Номер провадження 22-ц/775/1742/2014
Головуючий у 1 інстанції: Марченко Л.М.
Доповідач: Краснощокова Н.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2014 року
Апеляційний суд Донецької області в
складі:

головуючого судді: Краснощокової Н.С.

суддів: Безрученко Ю.О. Могутової Н.Г.

при секретарі: Папченко М.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у м. Донецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення
Краматорського міського суду
Донецької області від 09 січня 2014 року у
цивільній справі за позовом
публічного акціонерного товариства
комерційного банку «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за
договором кредиту,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Краматорського міського суду
Донецької області від 09 січня 2014 року
позов ПАТ КБ «ПриватБанк» про
стягнення заборгованості за договором
кредиту задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ
«ПриватБанк» заборгованість за
кредитним договором б/н від 09.10.2007 року
станом на 09.09.2013 року в сумі 38 286,75 грн. та
понесені судові витрати в сумі 382,87 грн.

У апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати вказане рішення та
ухвалити нове рішення, яким відмовити у
задоволенні позовних вимог. Вважає
дане судове рішення незаконним,
необґрунтованим та таким, що підлягає
скасуванню внаслідок порушення норм
матеріального та процесуального права.
Зокрема, апелянт вказує, що судом не
застосовані норми ст.ст. 251-261, 267, 509, 510,
530, 610, 611, 631, 1050 ЦК України. ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів».
Не враховано, що відповідно до умов
договору він повинен був повертати
борг частинами, а саме щомісячно в
рахунок погашення отриманого кредиту
він мав погашати 7% від заборгованості,
але не менше 50 грн. та не більше залишку
заборгованості. Враховуючи те, що
базова кредитна ставка становила 2,5 % на
місяць, а розмір щомісячного
обов'язкового платежу 7%, то в цілому
погашення кредиту мало відбуватись
наступним чином: 2,5 % від залишку
заборгованості - це відсотки, а 4,5 % від
щомісячного мінімального платежу йшли
на погашення тіла кредиту. Порушення
строків повернення кредиту та сплати
відсотків він почав допускати з лютого
2008р. З врахуванням положень ст. 1050 ЦК
України у банка виникло право
пред'явити відповідний позов в той
момент, коли він прострочив виконання
свого обов'язку щодо сплати чергового
щомісячного платежу у розмірі 7% від
залишку заборгованості до 25 числа
місяця, наступного за розрахунковим.
Оскільки повернення кредитних коштів
та процентів за користування кредитом
за умовами договору визначено
щомісячними платежами, позовна
давність за вимогами про повернення
зазначених коштів повинна
обчислюватись з моменту настання
строку погашення чергового платежу.
Тому суд неправильно не прийняв до
уваги його заяву про застосування
строку позовної давності. Крім цього,
оскаржуване рішення ґрунтується на
припущенні про те, що спірний кредитний
договір було укладено між сторонами у
справі на підставі саме тих умов та
правил надання банківських послу, які
додані позивачем до позовної заяви.
Так, під час укладання кредитного
договору, він був ознайомлений з
умовами надання банківських послуг,
однак в наданих йому для ознайомлення
умовах були відсутні будь-які
положення про розмір штрафів та розмір
пені за невиконання або неналежне
виконання умов договору, зокрема, у
розмірі, заявленому позивачем.

На час закінчення строку дії картки -
на 31.08.2009р. на його картковому рахунку
були відсутні кошти, достатні для
продовження дії картки, тому
відповідно до пунктів 9.6, 9.7 умов дія
картки не могла бути продовжена, а
картковий рахунок мав бути закритий.

Суд першої інстанції при ухваленні
оскаржуваного рішення виходив із
наступних встановлених ним обставин.

09.10.2007 року ОСОБА_1 звернувся з
письмовою заявою до ПАТ КБ
«ПриватБанк» про надання йому кредиту
в розмірі 9500 грн. у вигляді
встановленого кредитного ліміту на
платіжну картку зі сплатою за
користування кредитом відсотків в
розмірі 2,5% в місяць на залишок
заборгованості за кредитом з кінцевим
терміном повернення, що відповідає
строку дії картки - серпень 2009 року,
погашення заборгованості здійснюється
як шляхом внесення коштів на картку
клієнтом, так і списанням банком коштів
з дебетової картки. Також своїм
підписом відповідач ОСОБА_1 підтвердив
той факт, що він ознайомлений та
погоджується з Умовами та Правилами
надання банківських послуг, а також з
тарифами банку, які разом із заявою
позичальника складають договір про
надання банківських послуг. Прийняті
на себе зобов'язання відповідач ОСОБА_1
виконував неналежним чином, у зв'язку з
чим за ним утворилася заборгованість,
яка станом на 09.09.2013 року складає 38 286,75
грн., де: 8 455,14 грн. - заборгованість за
кредитом, 27 532,24 грн. - заборгованість по
процентам за користування кредитом, а
також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов - 500
грн. штраф (фіксована частина) та 1799,37
грн. штраф (процентна складова), що
підтверджується розрахунком. ОСОБА_1
не звертався до банку з інформацією про
припинення дії договору, тому строк
дії договору продовжено. Оскільки
зобов'язання за кредитним договором
відповідачем не виконані суд стягнув з
нього суму заборгованості на користь
позивача.

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача ОСОБА_2
підтримувала апеляційну скаргу та
наполягала на її задоволенні,
представник позивача Тузова В.О. проти
скарги заперечувала та просила рішення
залишити без зміни.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представників сторін,
перевіривши матеріали справи та
обговоривши доводи скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Задовольняючи позов суд обґрунтовано
виходив із встановлених у справі
фактичних обставин та вимог діючого
законодавства.

Так, судом встановлено, і це вбачається
з матеріалів справи, що 9.10.2007р. між
сторонами був укладений договір про
надання банківських послуг, який
складається із заяви позичальника,
Умов та правил надання банківських
послуг, тарифів, з якими ОСОБА_1
ознайомився та згоден, що підтверджено
його підписом у заяві. Також у день
підписання заяви 9.10.2007р. відповідач
отримав картку НОМЕР_1, що підтверджено
його підписом у графі «Кредитну карті і
ПІН отримав». Згідно з п.4 заяви
банківська послуга надана у вигляді
платіжної кредитної картки «Метро»,
строк дії картки - серпень 2009р.,
кредитний ліміт 9 500 грн., базова
процентна ставка по кредитному ліміту
2,5% в місяць на залишок заборгованості.
Погашення заборгованості по
кредитному ліміту може відбуватись як
шляхом внесення коштів на карту
клієнтом, так і списанням банком
коштів з дебетової карти.

В період з 17.10.2007р. по 21.11.2007р. відповідач
використав кредитні кошти шляхом
оплати покупки товарів на суму 9 312, 20
грн., а також в межах кредитного ліміту
були нараховані проценти за
користування кредитом 31.10.2007р.- 2, 52грн.
та 30.11.2007р. - 140, 42 грн. 16.01.2008р. в
погашення кредиту відповідач вніс 1 000
грн., інших платежів в повернення
отриманих коштів не вносив. Зазначені
обставини підтверджені довідкою про
рух по кредитній картці.

Відповідач не заперечує фактів
підписання заяви на отримання
кредитної картки, отримання ним
кредитної картки від банку та
користування кредитними коштами у
вказаній сумі, а також того факту, що
крім сплати 1 000 грн. інших коштів в
погашення кредиту він не вносив, що
вбачається з письмових заперечень
представника відповідача, змісту
апеляційної скарги та пояснень
представника відповідача в судовому
засіданні.

Згідно з п.5.3 розділу II «Правила
користування платіжною картою» Умов та
правил надання банківських послуг (
далі - Умов) строк і порядок погашення
по кредиту (кредитний ліміт, кредитна
лінія) по платіжним картам з
установленим мінімальним платежем
приведений в Пам'ятці клієнта, яка є
невід'ємною частиною договору. Платіж
включає плату за користування
кредитом, передбачену Тарифами та
частину заборгованості по кредиту.

Пам'яткою клієнта та Тарифами і
порядком погашення кредиту визначено,
що картка «Метро» за типом кредитної
лінії є універсальною, відновлюваною,
базова ставка в місяць - 2,5%, базова
ставка за несвоєчасне погашення
боргових зобов'язань в місяць - 5%,
розмір щомісячних платежів (що
включають плату за використання
кредитних коштів у звітному періоді) 7%
від суми заборгованості, але не менше 50
грн. і не більше суми заборгованості,
строк внесення щомісячних платежів до
25 числа місяця, наступного за звітним
місяцем, штраф при порушенні строків
платежів по будь - якому із грошових
зобов'язань, передбачених договором 500
грн. +5% від суми заборгованості по
кредитному ліміту з врахуванням
нарахованих і прострочених процентів
та комісій.

Пунктом 9.12 Умов визначено, що договір
діє протягом 12 місяців з моменту
підписання. Якщо протягом цього строку
жодна із сторін не проінформує другу
сторону про припинення договору, він
автоматично продовжується на такий же
строк.

Встановлено, що сторони не ініціювали
припинення договору, отже він
автоматично продовжувався через кожні
12 місяців.

Згідно з пунктом 9.3 Умов карткові
рахунки відкриті на невизначений
строк за виключенням настання умов,
передбачених у пунктах 9.6, 9.7 цих Умов.

У пункті 9.6 Умов визначено, що при
відсутності на картковому рахунку
карти грошових коштів у розмірі,
достатньому для оплати послуг банку
для продовження дії карти і при
ненадходженні коштів протягом 3-х
місяців з моменту закінчення строку
дії карти банк стягує комісію за
обслуговування рахунку згідно діючих
тарифів. Вказана комісія стягується
банком по закінченню вказаного у цьому
пункті строку щомісячно. У разі, якщо
залишок на картковому рахунку менше
розміру комісії, встановленої тарифами
банку, то розмір комісії за
обслуговування картрахунку
встановлюється в розмірі залишку
коштів на картрахунку держателя. При
нульовому залишку коштів на
неактивному картрахунку останній
закривається.

Умовами договору між сторонами не було
визначено комісії за обслуговування
рахунку. Також не було нульового
залишку коштів на картрахунку,
навпаки, на рахунку обліковується
заборгованість відповідача перед
банком за несплаченим кредитом, тому
доводи відповідача про те, що рахунок
мав бути закритим, безпідставні.

Пунктом 9.7 передбачено, що при
ненадходженні заробітної плати
держателя на картрахунок заробітної
плати протягом 6 місяців, пенсії або
соціальних виплат на картрахунок
пенсійної (соціальної карти) протягом 6
місяців, строк дії відповідної карти
не продовжується, обслуговування карти
проводиться відповідно до пункту 9.6.

Зі змісту цього пункту вбачається, що
він регулює питання обслуговування
картрахунку заробітної плати та
картрахунку пенсійної (соціальної
карти), тому цей пункт не регулює
правовідносини, що виникли між
сторонами, оскільки відповідач
отримав кредитну універсальну карту
«Метро».

Отже, посилання відповідача на те, що
картковий рахунок мав бути закритим на
підставі пунктів 9.6, 9.7 Умов є
необґрунтованими та безпідставними.

Пунктом 9.5 Умов передбачено, що
відповідний картковий рахунок може
бути закритий на підставі заяви
держателя, або банк має право закрити
картковий рахунок, письмово
повідомивши держателя. При цьому
держатель повинен не пізніше 30 днів з
дня повідомлення повернути карту в
банк, після чого обслуговування карти
припиняється. Держатель повинен
погасити всі види заборгованості
перед банком, в тому числі ті, що
виникли протягом 30 днів з моменту
повернення карти. Банк закриває
картковий рахунок в строк не раніше 30
днів з дня припинення обслуговування
карти.

Відповідач не подавав заяву про
закриття карткового рахунку,
заборгованість не погасив, тому
підстав для закриття карткового
рахунку банком не було.

Суд також обґрунтовано прийшов до
висновку про те, що строк на звернення
до суду з даним позовом банком не
пропущено та немає підстав для відмови
у позові з підстав пропуску строку, як
просив відповідач.

Договором передбачено щомісячну
сплату 7% від суми заборгованості, але
не менше 50 грн. і не більше суми
заборгованості, цей щомісячний платіж
слід сплачувати до 25 числа місяця,
наступного за датою виникнення
заборгованості. У разі несплати
вказаного платежу наступають наслідки,
визначені договором - збільшується
процентна ставка за користування
кредитними коштами з 2,5% до 5% на місяць
від суми заборгованості. Обов'язку
негайно повертати кошти після несплати
7% від використаного кредиту до 25 числа
наступного місяця не передбачено,
позичальник може продовжувати
користуватись кредитними коштами, але
вже за більшу плату, також негативним
наслідком несплати 7% від суми
заборгованості протягом 30 днів
пільгового періоду є обов'язок
сплатити штраф 500грн. +5% від суми
заборгованості. Згідно з пунктом 9,5
Умов строк повернення кредиту
визначений моментом закриття
карткового рахунку, який закривається,
коли про це подасть заяву держатель
карти, або коли рахунок закриє банк,
який має право його закрити, але не
зобов'язаний. Заява про закриття
рахунку не подавалась, отже, строк
повернення коштів наступив в момент,
коли позивач заявив про це вимогу,
відповідно строк позовної давності не
пропущено.

Отже, оскільки відповідач не виконав
умови договору, не повернув отриманий
в банку кредит та продовжує
користуватись коштами банку, суд
обґрунтовано стягнув на користь банку
заборгованість та проценти за
користування кредитними коштами, а
також штраф, передбачений договором.

Розмір заборгованості за кредитом,
процентами та розмір штрафу
підтверджений розрахунком
заборгованості, наданим позивачем,
довідкою про рух по кредитній карті та
не заперечувався відповідачем, позиція
якого полягає у тому, що банк не має
права стягнути заборгованість через
пропуск строку позовної давності.

Посилання апелянта на те, що суд не
врахував висновки, викладені у
постанові Верховного Суду України від 6
листопада 2013р. №6-116 цс 13 щодо строків
позовної давності на звернення до суду
з вимогами кредитора, які випливають з
порушення боржником умов договору
(графіка погашення кредиту) про
погашення боргу частинами
необґрунтовані, оскільки у даному
випадку умови погашення боргу
частинами та графіка погашення кредиту
не було. Особливість універсальної
відновлюваної кредитної лінії полягає
у тому, що позичальник може протягом
усього періоду дії договору
користуватись кредитними коштами у
межах встановленого ліміту, повертати
його до 25 числа наступного місяця і при
цьому платити 2,5% за користування
кредитними коштами, або повертати
пізніше, ніж 25 числа наступного місяця
і платити 5% за користування коштами
та після повернення коштів знову
користуватись кредитним лімітом до
закриття карткового рахунку. Строк
повернення кредиту встановлений в
момент закриття карткового рахунку,
обов'язку погашення боргу частинами не
встановлено.

Доводи апеляційної скарги про
незастосування судом статей 251-261, 267, 509,
510, 530, 610, 611, 631,1050 ЦК України. ст. 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»
безпідставні.

Статті 251 - 261 ЦК України регулюють
визначення та обчислення строків та
позовну давність, ст. 267 ЦК України
регулює наслідки спливу позовної
давності. Перебіг позовної давності
починається від дня, коли особа
довідалася або могла довідатися про
порушення свого права або про особу,
яка його порушила ( ч.1 ст. 261 ЦК України).
Суд обґрунтовано прийшов до висновку
про те, що строк позовної давності не
пропущено, тому підстав для
застосування наслідків спливу строку
позовної давності не було.

Стаття 509 ЦК України визначає поняття
зобов'язання та підстави його
виникнення. Цією статтею передбачено,
що зобов'язанням є правовідношення, в
якому одна сторона (боржник)
зобов'язана вчинити на користь другої
сторони (кредитора) певну дію (передати
майно, виконати роботу, надати послугу,
сплатити гроші тощо) або утриматися від
певної дії, а кредитор має право
вимагати від боржника виконання його
обов'язку. Зобов'язання виникають з
підстав, встановлених статтею 11 цього
Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися
на засадах добросовісності, розумності
та справедливості. У даному випадку
між сторонами укладено письмовий
договір кредиту, на підставі чого у
банку виникло зобов'язання відкрити
універсальну поновлювальну кредитну
лінію на суму 9 500 грн., а у відповідача
виникло зобов'язання повернути кошти,
якими він скористався у межах
кредитної лінії, сплатити за
користування кредитними коштами 2,5% за
умови повернення коштів до 25 числа
наступного місяця, або 5% та штраф у разі
неповернення коштів у вказаний строк.
Банк свої зобов'язання виконав, відкрив
кредитну лінію, надав відповідачу
картку, відповідач використав кошти,
надані банком, але не повернув у
повному обсязі та не сплатив проценти,
які визначені договором.

Стаття 510 ЦК України визначає сторони у
договорі, у цій справі немає спору щодо
того, хто саме є сторонами договору,
відповідач не заперечував, що він
отримав кредит саме у позивача, і це
підтверджено письмовими доказами, отже
позивач є кредитором, а відповідач
боржником.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).
У даному випадку строк виконання
зобов'язання визначено пунктом 9,5 Умов
- слід погасити всі види
заборгованості в момент закриття
карткового рахунку.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання). Із справи
вбачається, що відповідач не сплатив
використані ним кредитні кошти у
повному обсязі та проценти, отже, він
порушив зобов'язання.

Статтею 611 ЦК України передбачені
правові наслідки порушення
зобов'язання, зокрема, у нею визначено,
що разі порушення зобов'язання
настають правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: 1)
припинення зобов'язання внаслідок
односторонньої відмови від
зобов'язання, якщо це встановлено
договором або законом, або розірвання
договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3)
сплата неустойки; 4) відшкодування
збитків та моральної шкоди. Суд
обґрунтовано стягнув неустойку - штраф,
передбачений тарифами у межах
заявлених позовних вимог.

Згідно із ст. 631 ЦК України строком
договору є час, протягом якого сторони
можуть здійснити свої права і виконати
свої обов'язки відповідно до договору.
Договір набирає чинності з моменту
його укладення. Сторони можуть
встановити, що умови договору
застосовуються до відносин між ними,
які виникли до його укладення.
Закінчення строку договору не звільняє
сторони від відповідальності за його
порушення, яке мало місце під час дії
договору. У даному випадку договором
передбачено, що отримані у банку кошти
слід повернути у повному обсязі в
момент закриття карткового рахунку,
який позивач мав права закрити у будь -
який час, подавши відповідну заяву та
повернувши кошти, однак, він цього не
зробив, тому має виконати зобов'язання.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено,
що якщо позичальник своєчасно не
повернув суму позики, він зобов'язаний
сплатити грошову суму відповідно до
статті 625 цього Кодексу. Якщо
позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549 - 552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня їх
фактичного повернення позикодавцеві,
незалежно від сплати процентів,
належних йому відповідно до статті 1048
цього Кодексу. Частиною 2 цієї статті
передбачено, що якщо договором
встановлений обов'язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася, та сплати
процентів, належних йому відповідно до
статті 1048 цього Кодексу. Частину першу
цієї статті суд правильно не
застосував, оскільки позивач не просив
стягнути грошову суму відповідно до ст.
625 ЦК України ( заборгованість з
врахуванням індексу інфляції та три
відсотки річних). Частину другу цієї
статті суд також правильно не
застосував, оскільки договором не
встановлено обов'язку повертати
позику частинами (з розстроченням).

Апелянт посилається на те, що суд не
застосував ст.11 Закону України «Про
захист прав споживачів», відповідно до,
якої у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк якого минув.
У даній справі встановлено, що строк
повернення кредиту не минув. Крім того,
пункт 7 частини 11 статті 11 Закону
України «Про захист прав споживачів»,
яким кредитодавцю забороняється
вимагати повернення споживчого
кредиту, строк давності якого минув, у
системному зв'язку з самою частиною 11
статті 11 зазначеного Закону стосується
позасудового порядку повернення
споживчого кредиту.

Таким чином, посилання апелянта на
незастосування зазначених норм
законів висновків суду не
спростовують.

Доводи скарги про те, що позивач надав
текст Умов без підтвердження, що саме
з цими Умовами він був ознайомлений та
в наданих йому для ознайомлення умовах
були відсутні будь-які положення про
розмір штрафів та розмір пені за
невиконання або неналежне виконання
умов договору, зокрема, у розмірі,
заявленому позивачем також не можуть
бути підставою для скасування рішення.
Позивач своїм підписом у заяві
підтвердив, що він ознайомився та
згоден з Умовами та правилами надання
банківських послуг та тарифами банку,
доказів про те, що йому надавались для
ознайомлення інші умови він не надав.
Крім того, розмір пені за невиконання
або неналежне виконання умов договору
не визначено, позивач не просив
стягнути пеню і суд її не стягнув.

Згідно із ч.1 ст. 308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає фактичним
обставинам справи, ухвалене з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права і підстав для
його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314-315 ЦПК України,
апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду
Донецької області від 09 січня 2014 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили.

Судді: