29.09.2014 Справа № 756/5430/14-ц
Справа пр. №2/756/2867/14
ун. №756/5430/14-ц
У Х В А Л А

30 вересня 2014 року Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Андрейчука Т.В.

при секретарі - Ліщенко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про роз'єднання позовних вимог та закриття провадження у справі в частині вимог про оскарження рішення Київської міської ради за позовом заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, відновлення становища, яке існувало до порушення, -

в с т а н о в и в:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, відновлення становища, яке існувало до порушення.

У судовому засіданні 30 вересня 2014 року представником відповідача ОСОБА_1 заявлено клопотання про роз'єднання позовних вимог в частині оскарження рішення Київської міської ради та вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та відновлення становища, яке існувало до порушення, а також про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення Київської міської ради у зв'язку з тим, що ці вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Представник позивача проти роз'єднання позовних вимог та закриття провадження в частині позовних вимог заперечував.

Представник відповідача Київської міської ради проти роз'єднання позовних вимог та закриття провадження в частині позовних вимог не заперечувала.

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

За приписами ч. 2 ст. 126 ЦПК України залежно від обставин справи суддя чи суд мають право постановити ухвалу про роз'єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог у самостійні провадження, якщо їх спільний розгляд ускладнює вирішення справи.

Позовні вимоги заступника прокурора м. Києва щодо оскарження рішення Київської міської ради та вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку та відновлення становища, яке існувало до порушення, є взаємопов'язаними, їх розгляд не ускладнює вирішення справи, а тому суд вважає недоцільним роз'єднувати зазначені позовні вимоги.

У своїй позовній заяві заступник прокурора м. Києва зазначає, що рішенням Київської міської ради від 24 грудня 2009 року №1138/3207 ОСОБА_1 було передано у власність земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у АДРЕСА_1

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Ч. 2 ст. 2 КАС України передбачено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. Цю норму слід розуміти в системному зв'язку з ч. 1 цієї статті, з якої випливає, що захист прав та інтересів фізичних і юридичних осіб осіб шляхом оскарження до адміністративного суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень можливий лише у сфері публічно-правових відносин.

За приписами п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України). Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ст. 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 2 ЗК України земельні відносини це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 5 Конституції України).

Відповідно до ч. 3 ст. 140, ч. 1 ст. 144 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи; органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (ч. 2 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").

Ст. 80 ЗК України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності (ч. 1, ч .2 ст. 83 ЗК України).

Ст. 12 ЗК України передбачено, що сільська, селищна, міська рада має право розпоряджатися землями територіальних громад, яке вона здійснює шляхом: передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування і вилучення їх із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викупу земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; організації землеустрою; координації діяльності місцевих органів земельних ресурсів; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного й екологічного законодавства; обмеження, тимчасової заборони (зупинення) використання земель громадянами та юридичними особами в разі порушення ними вимог земельного законодавства; підготовки висновків щодо вилучення (викупу) і надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; встановлення та зміни меж районів у містах із районним поділом; інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; вирішення земельних спорів; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

При цьому, як убачається зі змісту зазначеної статті, міська (сільська, селищна) рада має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Таким чином, при здійсненні повноважень власника землі рада є не суб'єктом владних повноважень у тому значенні цього терміна, в якому його вжито у п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України, а рівноправним суб'єктом земельних відносин, дії якого спрямовані на реалізацію свого права розпоряджатися землею (такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 09 квітня 2012 року №21-291а11, яка у відповідності до ст. 244-2 КАС України є обов'язковою для врахування).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС справу адміністративної юрисдикції визначено як переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються права та підстав набуття права власності на спірну земельну ділянку. Міськрада як власник землі вільна у виборі суб'єкта щодо надання йому цього права в порядку, встановленому законом.

Ураховуючи те, що предметом позову заступника прокурора м. Києва є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, він не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст. 1 ЦК України, ст. ст. 2, 5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст. 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, зокрема позовів про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зважаючи на те, що спір у справі, що розглядається, стосовно оскарження рішення Київської міської ради не є адміністративним, позаяк вимоги позивача не стосуються захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади чи місцевого самоврядування, суд приходить до висновку про необхідність відмовити представнику відповідача ОСОБА_1 у задоволенні її клопотання про закриття провадження в частині вимог.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 126, 205 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про роз'єднання позовних вимог -відмовити.

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі в частині вимог про оскарження рішення Київської міської ради за позовом заступника прокурора м. Києва до Київської міської ради, ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, відновлення становища, яке існувало до порушення, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.В. Андрейчук