Справа №487/3341/13-ц 03.03.2014 03.03.2014 03.03.2014
Провадження №22-ц/784/587/14
Головуючий першої інстанції
Суддя-доповідач апеляційного суду
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2014 року
місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової
Т.В.,

при секретарі судового засідання
Богатирьової В.А.,

за участю позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою Приватного
підприємства «Грандфінресурс» на
рішення Заводського районного суду
міста Миколаєва від 21 листопада 2013
року, ухваленого за позовом ОСОБА_2 до
Приватного підприємства
«Грандфінресурс» про визнання
договору недійсним та стягнення
грошових коштів,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 18
лютого 2013 року між Приватним
підприємством «Грандфінресурс» (далі -
ПП «Грандфінресурс») та нею по програмі
«Альянс Україна» був укладений у
простій письмовій формі договір №218572
на отримання грошової позики у розмірі
120 000 грн. 00 коп. На виконання цього
договору вона сплатила 4 800 грн. 00 коп.
одноразового комісійного внеску та 1 004
грн. 00 коп. щомісячних чистих внесків.

Вказувала, що укладаючи вищевказаний
правочин, вона помилялась щодо
істотних його умов, вважала, що укладає
договір позики.

Посилаючись на Закон України «Про
захист прав споживачів» та ст.229 ЦК
України, просила позов задовольнити,
визнати недійсним договір №218572 від 18
лютого 2013 року, укладений між ПП
«Грандфінресурс» і нею, а також
стягнути з останнього на її користь
грошові кошти в сумі 5 804 грн. 00 коп.

Рішенням Заводського районного суду
міста Миколаєва від
21 листопада 2013 року позов ОСОБА_2
задоволено. Визнано договір №218572 від 18
лютого 2013 року, укладений між ОСОБА_2 та
ПП «Грандфінресурс» недійсним.
Стягнуто з ПП «Грандфінресурс» на
користь ОСОБА_2 5 804 грн. 00 коп. Вирішено
питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПП
«Грандфінресурс», посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просило рішення
суду скасувати та ухвалити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 18
лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ПП
«Грандфінресурс» укладено договір за
№218572 з додатками до нього №1 та
№ 2, за умовами якого (ст.1) відповідач за
згодою позивача зобов'язується вчинити
від його імені та за його рахунок певні
юридичні дії, спрямовані на отримання
ним грошової суми в розмірі 120 000 грн. 00
коп. на умовах діяльності програми
«Альянс Україна», в тому числі
сформувати реєстр учасників,
забезпечити його адміністрування,
організовувати та проводити заходи по
розподілу грошового фонду та надати
йому відповідну заявлену для придбання
суму. Для цього позивач доручив
відповідачеві використовувати суми
чистих внесків для формування фонду
реєстру та його розподілу.

За ст.2 цього договору учасник, поряд з
іншим, зобов'язується сплатити
одноразовий комісійний внесок у день
підписання сторонами угоди та не
пізніше 15 календарних днів з моменту
отримання дозволу (права на отримання
відповідної грошової суми),
адміністративний платіж, а також
своєчасно сплачувати загальний платіж,
який включає чистий внесок, за рахунок
якого адміністратор надає заявлені
грошові суми та адміністративні
витрати, що є платою за послуги з
організації діяльності програми.

Відповідно до ст.4 договору його
укладено у двох примірниках, по одному
для кожної зі сторін. Цей договір не є
поворотною фінансовою допомогою. Всі
додатки до нього є його невід'ємною
частиною. Підписання угоди є
свідченням того, що сторони повністю
розуміють її значення та умови, правові
наслідки, що вона не носить характеру
фіктивного або удаваного правочину, і
що договірні умови є обов'язковими для
виконання (а.с.14-19).

Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до
вищевказаного договору його предметом
є послуги з формування реєстру
учасників програми «Альянс Україна»,
метою яких є придбання відповідної
грошової суми.

Після вчасної сплати чергового
загального платежу учасник програми
набуває право брати участь у
найближчому заході, коли фонд реєстру є
достатнім (п.4.1 ст.4 додатку № 2).

Конкретні умови отримання учасником
заявленої суми визначені у
ст.5 цього додатку.

Адміністратор гарантує учаснику
надати обумовлену грошову суму за
умови виконання останнім всіх умов
договору і додатків до нього
(ст.12 додатку №2).

Учасник підтверджує, що отримав усі
коректно викладені пояснення від
представника адміністратора, уважно
прочитав та зрозумів умови додатку № 2
та правові наслідки, що засвідчує своїм
підписом (ст.13 додатку № 2).

На виконання умов даного договору
позивач 18 лютого 2013 року сплатила 4 800
грн. 00 коп. одноразового комісійного
внеску, а 13 березня 2013 року та 18
березня 2013 року 1 004 грн. 00 коп.
щомісячного чистого внеску (а.с. 21-23).

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з того, що є правові
підстави для визнання правочину
недійсним з підстав, передбачених ст.229
ЦК України, оскільки при укладені
оспорюваного договору, волевиявлення
позивача не відповідало її справжньому
наміру та такий правочин не був
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

На думку колегії суддів, такі висновки
суду першої інстанції відповідають
фактичним обставинам і ґрунтуються на
правильному застосуванні норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з вимогами ст.16 ЦК України,
звертаючись до суду, позивач за власним
розсудом обирає спосіб захисту.
Обравши способом захисту визнання
правочину недійсним, позивач у силу
ст.10 ЦПК України зобов'язаний довести
правову та фактичну підставу
недійсності правочину.

У п.1 ч.2 ст.11 ЦК України закріплено, що
однією з підстав виникнення цивільних
прав та обов'язків, є договори та інші
правочини.

Договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
прав та обов'язків. Договір є укладеним,
якщо сторони, які мають необхідний
обсяг цивільної дієздатності, за
власної волі, в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені чч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього
Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
захист прав споживачів», споживач має
право на одержання необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію, що
забезпечує можливість її свідомого і
компетентного вибору. Інформація
повинна бути надана споживачеві до
придбання ним товару чи замовлення
роботи (послуги).

Підприємницька практика є такою, що
вводить в оману, якщо під час
пропонування продукції споживачу не
надається або надається у нечіткий,
незрозумілий або двозначний спосіб
інформація, необхідна для здійснення
свідомого вибору.

Відповідно до ст.229 ЦК України, якщо
особа, яка вчинила правочин, помилилася
щодо обставин, які мають істотне
значення, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо
природи правочину, прав та обов'язків
сторін, таких властивостей і якостей
речі, які значно знижують її цінність
або можливість використання за
призначенням. Помилка щодо мотивів
правочину не має істотного значення,
крім випадків, встановлених законом.

Обставини, щодо яких помилилася
сторона правочину, мають існувати саме
на момент вчинення правочину.

На підтвердження своїх вимог про
визнання правочину недійсним особа
повинна довести, що така помилка
дійсно мала місце, а також, що вона має
істотне значення.

Помилка внаслідок власного
недбальства, незнання закону чи
неправильного його тлумачення однією
із сторін не є підставою для визнання
правочину недійсним.

Отже, під помилкою, яка має істотне
значення, цивільне законодавство
розуміє помилку в характері (природі)
правочину, прав та обов'язків сторін.

Проаналізувавши викладене, колегія
суддів виходить з того, що предметом
оспорюваної угоди є надання учаснику
програми «Альянс Україна»
адміністративних послуг фінансового
характеру з метою отримання заявленої
до надання грошової суми в майбутньому.

Разом з тим ОСОБА_2, укладаючи
оспорюваний договір, вважала такий
правочин договором позики, відповідно
до умов якого відповідач мав би
передати їй у власність грошові кошти
відразу, під зустрічне зобов'язання
останньої повернути в майбутньому таку
саму кількість грошових коштів.

Отже, позивач укладаючи оспорюваний
договір помилялася щодо обставин, які
мають істотне значення, зокрема, щодо
юридичної природи цього правочину,
прав та обов'язків сторін за цим
договором. При цьому, основним
наслідком визнання недійсним
правочину, вчиненого внаслідок
помилки, є двостороння реституція -
повернення сторін до первісного стану,
що вірно констатував й суд першої
інстанції.

За такого, колегія суддів не вбачає
підстав для скасування рішення суду
першої інстанції, ухваленого з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України,
колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства «Грандфінресурс»
відхилити.

Рішення Заводського районного суду
міста Миколаєва 21 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення і з цього часу
протягом двадцяти днів може бути
оскаржена у касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий
Судді: