АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2852/2014
Головуючий у 1 інстанції: Величко Т.О.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Калашник О.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Святошинського районного суду м. Києва
від 17 грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИЛА:

12 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_1, у якому
просила розірвати шлюб, зареєстрований
20 вересня 2002 року між нею та ОСОБА_1
Відділом РАГСу Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
(актовий запис № 1282). Свої вимоги
обґрунтовувала тим, що протягом
останніх років стосунки між нею та
ОСОБА_1 поступово погіршувались, ОСОБА_1
зловживає спиртними напоями, не надає
матеріальної допомоги на утримання
сина. У стані алкогольного сп'яніння
ОСОБА_1 вчиняв сварки та наносив їй
побої. З початку літа 2012 року шлюбні
відносини між ними припинені,
проживають окремо, спільного
господарства не ведуть, примирення
неможливе.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 17 грудня 2013 року позов
ОСОБА_2 задоволено та розірвано шлюб,
зареєстрований 20 вересня 2002 року у
Відділі реєстрації актів цивільного
стану Солом'янського районного
управління юстиції у м. Києві між
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (актовий запис № 1282).

08 січня 2014 року ОСОБА_1 подав апеляційну
скаргу на вказане рішення, у якій,
посилаючись на невідповідність
висновків суду обставинам справи,
порушення норм матеріального і
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нове рішення про
відмову у задоволенні позову. В
обґрунтування заявлених вимог апелянт
зазначив, що суд першої інстанції взяв
до уваги лише пояснення ОСОБА_2, а його
доводам не дав будь-якої оцінки. Також
апелянт вказав, що сварки та
непорозуміння між ним і позивачем були
поодинокими та виникали лише через
майнові претензії повнолітніх дочок
ОСОБА_2 Додатково апелянт вказав, що
ОСОБА_2 незаконно утримує їх спільного
сина у США. Апелянт вважає, що між ним і
ОСОБА_2 почуття любові не втрачено, а
тому шлюб повинен бути збережений.

У судовому засіданні представник
ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 апеляційну
скаргу просив відхилити, а рішення суду
першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився,
був належним чином повідомлений про
день, час та місце апеляційного
розгляду, тому розгляд справи за
апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст.
305 ЦПК України проведено за його
відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення представника позивача,
вивчивши матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія судді
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що 20 вересня 2002 року
Відділом реєстрації актів
громадянського стану Солом'янського
районного управління юстиції у м. Києві
зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2,
про що зроблено актовий запис № 1282 (а.с.
4).

Від даного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1
народився син - ОСОБА_4 (а.с. 5).

Також судом першої інстанції було
вірно встановлено, що між сторонами
втрачене взаєморозуміння та почуття
любові, примирення подружжя та
збереження шлюбно-сімейних стосунків
між ними неможливе і суперечить
інтересам подружжя.

Задовольняючи позов суд першої
інстанції керувався ст. 24, ч.ч. 3, 4 ст. 56,
ч. 3 ст. 109, ст. 112 СК України та правильно
виходив з того, що шлюбно-сімейні
відносини між сторонами фактично
припинені, за відведений для
примирення час сторони не примирилися,
а тому подальше спільне життя подружжя
і збереження шлюбу є неможливим і
суперечитиме їхнім інтересам.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що
сварки та непорозуміння між ним і
позивачем були поодинокими та виникали
лише через майнові претензії
повнолітніх дочок ОСОБА_2, а почуття
любові, взаєморозуміння та доброти не
втрачено, колегія суддів виходить з
того, що ухвалою Святошинського
районного суду м. Києва від 30 жовтня 2013
року сторонам було надано строк на
примирення у зв'язку з чим провадження
у справі зупинено. Протягом
встановленого строку сторони не
примирилися, після його закінчення
ОСОБА_2 продовжила наполягати на
розірванні шлюбу.

Посилання апелянта на незаконне
утримання ОСОБА_2 їх спільного
малолітнього сина у США колегія суддів
до уваги не приймає, так як вказана
обставина не є підставою відмови у
задоволенні позову про розірвання
шлюбу.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують, а тому колегія суддів не
приймає їх до уваги.

Таким чином, рішення Святошинського
районного суду м. Києва від 17 грудня 2013
року є законним і обґрунтованим. Доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують, на законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія
суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду
м. Києва від 17 грудня 2013 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня набрання нею
законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді