Справа № 202/1167/14-ц
24 лютого 2014 року Індустріальний
районний суд м. Дніпропетровська у
головуючого судді
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті
Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
У січні 2014 року позивач звернулася до
суду з позовом до відповідача про
розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої
вимоги тим, що з 04 червня 2005 року
перебуває з відповідачем у
зареєстрованому шлюбі, від якого мають
малолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
однак сімейне життя з відповідачем не
склалося через непорозуміння на
побутовому ґрунті, різні погляди на
шлюб, ведення господарства, що
призвело до втрати почуття любові,
припинення шлюбних відносин з
листопада 2012 року. Спору про поділ
майна та місце проживання дитини немає.
Вважає, що подальше спільне життя з
відповідачем, як подружжя, примирення і
збереження шлюбу неможливе, а тому
просила шлюб розірвати.
Будучи належним чином повідомленою про
час та місце розгляду справи позивач в
судове засідання не з'явилася, подавши
через канцелярію суду заяву про
розгляд справи у її відсутності та в
заочному порядку, наполягаючи на
задоволенні позовних вимог з наведених
у позові підстав, вказавши, що спільне
господарство з відповідачем не ведуть
з лютого 2013 року, та проживають окремо з
Відповідач ОСОБА_2 заперечень проти
позову не надав та, будучи належним
чином повідомленим про час і місце
розгляду справи, в судове засідання не
з'явився, про розгляд справи в його
відсутність не клопотав та про причини
неявки не повідомив, на підставі чого з
урахуванням письмової згоди позивача
відповідно до ст. 224 ЦПК України справа
підлягає розглядові судом з ухваленням
цього рішення заочно.
Суд, дослідивши наявні в матеріалах
справи письмові докази, вважає, що
позовні вимоги підлягають задоволенню
з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 СК України
дружина та чоловік зобов'язані
спільно піклуватися про побудову
сімейних відносин між собою та іншими
членами сім'ї на почуттях взаємної
любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Положеннями ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України
передбачено, що кожен з подружжя має
право припинити шлюбні відносини.
Примушування до припинення шлюбних
відносин, примушування до їх
збереження, в тому числі примушування
до статевого зв'язку за допомогою
фізичного або психічного насильства, є
порушенням права дружини, чоловіка на
свободу та особисту недоторканність і
може мати наслідки, встановлені
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2
з 04 червня 2005 року перебувають у шлюбі,
зареєстрованому виконкомом
Роздорської селищної ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області, актовий
запис №5, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб, залученим до
матеріалів справи в копії (а.с. 5).
Сторони є батьками народженої у цьому
шлюбі дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження, копія якого долучена до
матеріалів справи (а.с. 6).
Сімейне життя не склалося з причин
непорозуміння на побутовому ґрунті,
сварки, різних поглядів на побудову
шлюбу, ведення господарства, через що з
лютого 2013 року сторони шлюбні
відносини припинили, спільне
господарство не ведуть та з серпня 2013
року проживають окремо. Спір з приводу
поділу сумісного майна подружжя
відсутній, як і врегульовано за
спільною згодою сторін питання
проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1
з матір'ю (позивачем).
Вирішуючи справу, суд зважає на
особливий характер сімейних відносин
та їх об'єктивну недоступність для
оточуючих, при цьому, бере до уваги
наявність у подружжя малолітньої
дитини, враховує також її інтереси та
зазначає про те, що задля охорони її
інтересів є кращим проживання в повній
родині, проте зауважує, що зазначені
вище та дійсні причини позову про
розірвання шлюбу, категоричне
заперечення позивача проти збереження
шлюбу, вочевидь свідчать про те, що
примирення сторін неможливе, подальше
спільне життя сторін як подружжя і
збереження шлюбу буде суперечити їхнім
інтересам, що мають істотне значення,
тому суд приходить до висновку про
обґрунтованість позовних вимог та,
відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст.
110, ст. 112 СК України, наявність підстав
для розірвання шлюбу.
Судові витрати у відповідності зі
вимогами ст. 88 ЦПК України належить
покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 212-215, 222, 224-226, 88
ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання
шлюбу - задовольнити.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2,
зареєстрований 05 червня 2005 року
виконкомом Роздорської селищної ради
Синельниківського району
Дніпропетровської області, актовий
запис №5 - розірвати.
Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
сплачений нею судовий збір в розмірі
229,40 грн. та на користь держави в розмірі
Відповідач має право подати до
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська письмову заяву про
перегляд цього заочного рішення
протягом десяти днів, починаючи з
наступного за днем отримання його
Рішення може бути оскаржене до
апеляційного суду Дніпропетровської
області шляхом подання через
Індустріальний районний суд м.
Дніпропетровська апеляційної скарги
протягом десяти днів, починаючи з
наступного за днем його проголошення, а
так само - відповідачем з наступного за
днем постановлення ухвали про
залишення без задоволення заяви про
перегляд заочного

Суддя
О.В. Колесніченко