суді першої інстанції: Вернидубов Я.І.
Доповідач у суді апеляційної
інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2014 року Колегія суддів
Судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді
Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко
Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі:
Басюк Ю.В.

за участю: представника позивача -
Пономаренка М.А.

відповідача - ОСОБА_4

представника відповідача -
ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві справу
за апеляційною скаргою Комунального
підприємства «Київпастранс» в особі
філії Автобусного парка № 2 на рішення
Дніпровського районного суду м.Києва
від 18 березня 2014 року у справі за
позовом Комунального підприємства
«Київпастранс» в особі філії
Автобусний парк № 2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про виселення без надання
іншого жилого приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2013 року позивач КП
«Київпастранс» в особі філії
Автобусного парку № 2 звернувся до
суду з позовом про виселення
відповідачів з кімнати НОМЕР_1
гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1
без надання іншого жилого приміщення.
Свої вимоги обґрунтовував тим, що
відповідачі не маючи законних підстав
для проживання в гуртожитку, а саме
відсутність ордеру на заселення,
залишена не виконаною вимога позивача
про добровільне звільнення займаного
приміщення до 18 травня 2013 року у зв'язку
з закінченням 18 травня 2013 року строку
дії договору оренди, підлягають
виселенню без надання іншого жилого
приміщення згідно з ч.3 ст.116 ЖК України
як особи, які самоправно зайняли жиле
приміщення.

Рішенням Дніпровського
районного суду м. Києва від 18 березня 2014
року відмовлено у задоволенні позовних
вимог Комунального підприємства
«Київпастранс» в особі філії
Автобусний парк № 2 до ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_7 про виселення без надання
іншого жилого приміщення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням,
позивач КП «Київпастранс» в особі
філії Автобусний парк № 2 подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове, яким
позовні вимоги задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим,
що рішення ухвалено з неповним
з'ясуванням обставин, що мають значення
для справи та порушенням норм
матеріального права.

В судове засідання ОСОБА_6, ОСОБА_7 не
з'явилися про день та час розгляду
справи повідомлені, що підтверджується
їх заявою про розгляд справи у їх
відсутність (а.с.193).

В судовому засіданні
представник КП «Київпастранс»
апеляційну скаргу підтримав і просив
її задовольнити.

ОСОБА_4 та його представник
заперечували проти задоволення
апеляційної скарги і просили рішення
як законне і обґрунтоване залишити без
змін.

Перевіривши законність та
обґрунтованість оскаржуваного рішення
в межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених в суді першої інстанції
вимог, колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що гуртожиток, який
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,
перебуває на балансі Комунального
підприємства «Київпастранс» і
закріплений за автопарком № 2 на праві
повного господарського відання
відповідно до Наказу Головного
управління майна Київської міської
державної адміністрації № 30 від 10
квітня 2002 року.

19 травня 2001 року між позивачем та
відділом Державної служби охорони при
Дніпровському РУ ГУ МВС України в
м.Києві укладено договір оренди
приміщень, а саме кімнати НОМЕР_1
гуртожитку, розташованого за адресою:
АДРЕСА_1, для проживання працівника
міліції ОСОБА_4 За умовами укладеного
договору термін його дії встановлений
з 19 травня 2001 року по 18 травня 2002 року.

В кімнаті НОМЕР_1 до цього часу проживає
відповідач ОСОБА_4, відповідачі ОСОБА_6,
ОСОБА_7 лише періодично відвідують
ОСОБА_4

Крім того, судом встановлено, що
позивач з вимогою про припинення
договору оренди до Відділу Державної
служби охорони при Дніпровському РУ ГУ
МВС України в м.Києві, яке є окремою
юридичною особою, не звертався.

Ухвалюючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив із того, що
укладений між позивачем та відділом
Державної служби охорони при
Дніпровському РУ ГУ МВС України в
м.Києві договір оренди кімнати НОМЕР_1 в
гуртожитку по АДРЕСА_1, на підставі
якого ОСОБА_4 був поселений та
користується спірною кімнатою, не
розірваний ( не припинений). Оскільки
відповідач ОСОБА_4 користується
кімнатою на підставі договору відсутні
підстави вважати, що останній
самоправно зайняв спірне жиле
приміщення.

Колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, розглянувши справу в
межах заявлених позовних вимог, дійшов
обґрунтованого висновку про
відсутність підстав для виселення
відповідачів із кімнати в гуртожитку .

Як убачається з матеріалів справи
ОСОБА_4 був поселений у кімнату НОМЕР_1
гуртожитку, розташованого по АДРЕСА_1
на підставі договору оренди, укладеним
між Київським комунальним
автотранспортним підприємством 13034 та
ВДСО при Дніпровському РУ ГУ МВС
України в м.Києві. За умовами договору
сторони встановили строк його дії в
один рік з 19 травня 2001 року по 18 травня
2002 року.

Після спливу річного строку з моменту
укладення договору будь-яких
заперечень щодо користування
відповідачем окремою кімнатою в
гуртожитку, яка була передана ВДСО при
Дніпровському РУ ГУ МВС України в
м.Києві, наймодавець не висловлював.

Відповідно до ст.260 ЦК України, в
редакції чинній на час укладення
договору та після закінчення строку
його дії, в разі продовження
користування майном після закінчення
строку договору при відсутності
заперечень з боку наймодавця договір
вважається поновленим на невизначений
строк.

Отже в силу відсутності заперечень
позивача та внаслідок продовження
користування займаним приміщенням
відповідачем ОСОБА_4 вказаний договір
оренди від 19 травня 2001 року є таким, що
продовжений на невизначений строк.

Належних та допустимих доказів на
підтвердження розірвання договору
оренди кімнати в гуртожитку від 19
травня 2001 року за згодою сторін або за
рішенням суду представником позивача у
передбаченому ст.ст.10,60 ЦПК України
порядку суду не надано.

Жодних повідомлень до ВДСО при
Дніпровському РУ ГУ МВС України в
м.Києві, який є самостійною юридичною
особою, про розірвання укладеного
договору оренди позивач не направляв і
докази на підтвердження цієї обставини
у справі відсутні.

Крім того, відсутність акту прийому -
передачі орендованої кімнати від
наймача наймодавцю, складання та
підписання сторонами якого
передбачено п. 2.1 договору оренди,
свідчить про те, що сторонами не було
погоджено розірвання договору оренди.

Відповідно до довідки № 310/01 від 16 липня
2012 року, виданої Автобусним парком № 2
КП «Киїпастранс» заборгованість
відповідача ОСОБА_4 за проживання в
жилому приміщенні гуртожитку та за
комунальні послуги відсутня.

Відсутність заборгованості за
проживання в кімнаті гуртожитку, не
свідчить про невиконання свого
обов'язку орендарем.

Суд першої інстанції вірного дійшов
висновку, що оскільки відповідач
ОСОБА_4 зайняв жиле приміщення ( кімнату
НОМЕР_1 в гуртожитку) на підставі
договору оренди, підстави вважати, що
останній зайняв кімнату самоправно
відсутні, а отже він не може бути
виселений з цієї кімнати на підставі ч.3
ст.116 ЖК України.

За встановлених обставин, колегія
суддів вважає, що рішення ухвалено
судом першої інстанції з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують і не
впливають на їх правильність, а тому
підлягають відхиленню.

З огляду на викладене,
передбачених ст.309 ЦПК України підстав
для скасування оскаржуваного рішення
суду першої інстанції по даній справі
немає.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія
суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Київпастранс» в особі
філії Автобусного парка № 2 -
відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду
м.Києва від 18 березня 2014 року- залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ протягом двадцяти
днів.

Головуючий:

Судді: