позивачем, до 2014
року повідомлення про наявність
заборгованості позивачу не
направлялись. Вказане також
підтверджується матеріалами
виконавчого провадження.

Заборгованість позивача по сплаті
аліментів станом на 01.04.2014 року
становить 14 626 грн. 47 коп., що
підтверджується довідкою-розрахунком
від 15.04.2014 року за № 85 (а.с. 10, 11).

Заборгованість позивача по сплаті
аліментів станом на 01.10.2014 року
становить 15 853 грн. 95 коп., що
підтверджується копією розрахунку
заборгованості державного виконавця
ВДВС ВМУЮ від 03.10.2014 року за № 255/02-54 (а.с.
12).

На підтвердження систематичної сплати
аліментів позивачем суду надані копії
квитанції за 2010-2014 роки (а.с. 31-46).

Відповідно до довідки-розрахунку
заборгованості за аліментами
державного виконавця ВДВС ВМУЮ,
заборгованість по аліментам за
виконавчим провадженням № 18701902 за
виконавчим листом № 2-487 на утримання
ОСОБА_5 станом на 01.10.2014 року складає 8 421
грн. 47 коп. Перерахунок проведено в
зв'язку з надходженням копій квитанцій
про сплату аліментів (а.с. 50-52).

Позивач ОСОБА_1 є працездатним. Згідно
копії трудової книжки позивача, він
звільнився з останнього офіційного
місця роботи 27.03.2002 по ст. 38 КЗпЗ
України, за власним бажанням, та більше
офіційно не працевлаштовувався. На
обліку в центрі зайнятості не
перебуває (а.с. 6, 7).

На підставі ч.1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше,
як за зверненням фізичних та юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Положення ч. 1 ст. 61 ЦПК України
передбачають, що обставини, визнані
сторонами та іншими особами, які беруть
участь у справі, не підлягають
доказуванню

Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу
України батьки зобов'язані утримувати
дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно частини 4. статті 195 СК України
розмір заборгованості за аліментами
обчислюється державним виконавцем, а у
разі спору - судом.

У відповідності до вимог ч. 2,3 ст. 197 СК
України за позовом платника аліментів
суд може повністю або частково
звільнити його від сплати
заборгованості за аліментами, якщо
вона виникла у зв'язку з його тяжкою
хворобою або іншою обставиною, що має
істотне значення. Суд може звільнити
платника аліментів від сплати
заборгованості, якщо буде встановлено,
що вона виникла внаслідок
непред'явлення без поважної причини
виконавчого листа до виконання особою,
на користь якої присуджено аліменти.

Згідно ч. 9 ст. 74 ЗУ «Про виконавче
провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV спір
щодо розміру заборгованості із
сплати аліментів вирішується судом за
заявою заінтересованої особи у
порядку, встановленому законом.

Згідно п. 26 пленуму Вищого
спеціалізованого суд України з
розгляду цивiльних i кримiнальних справ
«Про практику розгляду судами скарг на
рішення, дії або бездіяльність
державного виконавця чи іншої
посадової особи державної виконавчої
служби під час виконання судових
рішень у цивільних справах» № 6 від
07.02.2014 судам необхідно враховувати, що
розмір заборгованості за виконавчим
документом про стягнення аліментів
державний виконавець повинен
визначати, керуючись вимогами статті 74
Закону про виконавче провадження,
відповідними нормами сімейного
законодавства, а також постановою
Кабінету Міністрів України від 26
лютого 1993 року № 146 (з наступними
змінами) «Про перелік видів доходів,
які враховуються при визначенні
розміру аліментів на одного з подружжя,
дітей, батьків, інших осіб». При цьому
він не може вирішувати питання про
повне або часткове звільнення від
сплати заборгованості. Спір щодо
розміру заборгованості зі сплати
аліментів вирішується судом за заявою
заінтересованої особи. Залежно від
предмета та суті вимог така заява може
розглядатися у порядку, передбаченому
розділом VII ЦПК, або у позовному
провадженні.

Позивач просить визнати недійсною
заборгованість по аліментам в розмірі
14 626, 47 грн. за період з 01.03.2010 року по
01.04.2014 року, однак слід зазначити, що
вказана вимога не ґрунтується на
положеннях наведених вище норм, крім
того, правовідносини, які виникли між
сторонами не регулюються нормами
Цивільного кодексу України, ст. 65 СК
України, застосування в даному випадку
стороною терміну «недійсність» є
некоректною, оскільки відсутні
підстави для його застосування та
відповідні правові наслідки.

На теперішній час існує спір про розмір
заборгованості по аліментам.

Позивачем не оскаржено визначений
державним виконавцем розмір боргу по
аліментам в порядку, передбаченому ст.
383 ЦПК України, та відповідно до вимог
ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження». А
обраний в даному випадку позивачем
спосіб захисту фактично не вирішує
спір щодо визначення розміру
заборгованості по аліментам на
утримання дитини, який виник між
сторонами у справі.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 197 СК
України, суд може звільнити платника
аліментів від сплати заборгованості
тільки у виняткових випадках. Платник
має надати суду докази таких обставин.

Таким чином, суд, вирішуючи питання про
звільнення платника аліментів від
сплати заборгованості, встановлює, які
обставини призвели до утворення
заборгованості та чи є вони істотними
для вирішення справи. Законом
встановлена можливість, а не обов'язок
суду ухвалити відповідне рішення, тому
суд може відмовити в позові, якщо
підстави для його задоволення
відсутні.

Оцінивши надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що обов'язок
сплачувати аліменти виник у позивача
із моменту набрання чинності рішенням
суду про стягнення аліментів,
відповідач був обізнаний про цей
обов'язок. При цьому суд враховує
пояснення позивача про те, що він з часу
ухвалення рішення про стягнення
аліментів та до цього часу працює за
угодами та має дохід, який дозволяє
йому сплачувати аліменти. Істотних
обставин для звільнення від сплати
аліментів, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 197 СК
України, позивачем не наведено, доказів
щодо їх існування суду не надано.
Питання про відстрочення або
розстрочення сплати заборгованості по
аліментам позивачем перед судом не
ставилось.

Розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог, з'ясувавши права та
обов'язки сторін, обставини справи,
перевіривши доводи та давши їм правову
оцінку, суд не вбачає законних підстав
для задоволення позову ОСОБА_1 про
визнання недійсною заборгованості по
аліментам, звільнення від сплати
заборгованості по аліментам, тому з
урахуванням викладеного та конкретних
обставин справи в задоволенні позовних
вимог слід відмовити в повному обсязі,
судові витрати віднести на рахунок
позивача.

Керуючись, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 60, 59, 61, 88,
213, 215, 222, 223, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
відділу державної виконавчої служби
Вільногірського міського управління
юстиції Дніпропетровської області про
визнання недійсною заборгованості по
аліментам, звільнення від сплати
заборгованості по аліментам -
відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок
позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя

Вільногірського міського суду

І.А.Ілюшик