У х в а л а

іменем україни

19 листопада 2014 року м. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С., суддів:
Висоцької В.С., Умнової
О.В., Кафідової О.В.,
Фаловської І.М.,розглянувши в
судовому засіданні справу за позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа -
Управління житлово-комунального
господарства Бердичівської міської
ради Житомирської області, про
визнання недійсним і скасування
розпорядження про приватизацію
квартири, свідоцтва про право
власності на квартиру, за касаційною
скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного
суду Житомирської області від 23 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2013 року ОСОБА_6 звернулась до
суду з позовом до ОСОБА_7 та органу
приватизації виконавчого комітету
Бердичівської міської ради про
визнання недійсним та скасування
розпорядження органу приватизації від
21 березня 2001 року про передачу у
приватну власність ОСОБА_7 квартири
АДРЕСА_1, визнання недійсним та
скасування свідоцтва про право
власності. В обґрунтування позову
зазначила, що на момент приватизації
квартири і на даний час сторони
перебувають у зареєстрованому шлюбі.
На підставі рішення Бердичівської
міської ради від 03 листопада 1983 року
вона з чоловіком отримали ордер на
спірну квартиру, в яку заселились і
проживають по сьогоднішній день.
Позивачу було відомо, що квартира
приватизована, однак лише нещодавно
вона дізналася, що власником квартири є
лише ОСОБА_7 Позивач з 1989 року є
інвалідом 1 групи. Враховуючи
зазначене вважає, що приватизація
квартири на одного відповідача без її
згоди та участі, порушує гарантоване
Конституцією України право на житло.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 17 грудня
2013 року позовні вимоги до Управління
житлово-комунального господарства
Бердичівської міської ради
Житомирської області залишено без
розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК
України.

Рішенням Бердичівського
міськрайонного суду Житомирської
області від 17 грудня 2013 року позов
задоволено. Скасовано розпорядження
органу приватизації виконкому
Бердичівської міської ради від 21
березня 2001 року. Визнано недійсним та
скасовано свідоцтво про право
власності, видане 26 березня
2001 року ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду
Житомирської області від 23 червня
2014 року скасовано рішення суду
першої інстанції та ухвалено нове
рішення у справі про відмову в
задоволенні позову.

У касаційній скарзі заявник просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції, посилаючись на неправильне
застосування судом норм матеріального
права та порушення норм процесуального
права, та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Касаційна скарга заявника підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 28 квітня 1973 року
відділом реєстрації актів цивільного
стану Бердичівського міського
управління юстиції Житомирської
області був зареєстрований шлюб між
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 3).

03 листопада 1983 року на підставі рішення
виконкому Бердичівського міської ради
народних депутатів від 03 листопада 1983
року ОСОБА_7 разом з дружиною ОСОБА_6 та
сином ОСОБА_8 отримав на сім'ю ордер на
квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 4).

Управління житлово-комунального
господарства Бердичівської міської
ради Житомирської області на підставі
заяви ОСОБА_7, довідки виробничого
житлового ремонтно-експлуатаційного
підприємства № 2 м. Бердичева
про склад сім'ї, розрахунку площі
квартири прийняло розпорядження від 21
березня 2001 року про передачу у приватну
власність ОСОБА_7 вищевказаної
квартири та на його підставі видало
свідоцтво про право власності на житло
від 26 березня 2001 року (а.с. 5, 8).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд
сприяє всебічному і повному з'ясуванню
обставин справи: роз'яснює особам, які
беруть участь у справі, їх права і
обов'язки, попереджає про наслідки
вчинення або не вчинення процесуальних
дій і сприяє здійсненню їхніх прав у
випадках, встановлених ЦПК України.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать власні (самоврядні)
повноваження щодо управління об'єктами
житлово-комунального господарства, а
згідно з положеннями ст. 8 Закону
України «Про приватизацію державного
житлового фонду» приватизація
державного житлового фонду
здійснюється уповноваженими на це
органами, створеними місцевою
державною адміністрацією, та органами
місцевого самоврядування, державними
підприємствами, організаціями,
установами, у повному господарському
віданні або оперативному управлінні
яких знаходиться державний житловий
фонд. Передача квартир (будинків) у
власність громадян здійснюється на
підставі рішень відповідних органів
приватизації, яким у даному випадку є
Управління житлово-комунального
господарства Бердичівської міської
ради Житомирської області.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
розпорядження органу приватизації
виконкому Бердичівської міської ради
від 21 березня 2001 року прийнято всупереч
вимогам закону, оскільки порушує право
позивача на безоплатну передачу у
спільну сумісну власність спірної
квартири.

Скасовуючи рішення місцевого суду та
ухвалюючи нове рішення про відмову в
задоволенні позову, апеляційний суд
виходив із того, що залучаючи
протокольною ухвалою від 17 грудня 2013
року (а.с. 34, 35) до участі у справі
Управління житлово-комунального
господарства Бердичівської міської
ради Житомирської області в якості
третьої особи та задовольняючи заяву
позивача про залишення позову до
органу приватизації без розгляду,
місцевий суд не звернув уваги на те, що
рішенням суду буде вирішено питання
щодо прав та обов'язків вказаного
органу. Тому з цих підстав скасував
рішення місцевого суду і ухвалив нове
про відмову у позові.

Проте повністю погодитися з висновками
судів попередніх інстанцій не можна.

Розглядаючи справу, суд першої
інстанції у порушення вимог ч. 4
ст. 10, ст. 33 ЦПК України не роз'яснив
позивачу наслідки вчинення (не
вчинення) відповідних процесуальних
дій, не роз'яснив, що рішенням у справі
буде вирішено питання щодо прав та
обов'язків органу приватизації, та не
вирішив питання щодо залучення до
участі у справі належного відповідача,
в зв'язку із чим ухвалив рішення із
порушенням норм процесуального права.

Переглядаючи справу апеляційний суд
звернув увагу на зазначені порушення
вимог закону, але в межах своїх
повноважень, передбачених ст.
307 ЦПК України, не міг їх усунути.

З цих підстав колегія суддів виходить
за межі доводів касаційної скарги і
вважає за необхідне скасувати на
підставі ст. 338 ЦПК України як рішення
апеляційного суду, так і рішення суду
першої інстанції, оскільки виявлені
порушення можуть бути усунуті лише при
новому розгляді справи.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Бердичівського міськрайонного
суду Житомирської області від 17 грудня
2013 року та рішення апеляційного суду
Житомирської області від 23 червня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук Судді:
В.С. Висоцька О.В. Кафідова О.В. Умнова
І.М. Фаловська