Справа №464/1899/14-ц
пр № 6/464/48/14
06.03.2014 року Сихівський
районний суд м.Львова
в складі: головуючого - судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові заяву
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про
визнання виконавчого листа таким, що не
підлягає виконанню,-
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся
до суду із заявою, в якій просить
визнати виконавчий лист №2-2269, виданий
28.11.2011 року Сихівським районним судом
м.Львова таким, що не підлягає
виконанню та повернути безпідставно
стягнуте за даним виконавчим листом. В
обґрунтування заяви посилається на те,
що на виконанні Сихівського ВДВС ЛМУЮ
знаходиться вказаний виконавчий лист,
згідно з яким ОСОБА_1 зобов'язується
сплачувати аліменти на дитину у
розмірі одного прожиткового мінімуму
на дитину відповідно до чинного
законодавства України шляхом
перерахунку на банківський рахунок
позивача щомісячно до досягнення
18-річного віку, який вступив в законну
силу 07.10.2008 року, однак поданий на
виконання 12.12.2011 року, тобто з
пропущенням 3-річного строку
пред'явлення виконавчого листа до
виконання. Крім того, в матеріалах
цивільної справи згідно рішення суду
по якій видано виконавчий лист,
відсутнє судове рішення про
необхідність стягнення з ОСОБА_1
коштів, а тому на підставі ст.369 ЦПК
України просить визнати виконавчий
лист таким, що не підлягає виконанню.
В судовому засіданні
представники боржника заяву
підтримали, дали пояснення аналогічні
змісту заяви. Просять заяву задоволити.
В судовому засіданні стягувач
ОСОБА_3 та її представник проти
задоволення заяви заперечили,
вважають, що така є безпідставною,
оскільки ухвала суду відповідно до
вимог ЦПК України є формою судового
рішення та підлягає виконанню.

Представник Сихівського ВДВС ЛМУЮ в
судове засідання не з'явився, причини
неявки не повідомив, хоча належним
чином був повідомлений про час та місце
розгляду справи.

Заслухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши матеріали справи у
їх сукупності, суд приходить до
висновку, що в задоволенні заяви слід
відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою
Сихівського районного суду від 01
жовтня 2008 року затверджено укладену
між сторонами мирову угоду про те, що
позивач ОСОБА_4 відмовляється від
вимоги про стягнення аліментів на неї
до досягнення дитиною трьохрічного
віку, відповідач ОСОБА_1 зобов'язується
сплачувати аліменти на дитину у
розмірі одного прожиткового мінімуму
на дитину відповідно до чинного
законодавства України шляхом
перерахунку на банківський рахунок
позивача щомісячно до досягнення
18-річного віку, а провадження по справі
закрито.

На виконання даної ухвали суду 28
листопада 2011 року Сихівським районним
судом м.Львова було видано виконавчий
лист №2-2269, згідно з яким відповідач
ОСОБА_1 зобов'язується сплачувати
аліменти на дитину у розмірі одного
прожиткового мінімуму на дитину
відповідно до чинного законодавства
України шляхом перерахунку на
банківський рахунок позивача
щомісячно до досягнення 18-річного віку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України
виконавчий лист має відповідати
вимогам до виконавчого документа,
встановленим Законом України "Про
виконавче провадження". Суд, який видав
виконавчий лист, може за заявою
стягувача або боржника виправити
помилку, допущену при його оформленні
або видачі, чи визнати виконавчий лист
таким, що не підлягає виконанню, та
стягнути на користь боржника
безпідставно одержане стягувачем за
виконавчим листом.

Відповідно до ч. 4 ст. 369 ЦПК України суд
ухвалою вносить виправлення до
виконавчого листа, а у разі якщо його
було видано помилково або якщо
обов'язок боржника відсутній повністю
чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою або з інших
причин, суд визнає виконавчий лист
таким, що не підлягає виконанню
повністю або частково. Якщо стягнення
за таким виконавчим листом уже
відбулося повністю або частково, суд
одночасно на вимогу боржника стягує на
його користь безпідставно одержане
стягувачем за виконавчим листом.

Із змісту зазначених норм вбачається,
що суд може визнати виконавчий лист
таким, що не підлягає виконанню лише
тоді, якщо: 1) його було видано помилково
2) якщо обов'язок боржника відсутній
повністю чи частково у зв'язку з його
припиненням добровільним виконанням
боржником чи іншою особою 3) з інших
причин, внаслідок чого на боржника було
покладено обов'язок не встановлений
рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст.208 ЦПК України судові
рішення викладаються у двох формах:
1)ухвали; 2) рішення.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.368 ЦПК
України питання, пов'язані із
зверненням судового рішення до
виконання, вирішує місцевий суд, який
розглянув справу. За кожним судовим
рішенням, яке набрало законної сили, за
заявою осіб, на користь яких воно
ухвалено, видається один виконавчий
лист.

Матеріалами справи встановлено, що
Сихівський районний суд м.Львова видав
виконавчий лист №2-2269, в якому було
зазначено резолютивну частину ухвали
суду, що на момент його видачі набрала
законної сили відповідно до ст.223 ЦПК
України.

У відповідності до п.3 Листа Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 05.12.2011 "Щодо обов'язкових для
усіх судів України правових позицій"
висновок суду про те, що мирова угода,
затверджена судом, не може вважатися
зобов'язанням у цивільно-правовому
розумінні, оскільки її укладення,
затвердження і виконання
регламентовано положеннями
процесуального законодавства та
Закону України "Про виконавче
провадження", є необґрунтованим.

Відтак, суд не приймає до уваги
покликання представників боржника як
на підставу визнання виконавчого листа
таким, що не підлягає виконанню на те,
що в матеріалах цивільної справи
№2-2269/08 відсутнє судове рішення про
стягнення коштів з ОСОБА_1, оскільки в
матеріалах даної справи є ухвала
Сихівського районного суду м.Львова
від 01 жовтня 2008 року, яка є формою
судового рішення відповідно до норм
ст.208 ЦПК України, та на підставі якої і
видано оскаржуваний виконавчий лист.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що в даному випадку відсутні підстави
для визнання виконавчого листа від
28.11.2011р. №2-2269 таким, що не підлягає
виконанню, які передбачені ч.4 ст.369 ЦПК
України, оскільки судове рішення, на
підставі якого видано виконавчий лист,
на момент його видачі і відкриття
виконавчого провадження набрало
законної сили, а відтак підлягало до
виконання в обсязі, встановленому
судом.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з поданої заяви та
пояснень, наданих представниками
боржника в судовому засіданні,
останніми не наведено будь-яких
доводів щодо відсутності в ОСОБА_1
обов'язків боржника та доказів про
добровільне виконання ним рішення
суду, а твердження представників про
те, що оспорюваний виконавчий лист не
відповідає вимогам до виконавчого
документа, встановленим Законом
України «Про виконавче провадження» та
поданий з пропущенням встановленого
законом строку пред'явлення
виконавчого документу до виконання не
є підставою для визнання його таким, що
не підлягає виконанню.

З огляду на вищенаведене, правових
підстав для визнання вказаного
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню, передбачених ст.369 ЦПК
України, суд не вбачає, а тому заява
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не
підлягає до задоволення.

Керуючись ст.369 ЦПК України, суд,-

у
х в а л и в:

в задоволенні заяви представника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про визнання
виконавчого листа таким, що не підлягає
виконанню - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п"яти днів з дня
проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу
було постановлено без участі особи, яка
її оскаржує, апеляційна скарга
подається протягом п'яти днів з дня
отримання копії ухвали.

Суддя
Борачок М.В.