Номер провадження: 22-ц/785/3234/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Коротков В. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого Короткова В.Д.

суддів Калараш А.А., Комаровської Н.В.

з участю секретаря Волчанського О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю «Атланта» до ОСОБА_2
про стягнення штрафу та за зустрічним
позовом ОСОБА_2 до товариства з
обмеженою відповідальністю «Атланта»
про визнання договору недійсним, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Суворовського районного суду м.Одеси
від 20 січня 2014 року,

встановила:

В травні 2013 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Атланта» (далі
Товариство) звернулося до суду з
позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що
26 березня 2013 року Товариство уклало з
ОСОБА_2 договір про надання послуг по
продажу належної їй квартири АДРЕСА_1
за 60 000 доларів США. За умовами пунктів
1.3, 3.2.1. Договору ОСОБА_2 надала
Товариству виключне право на
здійснення комплексу професійних
заходів, спрямованих на пошук покупця
квартири, проведення з ним переговорів
про намір укладення угоди. Відповідно
до пункту 3.2.7 Договору ОСОБА_2
забов»язалася не вступати без участі
Товариства в переговори та самостійні
контакти з потенційними покупцями,
організаціями та третіми особами з
приводу відчуження квартири.

В травні 2013 року ОСОБА_2 повідомила
Товариство, що Вона має намір продати
квартиру через інше агентство
нерухомості та відмовляється від
послуг Товариства.

Оскільки ОСОБА_2 порушила свої
обов»язки за Договором, позивач просив
стягнути з неї передбачений пунктом 4.1.
Договору штраф в розмірі 5% від вартості
квартири, який складає 23 970 грн.

Відповідачка позов не визнала та
звернулася з зустрічним позовом,
просила визнати недійсним договір від
26 березня 2013 року на підставі ст.225 ЦК
України, оскільки вона при укладенні
договору не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними.
Одночасно позивачка просила розірвати
спірний договір на підставі ст.652 ЦК
України. Однак після уточнення
позовних вимог наполягала на визнанні
договору недійсним.

Рішенням Суворовського районного суду
м.Одеси від 20 січня 2014 року позов
задоволений, в задоволенні зустрічного
позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування рішення суду та
ухвалення нового рішення про визнання
договору недійсним.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи
заперечень на апеляційну скаргу,
перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду в межах доводів апеляційної
скарги і заявлених позовних вимог,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Задовольняючи первісний позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
ОСОБА_2 в порушення умов пункту 3.2.7
Договору здійснила відчуження
квартири без участі ТОВ «Атланта».
Відмовляючи в задоволенні зустрічного
позову, суд виходив з того, що ОСОБА_2 не
довела, що вона при укладенні договору
не усвідомлювала значення своїх дій та
не могла керувати ними.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду, оскільки вони
ґрунтуються на законі та
підтверджуються матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що 26
березня 2013 року Товариство уклало з
ОСОБА_2 договір про надання послуг по
продажу належної їй квартири АДРЕСА_1
за 60 000 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України
договір - це домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов»язків.

Згідно статті 627 ЦК України сторони є
вільними в укладенні договору, виборі
контрагента та визначенні умов
договору.

Статтею 629 ЦК України встановлена
обов»язковість умов договору для обох
сторін.

За умовами пунктів 1.3, 3.2.1. Договору
ОСОБА_2 надала Товариству виключне
право на здійснення комплексу
професійних заходів, спрямованих на
пошук покупця квартири, проведення з
ним переговорів про намір укладення
угоди.

Відповідно до пункту 3.2.7 Договору
ОСОБА_2 забов»язалася не вступати без
участі Товариства в переговори та
самостійні контакти з потенційними
покупцями, організаціями та третіми
особами з приводу відчуження квартири.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що ОСОБА_2 в порушення умов пункту 3.2.7
Договору продала квартиру ОСОБА_3 за
договором купівлі-продажу від 26 квітня
2013 року, що підтверджується
нотаріально посвідченою копією цього
договору.

Пунктом 4.1.Договору передбачено, що в
разі порушення ОСОБА_2 своїх
забов»язань за Договором вона сплачує
Товариству штраф в розмірі 5% від
вартості квартири, яку сторони
зазначили в Договорі.

Колегія суддів вважає, що суд
обґрунтовано на підставі ч.1 ст.549 ЦК
України стягнув з ОСОБА_2 передбачений
п.4.1. Договору штраф в сумі 23 970 грн.

Суд також обґрунтовано відмовив в
задоволенні зустрічного позову про
визнання договору недійсним, оскільки
ОСОБА_2 не довела відповідно до ч.1 ст.60
ЦПК України, що вона при укладенні
договору не усвідомлювала значення
своїх дій та не могла керувати ними. З
інших підстав ОСОБА_2 не просила
визнати договір недійсним.

Колегія суддів відхиляє доводи
апеляційної скарги про те, що суд
першої інстанції не взяв до уваги те, що
ОСОБА_2 є людиною похилого віку, є
інвалідом 2 групи, має проблеми зі
слухом та зором, що підтверджується
медичними документами. Зазначені
обставини були досліджені судом першої
інстанції відповідно до вимог ст.212 ЦПК
України, і суд прийшов до правильного
висновку про те, що ці обставини не
можуть бути підставою для задоволення
зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання
спірного договору недійсним з підстав
того, що ОСОБА_2 при укладенні договору
не усвідомлювала значення своїх дій та
не могла керувати ними.

Не заслуговує на увагу посилання
апелянта на суперечливість її позовних
вимог, оскільки з матеріалів справи
вбачається (і це зазначено в рішенні
суду), що після уточнення позовних
вимог позивачка наполягала на визнанні
договору недійсним на підставі ст.225 ЦК
України, і саме ці позовні вимоги
розглянуті судом.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить
інших доводів, які спростовують
правильних висновків суду, рішення
суду ухвалено з додержанням вимог
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для його скасування
відсутні.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1 ЦПК
України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду
м.Одеси від 20 січня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів.

Судді апеляційного суду Одеської
області
В.Д.Коротков

А.А.Калараш

Н.В.Комаровська