УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року м.
КиївКолегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів:
Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої І.М.,
Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Приморської районної
адміністрації Одеської міської ради до
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті
особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,
про звільнення підвальних приміщень,
приведення самочинно реконструйованої
квартири в попередній стан, за
касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного
суду Одеської області від 05 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2012 року Приморська районна
адміністрація Одеської міської ради
звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи:
ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, про
звільнення підвальних приміщень,
приведення самочинно реконструйованої
квартири в попередній стан.

На обґрунтування позовних вимог
вказувала на те, що відповідачі, будучи
співвласниками квартири АДРЕСА_1
самовільно зайняли нежитлові
підвальні приміщення цього будинку.

Також зазначала про те, що ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 без
відповідного дозволу здійснили
реконструкцію належної їм квартири.

Посилаючись на те, що в добровільному
порядку відповідачі відмовляються
звільнити самовільно зайняті
приміщення підвалу, а також привести
реконструйовану квартиру у попередній
стан, уточнивши позовні вимоги,
Приморська районна адміністрація
Одеської міської ради просила
зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 привести самовільно
реконструйовану квартиру АДРЕСА_1 в
попередній стан і звільнити самовільно
зайняті приміщення підвалу в будинку
АДРЕСА_1.

Рішенням Приморського районного суду
м. Одеси від 19 лютого 2014 року, в
позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської
області від 05 червня 2014 року рішення
місцевого суду в частині позовних
вимог про звільнення підвальних
приміщень скасовано та ухвалено нове
рішення, яким позов в цій частині
задоволено. Зобов'язано ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 звільнити
приміщення № 2 (№17-8) площею 7,99 кв. м,
№ 6 (№17-4) площею 7,46 кв. м, № 7 (№17-3)
площею 10,44 кв. м, № 8 (№17-2) площею 10,25 кв. м
цокольного поверху, що розташовані в
житловому будинку літ. «Б» по вул.
Дворянській, 25 в м. Одесі у
противоротному флігелі, де знаходяться
квартири № № 5,6,7,8.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 просять рішення
апеляційного суду скасувати та
залишити в силі рішення місцевого суду,
посилаючись на неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального права та
порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України
рішення суду повинно бути законним і
обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу
під час ухвалення рішення суд вирішує
такі питання: 1) чи мали місце обставини,
якими обґрунтовувалися вимоги і
заперечення, та якими доказами вони
підтверджуються; 2) чи є інші фактичні
дані (пропущення строку позовної
давності тощо), які мають значення для
вирішення справи, та докази на їх
підтвердження; 3) які правовідносини
сторін випливають із встановлених
обставин; 4) яка правова норма підлягає
застосуванню до цих правовідносин.

Скасовуючи рішення місцевого суду в
частині позовних вимог про звільнення
підвальних приміщень та ухвалюючи нове
рішення про задоволення позову в цій
частині, суд апеляційної інстанції
виходив із того, що спірні приміщення
відносяться до нежитлового фонду та є
комунальною власністю територіальної
громади м. Одеси в особі Одеської
міської ради.

Проте погодитися з таким висновком
апеляційного суду не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що
відповідачі є власниками квартири
АДРЕСА_1 та користуються спірними
приміщеннями підвалу в цьому будинку.

Також встановлено, що спірні
приміщення підвалу є нежитловими та до
допоміжних приміщень будинку АДРЕСА_1
не відносяться.

Згідно з інформаційною довідкою
реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області відомості про право власності
на приміщення 1-13 в будинку АДРЕСА_1
відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено
право кожної особи на захист свого
цивільного права у разі його порушення,
невизнання або оспорювання.

Статтею 182 ЦК України право власності
та інші речові права на нерухомі речі,
обтяження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Порядок
проведення державної реєстрації прав
на нерухомість та підстави відмови в
ній встановлюються законом.

За змістом вищевказаної статті та ст.
ст. 3, 4 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» речові права на
нерухоме майно (ст. 181 ЦК України, ст. 2
цього Закону) їх обмеження та правочини
щодо нерухомого майна підлягають
обов'язковій державній реєстрації,
недотримання якої може вплинути на
чинність правочину щодо придбання
таких об'єктів і привести до інших
правових наслідків.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень»
державна реєстрація речових прав на
нерухоме майно - це офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
речових прав на нерухоме майно.

Стаття 19 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» визначає перелік
документів, що посвідчують право
власності та інші речові права, які є
підставою для реєстрації цих прав,
зокрема свідоцтво про право власності.

Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено,
що правом власності є право особи на
річ (майно), яке вона здійснює
відповідно до закону за своєю волею,
незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України
власникові належать права володіння,
користування та розпоряджання своїм
майном.

Реалізуючи правомочності власника,
особа зобов'язана дотримуватись
встановленого законом порядку їх
здійснення (ст. 319 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України права
на нерухоме майно, які підлягають
державній реєстрації, виникають з дня
такої реєстрації відповідно до закону.

Статтею 391 ЦК України визначено, що
власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним
права користування та розпоряджання
своїм майном.

Власник, який має підстави передбачати
можливість порушення свого права
власності іншою особою, може
звернутися до суду з вимогою про
заборону вчинення нею дій, які можуть
порушити його право, або з
вимогою про вчинення певних дій для
запобігання такому порушенню (ч.
2 ст. 386 ЦК України).

Однак, судом апеляційної інстанції не
було належним чином враховано норми ст.
182 ЦК України та ст. 3 «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» і не звернуто
уваги на те, що на час вирішення спору
Одеська міська рада у встановленому
законом порядку не набула права
власності на спірні нежитлові
приміщення підвалу в будинку
АДРЕСА_1, оскільки нею не отримано
належний правовстановлюючий документ
і не зареєстровано її право власності
на вказане нерухоме майно.

Таким чином, місцевий суд, встановивши,
що нежиле приміщення підвалу, яке є
предметом спору не знаходиться у
комунальній власності територіальної
громади м. Одеси в особі Одеської
міської ради, оскільки підтверджень
посвідчення права власності на
зазначене нерухоме майно немає, дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
вказаний спір в частині звільнення
підвальних приміщень не стосується
прав та обов'язків Одеської міської
ради та відмовив у позові позивачу в
цій частині.

Апеляційний суд на зазначене уваги не
звернув і помилково скасував правильне
рішення суду першої інстанції.

За таких обставин рішення апеляційного
суду підлягає скасуванню, а рішення
суду першої інстанції залишенню в силі
з підстав, передбачених ст. 339
ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської
області від 05 червня 2014 року скасувати,
а рішення Приморського районного суду
м. Одеси від 19 лютого 2014 року
залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Є.П. Євграфова В.І. Журавель
І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко