АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4067/2014
Головуючий у 1 інстанції: Бартащук Л.П.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 року колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі - Мурга М.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на рішення
Дніпровського районного суду м. Києва
від 24 січня 2014 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення
аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

13 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до ОСОБА_2, у якому
просила стягнути з нього на свою
користь аліменти у твердій грошовій
сумі по 1 500 грн. на кожну дитину
щомісяця, починаючи від дня подання
позову до досягнення дітьми
повноліття. Свої вимоги обґрунтовувала
тим, що перебувала з ОСОБА_2 у
зареєстрованому шлюбі, від якого
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3,
а ІНФОРМАЦІЯ_1 - син ОСОБА_4. Після
розірвання шлюбу діти проживають з нею,
перебувають на її утриманні. ОСОБА_2
офіційно не рацевлаштований,
домовленостей з ним про розмір
матеріальної допомоги на дітей
досягнуто не було.

Рішенням Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 січня 2014 року позов
ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання
доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти у
розмірі 643, 00 грн. щомісячно, на
утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1,
аліменти у розмірі 516, 00 грн. щомісячно
починаючи з 13 грудня 2013 року до
повноліття дітей, при цьому розмір
аліментів на утримання кожної дитини
має становити не менше 30 % прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку,
вирішено питання про розподіл судових
витрат, допущено негайне виконання
рішення суду в межах суми платежу
аліментів за один місяць; в задоволенні
решти позовних вимог - відмовлено.

03 лютого 2014 року ОСОБА_1 подала
апеляційну скаргу на вказане рішення, у
якій, посилаючись на неповне з'ясування
судом обставин справи, просила його
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити її позов у повному
обсязі. В обґрунтування заявлених
вимог апелянт вказала, що розмір
стягнутих судом першої інстанції
аліментів є недостатнім для
нормального виховання та забезпечення
дітей. Апелянт вказала, що необхідно
щомісячно оплачувати за відвідування
дітьми шкільного і дошкільного
закладу, діти потребують повноцінного
дієтичного харчування і забезпечення
одягом.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну
скаргу підтримала і просила суд її
задовольнити.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився,
був належним чином повідомлений про
день, час та місце апеляційного
розгляду, тому розгляд справи за
апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст.
305 ЦПК України проведено за його
відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка
Д.Р., пояснення позивача, вивчивши
матеріали справи, перевіривши
законність і обґрунтованість рішення
суду першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
прийшла до наступного.

Судом першої інстанції правильно
встановлено, що сторони перебували у
зареєстрованому шлюбі з 24 червня 2000
року по 12 грудня 2012 року.

Від шлюбу у сторін народилося двоє
дітей - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та
син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу діти проживають
разом із ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 тимчасово не працює, постійного
і стабільного доходу не має.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції керувався ст.ст.
180, 181, 182 СК України та виходив з того, що
ОСОБА_2 має нерегулярний дохід, а тому з
урахуванням його матеріального
становища, віку дітей та встановленого
законом розміру прожиткового мінімуму
для дітей відповідного віку з нього
слід стягнути 643 грн. на утримання
доньки ОСОБА_3 та 516 грн. на утримання
сина ОСОБА_4, починаючи з 13 грудня 2013
року і до повноліття дітей. При цьому
суд першої інстанції вказав, що розмір
аліментів, що стягується на кожну
дитину, не може бути меншим 30 %
прожиткового мінімуму для їх віку.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН
про права дитини від 20 листопада 1989
року, що ратифікована Постановою
Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від
27 лютого 1991 року та набула чинності для
України 27 вересня 1991 року, держава
визнає право кожної дитини на рівень
життя, необхідний для фізичного,
розумового, духовного, морального і
соціального розвитку дитини. Батьки
або інші особи, які виховують дитину,
несуть основну відповідальність за
забезпечення в межах своїх здібностей
і фінансових можливостей умов життя,
необхідних для розвитку дитини.

На підставі ст. 180 СК України батьки
зобов'язані утримувати своїх
неповнолітніх дітей до досягнення ними
повноліття.

Згідно вимог ст. 181 СК України за
рішенням суду кошти на утримання
дитини (аліменти) присуджуються у
частці від доходу її матері, батька і
(або) у твердій грошовій сумі.

Суд за заявою платника або одержувача
може визначити розмір аліментів у
твердій грошовій сумі, якщо платник
аліментів має нерегулярний, мінливий
дохід, частину доходу одержує в натурі,
а також за наявності інших обставин, що
мають істотне значення
(ч.1 ст. 184 СК України).

При визначенні розміру аліментів суд
враховує: 1) стан здоров'я та
матеріальне становище дитини; 2) стан
здоров'я та матеріальне становище
платника аліментів; 3) наявність у
платника аліментів інших дітей,
непрацездатних чоловіка, дружини,
батьків, дочки, сина; 4) інші обставини,
що мають істотне значення (ст. 182 СК
України).

Як встановлено судом першої інстанції
та не заперечувалось сторонами при
апеляційному розгляді справи, ОСОБА_2
офіційно не працевлаштований,
стабільного доходу немає.

Враховуючи те, що відповідач офіційно
доходів не отримує, позивачем не
надано суду доказу наявності у нього
інших доходів, виходячи з прожиткового
мінімуму для дитини відповідного віку
та пояснень сторін щодо їх
матеріального становища, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції вірно визначено розмір
аліментів, що підлягають стягненню.

Відхиляючи посилання апелянта на те, що
розмір стягнутих судом першої
інстанції аліментів є недостатнім для
нормального виховання та забезпечення
дітей, оскільки необхідно щомісячно
оплачувати за відвідування дітьми
шкільного і дошкільного закладів, діти
потребують повноцінного дієтичного
харчування і забезпечення одягом,
колегія суддів виходить з того, що
ОСОБА_2 зобов'язаний брати участь в
утриманні своїх дітей в межах своїх
фінансових можливостей, а будь-яких
доказів наявності у ОСОБА_2 доходів та
можливості сплачувати аліменти у
визначеному нею розмірі позивач суду
не надала.

Водночас, на думку колегії суддів, суд
першої інстанції безпідставно
застосував при вирішенні спору ч. 2 ст.
182 СК України, відповідно до якої
мінімальний розмір аліментів на одну
дитину не може бути меншим, ніж 30
відсотків прожиткового мінімуму для
дитини відповідного віку, оскільки
положення вказаної статті не
застосовуються при визначенні
аліментів у твердій грошовій сумі.

З огляду на викладене, вказане
посилання слід виключити з
мотивувальної і резолютивної частини
рішення суду, що оскаржується.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 3 ч. 1 ст. 307,
ст.ст. 309, 313-314, 316- 317, 319 ЦПК України,
колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -
задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду
м. Києва від 24 січня 2014 року - змінити,
виключивши з його мотивувальної і
резолютивної частини посилання на те,
що розмір аліментів на утримання
кожної дитини має становити не менше 30 %
прожиткового мінімуму для дитини
відповідного віку.

В іншій частині рішення суду першої
інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржене протягом 20 днів з дня
набрання ним законної сили до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ.

Головуючий

Судді