У х в а л а

24 листопада 2014 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П., суддів:
Журавель В.І., Мартинюка В.І.,Іваненко
Ю.Г., Писаної Т.О.,розглянувши у судовому
засіданні заяву приватного вищого
навчального закладу «Буковинський
університет» про перегляд ухвали
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 вересня 2014 року у справі за
позовом ОСОБА_6 до приватного вищого
навчального закладу «Буковинський
університет», третя особа -
Територіальна державна інспекція з
питань праці у Чернівецькій області,
про стягнення заборгованості із
заробітної плати, компенсації за
несвоєчасно виплачену зарплату та
відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_6 звернулася до
Першотравневого районного суду м.
Чернівці з позовом до приватного
вищого навчального закладу
«Буковинський університет» (далі - ПВНЗ
«Буковинський університет») про
стягнення заборгованості із
заробітної плати, компенсації за
несвоєчасно виплачену зарплату та
відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх вимог,
посилалась на ті обставини, що з
03 вересня 2007 року по 04 жовтня 2011 року
працювала в ПВНЗ «Буковинський
університет» на посаді методиста по
видавничій роботі. За весь період
роботи на вказаній посаді їй не
нараховувалась та не виплачувалась
надбавка за вислугу років та за
попередні три роки не надавалась
матеріальна допомога на оздоровлення у
розмірі посадового окладу, не
нараховувалась та не виплачувалась
індексація заробітної плати у 2007-2011
роках, за винятком червня та серпня 2010
року, в яких вона була виплачена
частково, чим їй заподіяно моральну
шкоду.

Просила стягнути з відповідача на її
користь заборгованість по
невиплаченій заробітній платі в
розмірі 18 133,08 грн, з яких: 9 465,14 грн -
невиплачена надбавка за вислугу років;
3 370,00 грн - невиплачена допомога на
оздоровлення; 11 297,94 грн - невиплачена
індексація заробітної плати. А також,
просила суд стягнути з відповідача на
її користь середній заробіток за час
затримки розрахунку при звільненні в
розмірі 8 641,00 грн та 5 000,00 грн на
відшкодування моральної шкоди і 2 000,00
грн витрат на правову допомогу.

Рішенням Першотравневого районного
суду м. Чернівці від 25 січня 2013 року у
задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду
Чернівецької області від 02 вересня 2014
року рішення суду першої інстанції
скасовано та ухвалено нове рішення,
яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ПВНЗ «Буковинський
університет» на користь ОСОБА_6
надбавку за вислугу років в розмірі 8
273,81 грн; допомогу на оздоровлення в
розмірі 3 008,00 грн, індексацію
заробітної плати в розмірі 293,91 грн;
середній заробіток на час затримки
розрахунку при звільненні в розмірі 38
807,06 грн, всього 50 382,78 грн, провівши при
виплаті передбачені законодавством
утримання. Стягнуто з ПВНЗ
«Буковинський університет» на користь
ОСОБА_6.1 000,00 грн на відшкодування
моральної шкоди. Вирішено питання про
розподіл судових витрат.

29 вересня 2014 року ухвалою Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ відповідачу відмовлено у
відкритті касаційного провадження у
справі за його касаційною скаргою на
рішення апеляційного суду на підставі
п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України.

У листопаді 2014 року відповідач подав
заяву про перегляд зазначеної ухвали з
підстав неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах.

Як приклад неоднакового застосування
судом касаційної інстанції одних і тих
самих норм матеріального права, що
потягло ухвалення різних за змістом
судових рішень у подібних
правовідносинах, заявник зазначає:

- ухвалу колегії суддів Вищого
адміністративного суду України від 27
лютого 2013 року у справі про скасування
припису в частині, якою постанову
апеляційного адміністративного суду
скасовано та залишено в силі постанову
окружного адміністративного суду про
задоволення позову;

- ухвалу судді Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 14 жовтня 2014 року
у справі про стягнення заборгованості
по заробітній платі, якою відмовлено у
відкритті касаційного провадження у
справі за касаційною скаргою на
рішення апеляційного суду про відмову
у задоволенні позову;

- рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 4 травня 2011 року у
справі про стягнення заборгованості по
заробітній платі, стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку
та відшкодування моральної шкоди, яким
рішення суду першої інстанції та
ухвала апеляційного суду в частині
стягнення середнього заробітку за час
затримки розрахунку скасовані та
стягнуто з відповідача на користь
позивача 2 265 грн 05 коп. середнього
заробітку за час затримки розрахунку, у
решті судові рішення про часткове
задоволення позову залишені без змін;

- рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 червня 2011 року у справі про
стягнення заборгованості по
заробітній платі, середнього заробітку
за час затримки розрахунку та
відшкодування моральної шкоди, яким
позов задоволено;

- рішення колегії суддів судової палати
у цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 22 червня 2011 року у справі про
стягнення заборгованості із
заробітної плати, стягнення середнього
заробітку за час затримки розрахунку,
відшкодування моральної шкоди, яким
позов задоволено.

- постанови Верховного Суду України від
24 жовтня 2011 року № 6-39цс11, від 21
листопада 2011 року № 6-60цс11.

Постанови Верховного Суду України, на
які посилається заявник, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих норм
матеріального права, не входять до
переліку судових рішень, на які може
здійснюватись це посилання, оскільки
вони ухвалені Верховним Судом України
не як судом касаційної інстанції, а у
порядку перегляду судових рішень.

На обґрунтування заяви заявник
посилається на ті обставини, що судами
касаційної інстанції при вирішенні
подібних спорів неоднаково
застосовані ст. 57 Закону України
«Про освіту» та ст. 117 Кодексу законів
про працю України, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень.

Перевіривши доводи заяви, зміст
судових рішень, на які посилається
заявник, та судового рішення, про
перегляд якого подана заява, колегія
суддів дійшла висновку, що справу
потрібно допустити до провадження
Верховного Суду України з таких
підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції, про перегляд якої подана
заява, вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками
апеляційного суду, який частково
задовольняючи позов, виходив з того, що
посада методиста, на якій працювала
позивачка у приватному навчальному
закладі, відноситься до категорії
педагогічних працівників, вона має
понад 20 років педагогічного стажу, а
відтак мала право на допомогу на
оздоровлення у розмірі місячного
посадового окладу при наданні щорічної
відпустки та на щомісячну надбавку за
вислугу років у розмірі 30 % до
посадового окладу, як визначено ст. 57
Закону України «Про освіту», однак
відповідач не здійснював такі
надбавки, чим порушив її права та
вимоги чинного трудового
законодавства та завдав позивачці
моральних страждань, що є підставою для
стягнення невиплачених коштів, їх
індексації, середнього заробітку за
час затримки розрахунку та моральної
шкоди.

Зі змісту ухвали суду касаційної
інстанції від 14 жовтня 2013 року, на яку
посилається заявник, як на приклад
неоднакового застосування судом
касаційної інстанції одних і тих самих
норм матеріального права у подібних
правовідносинах, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень,
вбачається, що суд касаційної
інстанції погодився з висновками
апеляційного суду про те, що позивачка
працювала у відповідача за контрактом,
яким були визначені умови
матеріального забезпечення, оплати
праці, складові частини заробітної
плати, відповідач не є державним
закладом освіти, а є вищим навчальним
закладом приватної форми власності та
не отримує фінансування із державного
бюджету на здійснення виплат,
передбачених ст. 57 Закону України «Про
освіту», а відтак не повинен був їх
здійснювати, тому підстав для
стягнення з відповідача надбавки за
вислугу років немає.

Отже з наведеного вбачається, що суди
касаційної інстанції при встановленні
того, що відповідачі є навчальними
закладами приватної форми власності,
дійшли протилежних висновків щодо
застосування ст. 57 Закону України «Про
освіту», оскільки в одному випадку суд
вважав, що ці виплати належать до
сплати позивачці як педагогічному
працівнику зі стажем понад 20 років, а в
іншому, що ні, оскільки відповідач не
отримує фінансування з державного
бюджету на здійснення цих виплат, а
тому не повинен їх здійснювати, крім
того, між сторонами був укладений
контракт, яким визначалися умови
здійснення відповідачем оплати праці.

За таких обставин наведені заявником
доводи містять ознаки, які згідно з
вимогами статті 355 ЦПК України є
підставою для перегляду судових рішень
суду касаційної інстанції, а тому
справу потрібно допустити до
провадження Верховного Суду України.

Керуючись ст.ст. 355, 356, 360 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_6 до приватного
вищого навчального закладу
«Буковинський університет», третя
особа - Територіальна державна
інспекція з питань праці у
Чернівецькій області, про стягнення
заборгованості із заробітної плати,
компенсації за несвоєчасно виплачену
зарплату та відшкодування моральної
шкоди, за заявою приватного вищого
навчального закладу Буковинський
університет про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 29 вересня 2014 року допустити
до провадження Верховного Суду
України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.П. Касьян

Судді:
В.І. Журавель

Ю.Г. Іваненко

В.І. Мартинюк

Т.О. Писана