АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року
м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Яремка В.В., Галичанського
А.Д.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: апелянта, представників
сторін

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення авансу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на
рішення Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 30 січня 2014
року, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом
до ОСОБА_2 про повернення завдатку в
зв'язку з неналежним виконанням
зобов'язання.

Свої вимоги обґрунтовувала слідуючими
обставинами.

02.12.2008р. вона домовилась із
відповідачем про купівлю у нього
земельної ділянки, яка знаходиться за
адресою АДРЕСА_1, на якій вона мала на
меті вести забудову житлового будинку.
Оскільки відповідач на той час не мав
державного акту на право приватної
власності на землю, письмове
оформлення угоди та її нотаріальне
посвідчення в часі сторони узгодили з
отриманням ОСОБА_2 правовстановлюючих
документів на землю, без зазначення
конкретної дати.

Для надання гарантій та
підтвердження зобов'язань по даній
угоді 02.12.2008р. ОСОБА_1 передала ОСОБА_2
25000грн. завдатку, про що сторони склали
відповідну розписку.

Однак відповідач по даний час не
виконав своїх зобов'язань та
відмовився повертати суму завдатку.
Позивач просила стягнути з відповідача
25000 грн., згідно розписки від 02.12.2008р. та
судові витрати.

22-ц/794/472/14
Головуючий у 1 інстанції Цуркан В.В.

Категорія 19/20
доповідач Перепелюк
І.Б.

Рішенням Глибоцького районного
суду Чернівецької області від 30 січня
2014 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, просить рішення суду першої
інстанції скасувати та відмовити у
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі. Апелянт вважає дане рішення
незаконним та необгрунтованим,
винесеним з порушенням норм
процесуального та матеріального права.

ОСОБА_2 зазначає, що суд безпідставно
прийшов до висновку про порушення ним
зобов'язання, оскільки між апелянтом та
ОСОБА_1 не було укладено будь-якого
договору про продаж ним ОСОБА_1
земельної ділянки.

Серед доводів апелянта є посилання на
те, що він не отримував коштів в сумі
25000 грн., як завдаток, а розписка була
надана ним як гарант повернення
позивачу зерна, що знаходилось в
належному йому приміщенні.

Колегія суддів, перевіривши законність
і обгрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Судом встановлено, що 02.12.2008р.
ОСОБА_2 написав розписку про отримання
ним від ОСОБА_1 25000грн. завдатку на
купівлю земельної ділянки.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції, керуючись
положеннями ч.1 ст.571 ЦК України,
посилався на те, що відповідач взяті на
себе зобов»язання не виконав, отже
повинен повернути позивачу завдаток. З
таким висновком суду першої інстанції
колегія не погоджується.

Відповідно до положень ч.1 ст. 571 ЦПК
України, якщо порушення зобов'язання
сталося з вини кредитора, він
зобов'язаний повернути боржникові
завдаток та додатково сплатити суму у
розмірі завдатку або його вартості.
Згідно із чч. 1, 3 ст. 635 ЦК України
попереднім є договір, сторони якого
зобов'язуються протягом певного строку
(у певний термін) укласти договір в
майбутньому (основний договір) на
умовах, встановлених попереднім
договором. Зобов'язання, встановлене
попереднім договором, припиняється,
якщо основний договір не укладений
протягом строку (у термін),
встановленого попереднім договором,
або якщо жодна із сторін не направить
другій стороні пропозицію про його
укладення.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є
грошова сума або рухоме майно, що
видається кредиторові боржником у
рахунок належних з нього за договором
платежів, на підтвердження
зобов'язання і на забезпечення його
виконання. Якщо не буде
встановлено, що сума, сплачена в
рахунок належних з боржника платежів, є
завдатком, вона вважається авансом.

Одним із критеріїв відмінності
завдатку від авансу є забезпечення
завдатком дійсного, тобто вже
укладеного договору за умови
одночасного ухилення сторони від його
виконання. Другим критерієм
відмінності завдатку від авансу є
умова обов»язкового дотримання
сторонами форми укладеного договору,
встановленої законом.

Суд першої інстанції не звернув на це
увагу, та посилався на ст.571 ЦК України
як на підставу задоволення позову, отже
невірно застосував норми
матеріального права, що, відповідно до
п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставою для
зміни рішення.

Залишення завдатку особі, яка його
одержала, або стягнення з неї подвійної
суми завдатку застосовується в тих
випадках, коли між сторонами було
укладено договір, проте він не
виконується з вини якоїсь зі сторін.

Якщо ж сторони домовились укласти
договір, але відповідним чином його не
оформили, сплачені в рахунок виконання
договору платежі визнаються
авансовими і повертаються в тому
розмірі, в якому вони надавались.

Таким чином, внесення завдатку як
способу виконання зобов'язання може
мати місце лише в разі наявності
зобов'язання, яке повинно було виникати
на підставі договору купівлі-продажу
земельної ділянки.

Оскільки договір купівлі-продажу
земельної ділянки, який би за своєю
формою та змістом відповідав вимогам
закону, між сторонами у справі
укладений не був, а сторони лише
домовилися укласти такий договір в
майбутньому, передана позивачем
відповідачу грошова сума в розмірі
25000грн. є авансом, який підлягає
поверненню позивачу.

В судовому засіданні апелянт визнав, що
розписка була написана ним особисто.
Посилання апелянта на те, що він не
отримував коштів в сумі 25000грн., а
розписка була надана ним як гарант
повернення позивачу зерна, що
знаходилось в належному йому
приміщенні є безпідставними та не
підтверджені належними та допустимими
доказами.

Враховуючи зазначені обставини,
апеляційну скаргу слід задовольнити
частково, рішення суду першої
інстанції змінити, виключити посилання
суду на ст.571 ЦК України як підставу
задоволення позову.

Керуючись ст. 307, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Рішення Глибоцького районного суду
Чернівецької області від 30 січня 2014
року змінити.

Виключити з мотивувальної частини
рішення посилання суду на ст.571 ЦК
України як підставу задоволення
позову.

Абзац другий резолютивної частини
рішення викласти в такій редакції :
стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1., жителя
АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 25000грн.
авансу згідно розписки від 02.12.2008р. та
судові витрати по справі в розмірі
253грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, може бути
оскаржено до Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :