Головуючий суду 1 інстанції -
Доповідач - Оробцова Р.І.
Провадження № 22ц/782/157/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Луганської області у
складі :

головуючого: Оробцової Р.І.

суддів: Яресько А.В., Дронської
І.О.

при секретарі : Скоробогатовій
Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луганську цивільну
справу за апеляційною скаргою
Державного закладу «Луганський
державний медичний університет»

на рішення Ленінського районного суду
м. Луганська від 25 листопада 2013 року

за позовом Державного закладу
«Луганський державний медичний
університет» до ОСОБА_2 про
відшкодування вартості навчання, -

ВСТАНОВИЛА :

У липні 2013 року Державний заклад
«Луганський державний медичний
університет » звернувся до суду із
позовом в якому вказує на те, що
відповідно до наказу ДЗ «Луганський
державний медичний університет», № 189
від 31.07.2003 р., ОСОБА_2 був зарахований на
перший курс денного відділення
медичного факультету за спеціальністю:
«Лікувальна справа» Державного
закладу «Луганський державний
медичний університет» де навчався за
державним замовленням.

Відповідно до ст. 2 Указу президента
України від 23.01.1996р. №77/96 «Про заходи
щодо реформування системи підготовки
спеціалістів та працевлаштування
випускників вищих навчальних
закладів» відповідач зобов'язаний
після закінчення вищого навчального
закладу освіти та одержання
відповідної кваліфікації прибути на
місце направлення і відпрацювати не
менше трьох років.

Згідно п.1.1, 1.2 наказу МОЗ України №291
від 19.09.1996 року «Про затвердження
Положення про спеціалізацію
(інтернатуру) випускників вищих
медичних і фармацевтичних закладів
освіти 3-4 рівня акредитації медичних
факультетів університетів»,
спеціалізація (інтернатура) є
обов'язковою формою післядипломної
практичної підготовки випускників
всіх факультетів медичних і
фармацевтичних навчальних закладів,
після закінчення якої їм присвоюється
кваліфікація лікаря - спеціаліста
певного фаху.

Відповідно до наказу ДЗ «Луганський
державний медичний університет»
відповідач закінчив інтернатуру,
працевлаштувався на посаду лікаря
Луганської обласної клінічної лікарні
з 01.02.2011 р.. В ході проведення зустрічної
перевірки, за результатами ревізії КРУ
в Луганській області ( Акт №04-21/006 від
25.05.2013р.) було встановлено, що
відповідач відпрацював менше ніж три
роки, з 29.04.2011 р. був звільнений за
власним бажанням. На підставі п. 21
Наказу МОЗ України №367 у разі, якщо
випускник, не прибув за направленням
або відмовився приступити до роботи за
призначенням з причин не зазначених у
п.9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено
з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу за порушення
трудової дисципліни або звільнено за
власним бажанням протягом навчання в
інтернатурі та трьох років після
закінчення останньої, він зобов'язаний
відшкодувати у встановленому порядку
повну вартість навчання до державного
бюджету.

Впродовж навчання відповідача по
спеціальності за період з 2003-2009рр. було
витрачено на оплату праці працівників,
нарахування на зарплату, оплату
комунальних послуг та енергоносіїв,
стипендію, загальну суму у розмірі 30860.61
грн.. згідно розрахунку вартості
навчання вітчизняного студента.

Таким, чином, відповідачем порушені
вимоги Указу президента України від
-23.01.1996р. №77/96 «Про заходи щодо
реформування системи підготовки
спеціалістів та працевлаштування
випускників вищих навчальних
закладів» та наказу Міністерства
охорони здоров'я від 25.12.1998 р. №367 «Про
затвердження Порядку працевлаштування
випускників державних вищих медичних
(фармацевтичних) закладів освіти,
підготовка яких здійснюється за
державним замовленням із студентами,
прийнятими на навчання за
держзамовленням» а саме: не
відпрацював не менше трьох років за
місцем направлення.

Тому позивач просив суд першої
інстанції стягнути з ОСОБА_2 на користь
ДЗ «Луганський державний медичний
університет» витрати на навчання в
сумі 30860.61 грн.

Оскаржуваним рішенням суду першої
інстанції відмовлено за
необґрунтованістю в задоволенні
позову Державного закладу «Луганський
державний медичний університет» до
ОСОБА_2 про відшкодування вартості
навчання.

В апеляційній скарзі апелянт вважає
зазначене рішення суду таким, що не
відповідає нормам матеріального та
процесуального права, а також
фактичним обставинам справи, судом
неповно та неправильно досліджено
обставини справи, а тому просить суду
апеляційної інстанції скасувати
рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 25 листопада 2013 року за
позовом Державного закладу
«Луганський державний медичний
університет» до ОСОБА_2 про
відшкодування вартості навчання та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги
Державного закладу «Луганський
державний медичний університет».

Вислухавши доповідь судді, пояснення
сторін, розглянувши справу у межах
доводів апеляційної скарги,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України
законним і обґрунтованим є рішення,
коли суд виконав всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом на основі повного і всебічного
з'ясування обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених такими
доказами, які були досліджені у
судовому засіданні.

Місцевий суд відмовляючи позивачу в
задоволенні позову виходив з того, що
відповідно до ч.-ч.3 ст.52 Закону України
«Про освіту» випускники вищих
навчальних закладів, які здобули
освіту за кошти державного або
місцевого бюджетів, направляються на
роботу і зобов'язані відпрацювати за
направленням і в порядку встановленому
Кабінетом Міністрів України. Інші
обов'язки осіб, що навчаються, можуть
встановлюватися законодавством,
положеннями про навчальні заклади та
їх статутами.

По справі пред'явлені письмові докази,
які вивчені та оголошені в судовому
засіданні суду першої інстанції з них:
розрахунком заборгованості вартості
навчання вітчизняного студента ОСОБА_2
за період 01.09.2003 р. по 30.06.2009 р. Актом
контрольно-ревізійного управління в
Луганській області від 24.05.2913 р. № 04-21/006
згідно з яким ОСОБА_2 відповідно до
наказу № 189 від 31.07.2003 р. Державного
Закладу «Луганський державний
медичний університет» був зарахований
на перший курс денного відділення
медичного факультету за спеціальністю:
«Лікувальна справа» Державного
закладу «Луганський державний
медичний університет», де навчався за
державним замовленням. Відповідно до
наказу ДЗ «Луганський державний
медичний університет» відповідач
закінчив інтернатуру,
працевлаштувався на посаду лікаря
Луганської обласної клінічної лікарні
з 01.02.2011 р., де відпрацював менше ніж три
роки, з 29.04.2011 р. був звільнений за
власним бажанням.

Ст. 2 Указу Президента України від
23.01.1996р. №77/96 «Про заходи щодо
реформування системи підготовки
спеціалістів та працевлаштування
випускників вітчизняних навчальних
закладів» передбачено, що особи, які
навчаються за рахунок державних
коштів, укладають з адміністрацією
вищого навчального закладу угоду, за
якою вони зобов'язуються після
закінчення навчання та одержання
відповідної кваліфікації працювати в
державному секторі народного
господарства не менше ніж три роки. У
разі відмови працювати в державному
секторі народного господарства
випускники відшкодовують в
установленому порядку до державного
бюджету повну вартість навчання.

Відповідно до п.1.1. 1.2 наказу МОЗ України
№291 від 19.09.1996 року «Про затвердження
Положення про спеціалізацію
(інтернатуру) випускників вищих
медичних і фармацевтичних закладів
освіти 3-4 рівня акредитації медичних
факультетів університетів»
спеціалізація (інтернатура) є
обов'язковою формою після дипломної
практичної підготовки випускників
всіх факультетів медичних і
фармацевтичних навчальних закладів,
після закінчення якої їм присвоюється
кваліфікація лікаря - спеціаліста
певного фаху.

Вищенаведені норми Указу Президента
України від 23.01.1996р. № 77-96 передбачають
відшкодування випускниками повної
вартості навчання на користь
Державного бюджету.

Відмовляючи в задоволенні позову,
місцевий суд виходив з того, що
представник позивача ДЗ «Луганський
державний медичний університет», а ні в
позові, а ні в судовому засіданні ніяк
не обґрунтувала на підставі яких
нормативних документів медичний
університет уповноважений виступати в
інтересах Державного бюджету України,
зокрема пред'являти позови до
випускників про стягнення бюджетних
коштів.

На основі зазначеного місцевий суд
дійшов висновку про те, що позивачем не
доведено суду наявність в нього
повноважень по відшкодування вартості
за період навчання на свою користь в
інтересах Державного бюджету, а тому
вказаний позов пред'явлений не
належним позивачем.

Але колегія апеляційного суду з вище
зазначеним висновком не може
погодитися заважаючи на наступне:
згідно порядку визначеного
законодавством, відповідно до статуту
позивач по справі є державним закладом,
фінансується за рахунок Державного
бюджету України, діє на підставі
статуту, згідно якого може від свого
імені набувати майнових та особистих
прав і мати обов'язки, має поточний
рахунок в Державному казначействі
України та підпорядковується
Міністерству охорони здоров'я України.

Згідно п.2 ст.50 Бюджетного кодексу
України Державне казначейство України
веде бухгалтерський облік всіх
надходжень, що належать Державному
бюджету України.

Відповідно пп. 1 п. 1 ст. 29 Бюджетного
кодексу України доходи Державного
бюджету України включають плату за
послуги, що надаються бюджетними
установами, які утримуються за рахунок
Державного бюджету України.

Крім того, відповідно до листа МОЗ
України № 10.0370/353/2939 від 31.01.2013р.
Державний Заклад «Луганський
державний медичний університет»
включено до мережі установ та
організацій, які отримують кошти з
державного бюджету.

Судом першої інстанції, також не був
повністю досліджений доказ по справі -
Акт Контрольно - ревізійного
управління в Луганській області №04-21/006
від 25.05.2013р. відповідно до якого була
видана вимога Державної Фінансової
Інспекції України щодо зобов'язання
позивача провести претензійно-позовну
роботу в частині відшкодування
вартості навчання в загальній сумі 1 335
864,34 грн. Стягнені кошти перерахувати до
державного бюджету.

На основі вище зазначеного судова
колегія приходить до висновку, що судом
першої інстанції неповно з'ясовано
обставини, що мають значення для
справи; порушено норми матеріального
та процесуального права, а відповідно
до ст. 309 ЦПК України зазначене є
підставою для скасування рішення суду
про відмову в задоволенні позову і
ухваленні нового про задоволення
позову про стягнення вартості
навчання.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 319 ЦПК
України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Державного закладу
«Луганський державний медичний
університет» задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.
Луганська від 25 листопада 2013 року -
скасувати.

По справі постановити нове рішення,
яким позовні вимоги Державного закладу
«Луганський державний медичний
університет» - задовольнити. Стягнути
з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування
вартості навчання на користь
Державного закладу «Луганський
державний медичний університет» 30860.61
грн. (тридцять тисяч вісімсот шістдесят
грн. 61 коп.), т а судовий збір в розмірі
308, 61 коп. на користь держави.

Рішення апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржене протягом двадцяти днів у
касаційному порядку до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ

Головуючий:

Судді :