АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1976/14
Головуючий у 1-й інстанції -
Кобеляцька-Шаховал І.О.
Доповідач - Міхеєва В.Ю.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2014 року

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Дніпропетровської області у складі:

головуючого Міхеєвої
В.Ю.

суддів
Свистунової О.В., Ремеза В.А.

при секретарі
Бондаренко В.В.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 листопада 2013 року по
справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
треті особи - ОСОБА_4, відділ земельних
ресурсів м. Нікополя про поновлення меж
земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся
із зазначеним позовом до відповідачів,
посилаючись на ті обставини, що
перебуваючи з 1997 року у
зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4,
приблизно у 2003 році, на ім'я дружини
придбали земельну ділянку НОМЕР_1 по
АДРЕСА_1, площею 1000 кв.м під будівництво
домоволодіння, приватизували її на ім'я
дружини та третя особа отримала
державний акт про право власності на
земельну ділянку серії ЯА № 346630 від 13
квітня 2005 року.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду від 09 червня 2010
року за позивачем визнано право
власності на 1/2 частину домоволодіння
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

З техпаспорту на домоволодіння,
який він отримав у червні 2011 року,
дізнався, що фактично розмір земельної
ділянки під домоволодінням становить
748 кв.м замість 1000 кв.м, як зазначено у
державному акті про право власності на
земельну ділянку. Перевіривши межі
земельної ділянки, позивач встановив,
що 252 кв.м без його відома захопили
власники домоволодіння НОМЕР_2 по
АДРЕСА_2 відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3,
які на цій ділянці побудували
капітальну споруду у вигляді літньої
кухні.

Просив поновити межі земельної
ділянки НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 згідно
державного акта про право власності на
земельну ділянку серії ЯА № 346630 та
зобов'язати відповідачів прибрати
паркан, а також споруду, які побудовані
на самовільно захопленій земельній
ділянці.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 листопада 2013 року в
задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення суду скасувати.

Перевіривши матеріали справи,
законність та обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги та заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню частково
з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1
та третя особа ОСОБА_4 з 10 грудня 1997 року
перебували у зареєстрованому шлюбі,
який розірвано рішенням
Нікопольського міськрайонного суду
Дніпропетровської області від 08 липня
2009 року, що набуло чинності 26 жовтня 2009
року (а.с.5,6; 7,8).

У період шлюбу, за нотаріально
посвідченим договором купівлі-продажу
від 07 травня 2003 року, ОСОБА_4 придбала
недобудований житловий будинок за
адресою АДРЕСА_1, розташований на
земельній ділянці 1000 кв.м (а.с.41).

На підставі рішення Нікопольської
міської ради № 22-14/ХХІV від 30 квітня 2004
року на ім'я ОСОБА_4 13 квітня 2005 року
було видано Державний акт серії ЯА №
346630 на право приватної власності на
земельну ділянку площею 0,100 (як
зазначено у Акті), розташовану у
АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку
(а.с.42,43,140).

Заочним рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 09 червня 2010 року, яке
набрало чинності 14 лютого 2011 року, за
позивачем ОСОБА_1 визнано право
власності на 1/2 частину домоволодіння
НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 (а.с.9-11, 13,14).

Ухвалою Нікопольського міськрайонного
суду від 01 лютого 2013 року, залишеною без
змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області, було
роз'яснено заочне рішення від 09 червня
2010 року про розподіл майна подружжя та
зазначено, що вимоги щодо поділу
приватизованої земельної ділянки для
обслуговування житлового будинку за
адресою: АДРЕСА_1 під час розгляду
справи про поділ майна подружжя ОСОБА_1
не висувались. Тому до домоволодіння,
яке було розділене за рішенням суду,
відноситься лише житловий будинок з
усіма надвірними побудовами по АДРЕСА_1
(а.с.141,142).

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
їх безпідставності та недоведеності,
оскільки доказів, які б надавали
позивачу право вимагати поновити межі
спірної земельної ділянки та знесення
паркану і у визначеному законом
порядку узаконеної капітальної
споруди, позивач та представник
позивача суду не надали.

Такі висновки суду першої інстанції
ґрунтуються на матеріалах справи та
вимогах ч.ч.1, 3 ст.10; ч.1 ст.11; ч.1 ст.60 ЦПК
України.

Доводи апеляційної скарги щодо
незаконної відмови судом першої
інстанції у задоволенні заяви
представника позивача про зупинення
провадження у даній справі до розгляду
Нікопольським міськрайонним судом
інших справ, а також у задоволенні
заяви про відвід судді, колегія суддів
відхиляє як такі, що не впливають на
висновки суду, враховуючи також, що
підстави, визначені ст. 20 ЦПК України
для відводу судді, відсутні.

Доводи апелянта щодо посилання судом
першої інстанції у своєму рішенні на
положення ст. 377 ЦК України, не
впливають на висновки суду, оскільки у
даній справі спір про право власності
на земельну ділянку не вирішувався.

У той же час, колегія суддів бере до
уваги доводи апеляційної скарги в
частині неправильного застосування
судом п.5 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу
України, так як зазначена норма закону
почала діяти з 12 червня 2012 року у
зв'язку із набранням чинності Законом
України «Про внесення змін до
Сімейного кодексу України щодо майна,
що є особистою приватною власністю
дружини, чоловіка» від 17 травня 2012 року
№ 4766-VI, і на момент приватизації
спірної земельної ділянки, не існувала.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
рішення суду першої інстанції в
частині правового обґрунтування
відмови у задоволенні позову - зміні
шляхом виключення з його мотивувальної
частини посилання на п.5 ч.1 ст. 57
Сімейного кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 листопада 2013 року
змінити, виключивши з його
мотивувальної частини посилання на п.5
ч.1 ст. 57 Сімейного кодексу України.

В іншій частині рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 26 листопада 2013 року
залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
протягом двадцяти днів може бути
оскаржене шляхом подання касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді