У х в а л а

іменем україни

15 жовтня 2014 рокум. Київ Колегія суддів
Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом Публічного
акціонерного товариства «Омега Банк»
до ОСОБА_2, третя особа - Товариство з
обмеженою відповідальністю «Елітком»,
про стягнення заборгованості, за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 12 березня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 12 червня
2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року Публічне акціонерне
товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ
«Омега Банк») звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості.

В обгрунтування позову ПАТ «Омега
Банк» посилалося на те, що 23 квітня 2008
року між ЗАТ «Сведбанк Інвест»,
правонаступником якого є ПАТ «Омега
Банк», та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір № 622.

Відповідно до умов укладеного
кредитного договору, банк відкрив
позичальнику кредитну лінію, що
відновлюється загальним лімітом у
розмірі 450 000 доларів США зі сплатою 14 %
річних, терміном остаточного
повернення 22 квітня 2015 року, із
подальшими змінами, внесеними
додатковими угодами, а саме: додатковий
договір від 08 травня 2008 року № 1;
додатковий договір від 23 вересня 2008
року № 2; додатковий договір від 12
листопада 2008 року № 3; додатковий
договір від 26 листопада 2008 року № 4;
додатковий договір від 19 грудня 2008 року
№ 5; додатковий договір від 29 грудня 2008
року № 6; додатковий договір від 09 січня
2009 року № 7.

З урахуванням умов кредитного
договору, разом із усіма відповідними
змінами, відповідачу, на підставі заяв
про видачу коштів, надано грошові кошти
в межах кредитної лінії у розмірі 327 310,16
доларів США, що надані трьома траншами,
а саме: 23 квітня 2008 року у розмірі 201 310,16
доларів США; 08 травня 2008 року у розмірі
100 000 доларів США; 18 вересня 2008 року у
розмірі 26 000 доларів США.

У зв'язку із тим, що відповідач,
користуючись наданим позивачем
кредитом, свої зобов'язання за
кредитним договором неналежним чином
не виконує, ПАТ «Омега Банк» просило
суд стягнути з відповідача на його
користь, із урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог,
заборгованість за кредитним договором
від 23 квітня 2008 року № 622 у розмірі 4 942 665
грн 33 коп., з яких: заборгованість за
кредитним договором у розмірі 323 000
доларів США, що у гривневому
еквіваленті складає 2 581 739 грн;
заборгованість за відсотками у розмірі
205 229,01 доларів США, що у гривневому
еквіваленті складає 1 640 395 грн 48 коп.;
заборгованість за комісією у розмірі 95
720 грн 15 коп.; пеня за несвоєчасне
повернення комісії у розмірі 12 447 грн 63
коп.; пеня за несвоєчасне повернення
кредиту та відсотків у розмірі 76 612,42
доларів США, що в гривневому
еквіваленті складає 612 363 грн 07 коп.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 березня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 12 червня
2014 року, позов ПАТ «Омега Банк»
задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Омега
Банк» 4 942 665 грн 33 коп. Вирішено питання
про стягнення судового збору.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує
питання про скасування оскаржуваних
рішень суду, мотивуючи свою вимогу
порушенням судами норм процесуального
права та неправильним застосування
норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ вважає, що
касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального чи порушення норм
процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України
під час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановленні в рішенні чи відкинуті
ним, вирішувати питання про
достовірність або недостовірність
того чи іншого доказу, про перевагу
одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 23 квітня 2008 року
між Закритим акціонерним товариством
«Сведбанк Інвест» (далі - ЗАТ «Сведбанк
Інвест»), правонаступником якого є ПАТ
«Омега Банк», та ТзОВ «Елітком», в особі
генерального директора ОСОБА_2, та
ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 622,
відповідно до умов якого банк
відкриває позичальнику кредитну лінію,
що відновлюється відповідно до якої
надає кредит у розмірі 450 000 доларів США
зі сплатою 14 % річних із погашенням
згідно умов вказаного договору. Строк
дії кредитного договору від 23 квітня 2008
року до 22 квітня 2015 року включно.

У подальшому, до кредитного договору
від 23 квітня 2008 року № 622 були внесені
зміни відповідно до додаткових
договорів від 08 травня 2008 року № 1, від 23
вересня 2008 року № 2, від 12 листопада 2008
року № 3, від 26 листопада 2008 року № 4, від
19 грудня 2008 року № 5, від 29 грудня 2008
року № 6, від 09 січня 2009 року № 7.

23 квітня 2008 року ТзОВ «Елітком», в особі
генерального директора ОСОБА_2, та
ОСОБА_2 звернулися до ЗАТ «Сведбанк
Інвест» із заявою про надання траншу у
розмірі 201 310,16 доларів США шляхом
перерахування коштів на розрахунковий
рахунок відкритий у ЗАТ «Альфа-Банк», з
метою погашення заборгованості ОСОБА_2
за кредитним договором від 04 травня 2007
року № 800000243.

На підставі заяви ЗАТ «Сведбанк
Інвест» перераховано на вказаний в
заяві рахунок 201 310,16 доларів США.

06 травня 2008 року ТзОВ «Елітком», в особі
генерального директора ОСОБА_2, та
ОСОБА_2 звернулися до ЗАТ «Сведбанк
Інвест» із заявою про надання ОСОБА_2
готівкою через касу банку траншу в
розмірі 100 000 доларів США на споживчі
потреби.

17 червня 2008 року ТзОВ «Елітком», в особі
генерального директора ОСОБА_2, та
ОСОБА_2 звернулися до ЗАТ «Сведбанк
Інвест» із заявою про надання ОСОБА_2
готівкою через касу банку траншу в
розмірі 26 000 доларів США на споживчі
потреби.

Згідно виписок банку та рішення
господарського суду м. Києва від 20
лютого 2012 року ЗАТ «Сведбанк Інвест» на
підставі заяв за кредитним договором
від 23 квітня 2008 року № 622 ОСОБА_2 видано
кредит на загальну суму 327 310,16 доларів
США, а ТзОВ «Елітком» видано кредит у
розмірі 262 500 грн та 80 000 доларів США.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору
від 23 квітня 2008 року № 622 кошти, видані
ОСОБА_2 та ТзОВ «Елітком»
обліковувалися на різних рахунках.

Станом на 25 квітня 2013 року загальна
сума заборгованості ОСОБА_2 становить 4
942 665 грн 33 коп., з яких: заборгованість
за кредитним договором 323 000 доларів
США, що у гривневому еквіваленті
складає 2 581 739 грн; заборгованість за
відсотками 205 229,01 доларів США, що в
гривневому еквіваленті складає 1 640 395
грн 48 коп.; заборгованість за комісією 95
720 грн 15 коп.; пеня за несвоєчасне
повернення комісії 12 447 грн 63 коп.; пеня
за несвоєчасне повернення кредиту та
відсотків 76 612,42 доларів США, що в
гривневому еквіваленті складає 612 363
грн 07 коп.

Відповідно до ст. 526 ЦК України
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо
позичальник своєчасно не повернув суму
позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу. Якщо позичальник
своєчасно не повернув речі, визначені
родовими ознаками, він зобов'язаний
сплатити неустойку відповідно до
статей 549-552 цього Кодексу, яка
нараховується від дня, коли речі мали
бути повернуті, до дня їх фактичного
повернення позикодавцеві, незалежно
від сплати процентів, належних йому
відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 4.2 кредитного договору від 23
квітня 2008 року № 622 пердбачено, що
позичальник щомісяця сплачує проценти
за користування кредитом на рахунок
банку (підпункт 2.1.2 договору) у валюті
кредиту у такі строки: не пізніше 05
числа кожного місяця або разом з повним
погашенням суми кредиту, якщо таке
погашення відбувається раніше 05 числа
місяця.

Згідно з пунктами 6.2, 6.3 кредитного
договору, в разі порушення строків
погашення кредиту, позичальник на
вимогу банку сплачує банку за кожен
день прострочення платежів пеню, яка
сплачується у гривнях за курсом НБУ на
день здійснення платежу, у розмірі, що
розраховується, виходячи із подвійної
облікової ставки НБУ, що діє у період,
за який сплачується пеня, та суми
несвоєчасно повернутих коштів. У разі
порушення строків сплати процентів за
користування кредитом та комісії
позичальник, на вимогу банку, сплачує
банку за кожен день прострочення
платежів пеню, яка сплачується в
гривнях за курсом НБУ на день
здійснення платежу, у розмірі, що
розраховуються, виходячи із подвійної
облікової ставки НБУ, що діє у період,
за який сплачується пеня, та суми боргу.

Задовольняючи позов суд, першої
інстанції, з висновком якого погодився
суд апеляційної інстанції,
встановивши, що ОСОБА_2 свої
зобов'язання за кредитним договором
від 23 квітня 2008 року № 622 належним чином
не виконував, дійшов обґрунтованого
висновку про стягнення з відповідача
на користь банку заборгованості у
розмірі 4 942 665 грн 33 коп.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов'язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов'язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов'язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов'язаними
доти, доки їхній обов'язок не буде
виконаний у повному обсязі. Солідарний
боржник не має права висувати проти
вимоги кредитора заперечення, що
грунтуються на таких відносинах решти
солідарних боржників з кредитором, у
яких цей боржник не бере участі.
Виконання солідарного обов'язку у
повному обсязі одним із боржників
припиняє обов'язок решти солідарних
боржників перед кредитором.

Пунктом 7.7.3 вказаного договору
встановлено, що солідарний обов'язок
перед банком осіб, що одночасно
виступають з боку позичальника,
виконуються відповідно до ст. 543 ЦК
України. Зокрема, обов'язки
позичальника за договором виконуються
за домовленістю цих осіб або однією з
них, або у погоджених частинах, а банк
має право вимагати виконання
обов'язків позичальника за договором
частково або в повному обсязі як від
усіх зазначених осіб, так і від
будь-кого з них окремо.

При цьому, суди попередніх інстанцій
встановивши, що відповідачу та ТзОВ
«Елітком», на підставі поданих заяв,
відкрито (отримано) різні кошти
(рахунки), дійшли правильних висновків
про необґрунтованість доводів
відповідача у цій частині.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна
давність - це строк, у межах якого особа
може звернутися до суду з вимогою про
захист свого цивільного права або
інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України
позовна давність в один рік
застосовується, зокрема, до вимог: про
стягнення неустойки (штрафу, пені);

Статтею 264 ЦК України встановлено, що
позовна давність переривається у разі
пред'явлення особою позову до одного із
кількох боржників, а також якщо
предметом позову є лише частина вимоги,
право на яку має позивач. Після
переривання, перебіг позовної давності
починається заново. Час, що минув до
переривання перебігу позовної
давності, до нового строку
незараховується.

Суди попередніх інстанцій, відхиляючи
доводи відповідача щодо пропуску
позивачем позовної давності, правильно
виходили з того, що після звернення
позивача до господарського суду м.
Києва в січні 2012 року цей строк був
перерваний, а тому почався новий строк
позовної давності, який станом на час
подачі позовної заяви не сплинув, а
тому відсутні підстави для його
застосування.

Встановлено й це вбачається з
матеріалів справи, що оскаржувані
рішення судів попередніх інстанцій
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
підстав для їх зміни або скасування не
встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують та зводяться до
переоцінки доказів, що не відповідає
положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки
суд касаційної інстанції позбавлений
можливості встановлювати або вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції при попередньому
розгляді справи відхиляє касаційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
відсутні підстави для скасування
судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 12 березня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 12
червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Г.І. Мостова

Судді:
В.О.
Кузнєцов

М.І. Наумчук