Номер провадження 2/754/5623/14
РІШЕННЯ

Іменем України

03.12.2014 року Деснянський районний
суд м.Києва в складі:

Головуючого - судді Смирнової
Є.П.,

при секретарі Солодухіної
Н., Кузьменко А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Києві

справу за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2, -

Про розірвання шлюбу та визнання

права власності на частку у
спільному

сумісному майні подружжя, -

В С Т А Н О
В И В :

Сторони перебувають в
зареєстрованому шлюбі з 12.05.1987 року.
Від спільного життя сторони мають
двох дітей: спільного сина ОСОБА_3, 1989
року народження, та доньку ОСОБА_4, 1985
року народження.

ОСОБА_1 звернувся до суду з
позовом про розірвання шлюбу з ОСОБА_2,
вказуючи на те, що подружнє життя не
склалося через відсутність
взаєморозуміння, різних поглядів на
принципово важливі життєві питання,
цілі і прагнення, а також через
неправильну поведінку відповідачки в
сім»ї, яка безпричинно влаштовує
сварки та скандали, через що його
спільне життя з відповідачкою стало
нестерпним.

Як зазначає ОСОБА_1, останні 6
років він та відповідачка не
підтримують сімейні стосунки, не
ведуть спільне господарство,
проживають окремо. На даний час він
проживає з іншою жінкою та має намір
створити з нею нову сім»ю. Позивач
вважає, що подальше спільне життя як
подружжя і збереження шлюбу з ОСОБА_2
неможливо та суперечить його
інтересам.

Посилаючись на викладені
обставини, ОСОБА_1 просить розірвати
шлюб з ОСОБА_2

Крім того, ОСОБА_1 вказує на те, що
між ним та відповідачкою не досягнуто
згоди щодо поділу квартири АДРЕСА_1, яка
була придбана на підставі договору
купівлі-продажу від 07.12.1994 року під час
їх шлюбу, за належні їм спільні грошові
кошти. У вказаній квартирі
зареєстровані він з відповідачкою та
їх діти. Однак, через вкрай негативні
відносини між ним та відповідачкою
ОСОБА_2 останні 6 років вони проживають
окремо. Він був вимушений переїхати на
тимчасове проживання до орендованої
квартири, де проживає з 01.09.2009 року по
теперішній час.

Позивач вважає, що відповідно до
положень ст.ст. 60,61,70 Сімейного Кодексу
України, ст.ст. 370,372 ЦК України, а також
Постанови Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007
року № 11, Постанови Пленуму Верховного
Суду України «Про судову практику у
справах за позовами про захист права
приватної власності» від 22.12.1995 року №
20, квартира АДРЕСА_1 є їхньою з
відповідачкою ОСОБА_2 спільною
сумісною власністю та він має право на
свою частку (половину) даного спільного
сумісного майна, яке було нажито ним з
відповідачкою спільно за час їхнього
шлюбу, а саме: на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

Посилаючись на викладені
обставини, позивач ОСОБА_1 просить в
порядку розподілу спільного сумісного
майна подружжя визнати за ним право
власності на ? частину квартири
АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник
позивача - ОСОБА_5 позовні вимоги
ОСОБА_1 підтримав та просить їх
задовольнити в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 та її
представник ОСОБА_6 позовні вимоги
визнали частково. При цьому
відповідачка не заперечує проти
розірвання шлюбу з ОСОБА_1 Позовні
вимоги в частині поділу квартири
АДРЕСА_1, як спільного майна подружжя,
визнала частково. При цьому
підтвердила, що квартира АДРЕСА_1 була
придбана під час шлюбу з позивачем за
їх спільні кошти. Однак, вважає, що за
нею має бути визнано право власності
не на ? частину спірної квартири, як
просить позивач, а її частка власності
у спірній квартири має бути збільшена з
урахуванням того, що з нею проживають
двоє їх дітей, які свого житла не мають.
Посилаючись на викладені обставини,
ОСОБА_2 та її представник просять
виділити у власність позивача 1/3
частину спірної квартири, а
відповідачці виділити у власність 2/3
частини квартири.

Заслухавши пояснення
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5,
відповідачки ОСОБА_2 та її представника
ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи,
суд встановив, що різні погляди на
сімейні стосунки та подружні
обов»язки, відсутність
взаєморозуміння, привели сторін до
припинення шлюбно-сімейних відносин
між ними. На протязі останніх 6 років
сторони не підтримують шлюбно-сімейні
відносини, проживають окремо. Позивач
проживає з іншою жінкою і відновлювати
шлюбно-сімейні відносини з
відповідачкою не має наміру, наполягає
на розірванні шлюбу з нею. Відповідачка
ОСОБА_2 також вважає неможливим
збереження їх з позивачем сім»ї.

Враховуючи викладені обставини,
суд дійшов до висновку, що подальше
спільне життя сторін і збереження їх
сім»ї неможливе, тому позовні вимоги
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу з ОСОБА_2
підлягають задоволенню.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про
поділ спільного сумісного майна
подружжя - квартири АДРЕСА_1 та визнання
право власності, за кожним з подружжя,
на 1/2 частину вказаної квартири, то суд
враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного
Кодексу України дружин і чоловік мають
право на поділ майна, що належить їм на
праві спільної сумісної власності
незалежно від розірвання шлюбу.

Крім того, частиною 1 п.14 Постанови
Пленуму Верховного Суду України «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007
року № 11 передбачено, що у випадку коли
при розірванні шлюбу в судовому
порядку встановлено, що подружжя не
досягло згоди про поділ спільного
майна подружжя, або буде встановлено,
що такої згоди досягнуто, але вона
порушує інтереси дітей чи одного з
подружжя, суд вирішує зазначені
питання по суті одночасно з вимогою про
розірвання шлюбу з дотриманням закону,
який регулює ці правовідносини.

Судом встановлено, що сторони
перебувають в зареєстрованому шлюбі з
12.05.1987 року. На даний час шлюбно-сімейні
відносини між ними припинені та в
даному судовому засіданні розглянуто
питання про розірвання шлюбу сторін
(а.с. 11,64).

Від спільного життя сторони мають
сина ОСОБА_3, 1989 року народження, та
доньку позивачки ОСОБА_4, 1985 року
народження, які разом з матір»ю,
відповідачкою у справі, зареєстровані
та проживають в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.
65,66,67,68).

Під час перебування сторін у
шлюбі, на підставі договору
купівлі-продажу від 07.12.1994 року сторони
придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_1,
право власності на яку зареєстровано
за позивачем ОСОБА_1 (а.с. 61,62).

Відповідно до вимог ст.ст. 60,63
Сімейного Кодексу України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини самостійного заробітку
(доходу). Вони також мають рівні права
на володіння, користування і
розпорядження майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності.

Як встановлено судом, спірне
майно - квартира АДРЕСА_1 була придбана
сторонами під час їх спільного життя
та є їх спільною сумісною власністю,
проти чого не заперечує і відповідачка.

Згідно ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу
України у разі поділу майна, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частки майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Відповідачка ОСОБА_2, визнаючи
право спільної сумісної власності з
позивачем на квартиру АДРЕСА_1, просить
відступити від засади рівності часток
подружжя та збільшити її частку у
зазначеній квартирі, посилаючись на те,
що після розірвання шлюбу з позивачем з
нею залишаються проживати двоє їх
дітей

Крім того, відповідачка вказує на те, що
під час спільного життя позивач
зловживав алкоголем, постійно приводив
додому друзів, гроші витрачав не на
благо сім»ї. На даний час в квартирі
зроблений капітальний євроремонт.
Позивач тривалий час не платив за
квартиру, не приймав участь в утриманні
квартири, іншим чином не допомагав їй
та сім»ї.

Вказані доводи відповідачки суд
не приймає до уваги, виходячи з
наступного.

Так, відповідно до положень ч.2,3
ст. 70 Сімейного Кодексу України при
вирішенні спору про поділ майна суд
може відступити від засади рівності
часток подружжя за обставин, що мають
істотне значення, зокрема, якщо один із
них не дбав про матеріальне
забезпечення сім»ї, приховав, знищив
чи пошкодив спільне майно, витрачав
його на шкоду інтересам сім»ї.

За рішенням суду частка майна
дружини, чоловіка може бути збільшена,
якщо з нею, ним проживають діти, а також
непрацездатні повнолітні син, дочка, за
умови, що розмір аліментів, які вони
одержують, недостатній для
забезпечення їхнього фізичного,
духовного розвитку та лікування.

Також, частиною 4 п.30 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про право на шлюб,
розірвання шлюбу, визнання його
недійсним та поділ спільного майна
подружжя» від 21.12.2007 року № 11
передбачено, що при вирішенні спору про
поділ майна, що є об'єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в
окремих випадках може відступити від
засади рівності часток подружжя,
враховуючи обставини, що мають істотне
значення для справи, а також інтереси
неповнолітніх дітей, непрацездатних
повнолітніх дітей (за умови, що розмір
аліментів, які вони одержують,
недостатній для забезпечення їхнього
фізичного, духовного розвитку та
лікування). Під обставинами, що мають
істотне значення для справи, потрібно
розуміти не тільки випадки, коли один
із подружжя не дбав про матеріальне
забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи
пошкодив спільне майно, витрачав його
на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки
коли один із подружжя не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку чи доходу
(ч. 1 ст. 60 СК).

На підставі викладеного,
аналізуючи зібрані у справі докази, суд
дійшов до висновку, що відповідачкою не
доведено істотні обставини, які б
давали підстави для збільшення її
частки у спірній квартирі, а саме: не
надано доказів протиправної поведінки
позивача, зокрема, про те, що він не дбав
про матеріальне забезпечення сім»ї під
час їх спільного життя; витрачав кошти
чи спільне майно на шкоду інтересам
сім»ї, для задоволення своїх особистих
потреб, або зловживав алкоголем.

Інших обставин, що мають істотне
значення при вирішення спору про поділ
майна, відповідачкою не зазначено та не
надано доказів на їх підтвердження.

Крім того, суд враховує, що самого
факту проживання двох повнолітніх
дітей разом з відповідачкою
недостатньо для збільшення її частки у
спірній квартирі.

В той же час ОСОБА_2 не доведено, що
позивачем порушуються інтереси
неповнолітніх дітей, він ухиляється
від сплати аліментів або суми, які
стягуються за рішенням суду,
недостатньо для покриття половини
затрат, які несе мати на виховання та
утримання дітей.

Як зазначила в судовому засіданні
відповідачка, аліменти на утримання
сина ОСОБА_3, 1989 року народження, та
доньку ОСОБА_4, 1985 року народження, вона
з відповідача не стягувала. На даний
час діти є повнолітніми, інших
неповнолітніх дітей вона не має.

Інших доказів в обґрунтування
своїх доводів відповідачкою не надано.

При таких обставинах підстав для
збільшення частки відповідачки ОСОБА_2
у спільній сумісній власності -
квартирі АДРЕСА_1 суд не вбачає.

Як встановлено судом, спірна
квартира була придбана сторонами під
час шлюбу, за спільні кошти подружжя,
тому вона є спільною власністю сторін.
Таким чином, при поділі майна, що є
об»єктом права спільної сумісної
власності подружжя, згідно ч.1 ст. 70
Сімейного Кодексу України суд вважає
частки позивача та відповідачки
рівними, тому вимоги позивача ОСОБА_1
про визнання за ним права власності на ?
частину спірної квартири суд вважає
обґрунтованими і такими, що підлягають
задоволенню.

Оскільки суд задовольняє позовні
вимоги ОСОБА_1, то згідно ст.ст.79, 88 ЦПК
України стягує з відповідачки ОСОБА_2
на користь позивача витрати по сплаті
судового збору, сплаченого за вимоги
про поділ майна, в сумі 3.654 грн.

Керуючись ст.ст.4,10,57-60,79,88,213,214,218 ЦПК
України, ст.ст.357, 358 ЦК України, ст.ст.
60,63,70,110,112 Сімейного Кодексу України,
Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику застосування
судами законодавства при розгляді
справ про право на шлюб, розірвання
шлюбу, визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» від 21.12.2007
року № 11, суд, -

В И Р І Ш
И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 16 травня 1987
року у Відділі реєстрації актів
цивільного стану Печерського
районного управління юстиції у м.Києві,
актовий запис № 213, між ОСОБА_1 та
ОСОБА_2, - розірвати.

Поділити квартиру АДРЕСА_1, яка є
спільною сумісною власністю подружжя,
таким чином:

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2
частину квартири АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1
витрати по сплаті судового збору,
сплаченого за вимоги про поділ майна, в
сумі 3.654 грн.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м.Києва через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом 10 днів з дня його
проголошення.

Суддя:
Є.П. Смирнова