У Х В А Л А

Іменем України

17 січня 2014 року
м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах апеляційного суду
Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Готри Т.Ю., Боднар О.В.

при секретарі: Свіді Г.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Приватного акціонерного товариства
«Страхова Компанія «Каштан» на рішення
Ужгородського міськрайонного суду від
12 червня 2013 року по справі за позовом
ОСОБА_2 до Приватного акціонерного
товариства «Страхова Компанія
«Каштан» про захист прав споживача,
визнання неправомірною відмови у
страховій виплаті та зобов'язання
виконати договір страхування, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Ужгородського міськрайонного суду з
вказаним позовом.

Позов обґрунтовував тим, що 19.10.2009 року
між ним та відповідачем укладено
договір страхування подорожуючих за
кордоном серії ТІ №058709.

04.02.2010 року мав місце страховий випадок:
на території Словаччини він потрапив у
ДТП, після чого його було доставлено до
лікарні імені Стефана Кукури в
м.Михайлівці. Ним особисто сплачено 842,42
Євро витрат на транспортування та
лікування в медичному закладі.

Про дану подію він повідомив Ассістанс
телефоном 14.02.2010 року та поштою 15.02.2010
року. Однак страхова компанія протягом
15 днів не здійснила виплату страхового
відшкодування та не повідомила про
відмову в такому, а тому він звернувся
до суду з позовом. Рішенням
Ужгородського міськрайонного суду від
09.03.2011 року йому було відмовлено у
задоволенні позову про стягнення
страхового відшкодування. Ухвалою
апеляційного суду Закарпатської
області від 05.07.2011 року вказане рішення
залишено без змін. Усі документи
необхідні для страхової виплати були
надані страхувальником в суді
апеляційної інстанції, після чого
страховик відмовив у виплаті
страхового відшкодування. В даній
ухвалі апеляційний суд констатував, що
питання правомірності відмови у
виплаті страхового відшкодування
знаходиться за межами позову і
страхувальник має право звернутися з
новим позовом з інших підстав, за
наявності таких.

Страховик листом за №498 від 04.07.2011 року
відмовив у виплаті страхового
відшкодування відповідно до п.п. 7.2.5; 10.4;
10.4.1; 10.4.3; 13.2.5 правил страхування.

Вважає дану відмову неправомірною з
наступних підстав. Укладаючи договір з
страховою компанією, ОСОБА_2 не був
ознайомлений з Правилами страхування,
а лише ознайомився з Витягом з Правил,
який не містить усіх підстав для
відмови у страховій виплаті. Розділ 10 в
цьому Витягу взагалі відсутній.
Пунктом 10.4.1 та 10.4 Правил страхування
передбачено, що страховик може
повністю або частково відмовити у
страховій виплаті, якщо застрахована
особа вчасно не сповістила страховика
та Ассістанс про страховий випадок.
Однак Правила страхування містять лише
обов'язок протягом 48 годин повідомити
Ассістанс про страховий випадок, однак
не передбачено строку для повідомлення
страховика, а тому посилання на п.10.4.1 є
неправомірним. Крім того, позивач через
отримані травми не міг вчасно
повідомити Ассістанс і його вини в
цьому не має. По цій же причині він не
зміг узгодити з Страховиком та
Ассістанс свої дії та виконати п.10.4.3
Правил.

Пункт 7.2.5 Правил страхування
передбачає як виключення із страхових
випадків заняття за кордоном
застрахованою особою фізичною працею.
Під час страхового випадку позивач
здійснював робочу поїздку, ціллю якої
було перевезення документів. Однак
поняття трудові обов'язки та фізична
праця не є тотожними. Саме по собі
перевезення документів не є фізичною
працею, оскільки не вимагає ніяких
фізичних зусиль позивача, а тому
послання на даний пункт Правил
страховиком є неправомірним.

За таких обставин просив суд визнати
протиправною відмову Приватного
акціонерного товариства «Страхова
Компанія «Каштан» (далі по тексту - ПрАТ
«СК «Каштан») у страховій виплаті та
зобов'язати відповідача виконати свої
зобов'язання за договором страхування
подорожуючих за кордоном.

В подальшому, позивач уточнив позовні
вимоги та додатково просив суд визнати
недійсним пункт 7.2.5 Правил
добровільного страхування
відповідальності за витрати, пов'язані
з наданням медичних та інших послуг під
час перебування за кордоном ЗАТ «СК
«Каштан» від 02.10.2003 року та пункт 7.2.6
Договору страхування подорожуючих за
кордоном серії ТІ №058709 від 19.10.2009 року.
В обґрунтування вказаних вимог
зазначав, що вказані пункти Правил та
Договору суперечать пунктам 3.5.2 та 3.5.3
Ліцензійних умов провадження
страхової діяльності, затверджених
розпорядженням Держфінпослуг від
28.08.2003 року № 40, згідно яких не
допускається у тексті Правил
страхування, договорів (полісів)
подвійне тлумачення одних і тих самих
положень застосування речень (фраз,
фразеологічних зворотів), що
призводить до неоднозначного
розуміння змісту.

Рішенням Ужгородського міськрайонного
суду від 12.06.2013 року даний позов
задоволено частково. Визнано
протиправною відмову ПрАТ «СК «Каштан»
у страховій виплаті за Договором
страхування подорожуючих за кордоном
серії ТІ №058709 від 09.10.2010 року та
зобов'язано ПрАТ «СК «Каштан» виконати
свої зобов'язання за даним договором у
зв'язку з страховим випадком, що мав
місце 04.02.2010 року.

На дане рішення ПрАТ «СК «Каштан» подав
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду скасувати в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та
ухвалити нове рішення про відмову в
задоволенні позову в повному обсязі. В
обґрунтування скарги зазначає, що
пунктом 8.4 Правил страхування
передбачено обов'язок застрахованої
особи узгодити свої дії з Ассістанс та
дотримуватись їх. Повідомлення до
Ассістанс позивачем подано на десяту
добу після настання випадку, що
суперечить п.п.8.6, 8.7 Правил страхування.
Таким чином застрахована особа вчасно
не сповістила Страховика та Ассістанс
про страховий випадок та діяла на
власний розсуд, що дає Страховику
правові підстави для відмови у виплаті
страхової суми. Крім того, ОСОБА_2
перебував за кордоном у робочій
поїздці, тобто здійснював фізичну
працю, а отже даний випадок не є
страховим. Також посилається на
встановлені ухвалою апеляційного суду
від 05.07.2011 року обставини, що позивач
був ознайомлений і згідний з умовами
страхування.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції ніким в апеляційному порядку
не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, пояснення
представника позивача, який заперечив
подану апеляцію, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави і доводи апеляційної скарги,
вважає що вона підлягає відхиленню з
наступних підстав.

Оскільки рішення першої інстанції
оскаржується лише в частині
задоволення позовних вимог про
визнання неправомірною відмови та
зобов'язання виконати умови договору,
то колегія суддів, відповідно до
приписів ст. 303 ЦПК України перевіряє
законність та обґрунтованість
вказаних судових рішень лише в цій
частині.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, 19.10.2009 року між сторонами
укладено договір страхування
подорожуючих за кордоном серії ТІ
№058709.

04.02.2010 року ОСОБА_2, перебуваючи в
робочій поїздці в Словацькій
республіці, потрапив у ДТП, внаслідок
чого перебував на стаціонарному
лікуванні в лікарні імені Стефана
Кукури в м.Михайловці та поніс витрати
у розмірі 842,42 Євро.

Як визнано сторонами, позивач
повідомив Ассістанс про даний виплавок
14.02.2010 року, після повернення в Україну.

Листом від 04.07.2011 року ПрАТ «СК «Каштан»
відмовило у виплаті ОСОБА_2 страхового
відшкодування, з посиланням на п.п.7.2.5,
8.7, 10.4, 10.4.1, 10.4.3 Правил добровільного
страхування відповідальності за
витрати, пов'язані з наданням медичних
та інших послуг під час перебування за
кордоном, які діють в ПрАТ «СК «Каштан»
(далі по тексту - Правила страхування).

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з
того, даний випадок є страховим і в
Страховика не було підстав для відмови
у виплати страхового відшкодування.

З даним висновком суду першої
інстанції повністю погоджується
колегія суддів, оскільки він
ґрунтується на матеріалах справи та
нормах матеріального права.

Колегія суддів відхиляє посилання
апелянта на те, що даний випадок не є
страховим через те, що позивач
здійснював фізичну працю за кордоном
зважаючи на наступне.

Як встановлено, позивач потрапив у ДТП
перебуваючи в робочій поїздці, ціллю
якої було перевезення документів.

Однак, як вірно зазначив суд першої
інстанції, «виконання трудових
обов'язків» та «фізична праця» не є
тотожними поняттями.

Крім того, зазначене в листі - відмові
твердження, що виключенням із
страхових випадків є заняття
Застрахованою особою за кордоном
фізичною працею є висмикнутим з
контексту п.7.2.5 Правил Страхування і
використано без урахування
загального змісту даного пункту
Правил.

Так п.7.2.5 Правил страхування
передбачено, що Страховик не
відшкодовує будь-які витрати, що прямо
чи побічно спричинені заняттям
Застрахованою особою за кордоном
фізичною працею, верховою їздою,
полюванням, професійним заняттям
спортом, будь-якими гоночними
випробуваннями, випробуваннями на
швидкість чи тривалість або гоночними
тренуваннями, тренуваннями на
швидкість чи тривалість, катанням на
роликових ковзанах, заняттям
віндсерфінгом, скейтбордингом,
будь-якими специфічними небезпечними
заняттями або видами діяльності.

Аналізуючи даний пункт Правил
страхування, можна дійти висновку, що
ним передбачено як виключення із
страхових випадків, заняття особою
певними видами діяльності (в тому числі
фізичною працею) які пов'язані з
підвищеною небезпекою
нанесення/отримання травм чи тілесних
ушкоджень і є самі по собі
небезпечними, ризиковими чи
екстремальними.

Разом з тим, керування особою
автомобілем, в будь-якому разі не
підпадає під дані види небезпечної
діяльності, а тому не є виключенням з
страхових випадків, не зважаючи на те
здійснювалося воно у зв'язку з
виконанням трудових обов'язків чи ні.

З приводу посилання апелянта на п.п.8.7,
10.4.1 та 10.4.3 Правил страхування колегія
суддів констатує наступне.

Відповідно до п.п. 10.4.1 та 10.4.3 Правил
страхування Страховик має право цілком
або частково відмовити у виплаті по
Договору страхування, якщо
Застрахована особа вчасно не
сповістила Страховика або Ассістанс
про страховий випадок чи діяла на свій
розсуд без попередньої згоди
Страховика або Ассістанса. Згідно п.8.4
Правил страхування Застрахована особа
повинна узгодити з Ассістансом
наступні свої дії і дотримуватись їх.
Відповідно до п.8.6 Правил страхування
якщо Застрахована особа самостійно не
може повідомити про те, що сталося,
Ассістанс, це може зробити інша особа
(керівник туристичної групи, працівник
медичного закладу і т.д.). Пунктом 8.7
Правил страхування передбачено, що у
разі неможливості термінового дзвінка
в Ассістанс, Страхувальник або
застрахована особа може понести
витрати за свій рахунок, але повинна
при першій можливості, не пізніше 48
годин з моменту настання нещасного
випадку або раптового захворювання
звернутися до Ассістансу і повідомити
про страховий випадок та уточнити
перелік документів, необхідних для
отримання компенсації.

Разом з тим, пунктом 8.8 Правил
страхування передбачено, що для
відшкодування витрат Страхувальнику
або Застрахованій особі, якщо Вона не
звернулась в спеціалізований
сервісний Центр, вона повинна після
повернення через кордон в письмовій
формі заявити Страховику про те, що
трапилося і представити необхідні
документи на протязі 31 (тридцяти
однієї) доби з моменту настання
нещасного випадку або раптового
захворювання.

Як визнано самим апелянтом, ОСОБА_2
повідомив Ассістанс про страховий
випадок 14.02.2010 року, а Страховика - 25.02.2010
року, тобто на десяту та двадцять першу
добу відповідно. Тобто, ним дотримано
вимог п.8.8 Правил страхування щодо
повідомлення Страховика про страховий
випадок.

Крім того, як вірно зазначено судом
першої інстанції, внаслідок ДТП
позивач отримав досить важкі травми, і
його стан, навіть після повернення в
Україну, був досить важким, а тому
повідомлення ним Страховика на десятий
день після настання страхового випадку
не свідчить про недобросовісність його
дій та має розцінюватися як звернення
при першій же можливості.

За таких обставин, зважаючи на п.8.8
Правил страхування, фізичний стан
ОСОБА_2 та основоположні принципи
цивільного судочинства
добросовісність, розумність та
справедливість, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необґрунтовану відмову у
виплаті страхового відшкодування з
посиланням на п.10.4.1 Правил страхування.
З аналогічних підстав слід визнати
необґрунтованою відмову з посиланням
на п.10.4.3 Правил страхування, зважаючи
додатково на те, що Страховиком не
зазначено яким чином внаслідок
узгодження дій можна було зменшити
витрати на лікування застрахованої
особи.

Що стосується посилання апелянта на
ухвалу апеляційного суду
Закарпатської області від 05.07.2011 року,
то колегія суддів констатує, що даним
судовим рішенням не встановлено жодних
преюдиційних обставин, які б свідчили
про правомірність відмови у виплаті
страхового відшкодування, яка
викладена у формі листа від 04.07.2011 року.
Більше того, у самій ухвалі апеляційним
судом зазначено, що питання
правомірності відмови страховика у
виплаті страхового відшкодування
знаходиться за межами позову. При
цьому, хоча у вказаній ухвалі і
зазначено, що ОСОБА_2 не надав
Страховику вчасно всі необхідні для
страхової виплати документи, дана
обставина не може бути підставою для
задоволення апеляційної скарги,
оскільки предметом даного позову є
виключно правомірність відмови у
виплаті страхового відшкодування
листом від 04.07.2011 року, в якому не
вказувалася як підстава для відмови у
виплаті ОСОБА_2 страхового
відшкодування своєчасне неподання ним
всіх необхідних документів (п.10.4.4
Правил страхування).

За таких обставин, суд першої інстанції
правомірно та обґрунтовано визнав
незаконною відмову у виплаті ОСОБА_2
страхового відшкодування з підстав,
вказаних у листі від 04.07.2011 року.

Доводи апеляційної скарги даного
висновку суду першої інстанції не
спростовують, що згідно ст. 308 ЦПК
України є підставою для відхилення
апеляційної скарги та залишення
рішення суду першої інстанції без
змін..

Керуючись 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України,
колегія суддів -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Страхова
Компанія «Каштан» відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного
суду від 12 червня 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і протягом двадцяти
днів може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді