Ухвала

іменем україни

27 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

Савченко В.О., Карпенко С.О., Остапчука
Д.О., -

розглянувши в попередньому судовому
засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до
радника правління дирекції
реструктуризації кредитів країн СНД
акціонерного товариства «Реверта»
Володимира Іванова, партнера
адвокатського об'єднання «Юридична
фірма «Василь Кісіль і партнери»
адвоката ОСОБА_7, адвокатського
об'єднання «Юридична фірма «Василь
Кісіль і партнери», акціонерного
товариства «Реверта», товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інформаційна агенція УНІАН» про
спростування недостовірної інформації
та відшкодування моральної шкоди, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_8 на рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 26 червня 2014 року та ухвалу
апеляційного суду м. Києва від 25
вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом до радника правління
дирекції реструктуризації кредитів
країн СНД акціонерного товариства
«Реверта» Володимира Іванова, партнера
адвокатського об'єднання «Юридична
фірма «Василь Кісіль і партнери»
адвоката ОСОБА_7, адвокатського
об'єднання «Юридична фірма «Василь
Кісіль і партнери», акціонерного
товариства «Реверта», товариства з
обмеженою відповідальністю
«Інформаційна агенція УНІАН» (далі -
ТОВ «Інформаційна агенція УНІАН») про
спростування недостовірної інформації
та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що
ІНФОРМАЦІЯ_1 в офісі ТОВ
«Інформаційна агенція УНІАН» за
адресою м. Київ, вул. Хрещатик, 4
відбулася прес-конференція на тему
«ІНФОРМАЦІЯ_2», у ході якої
відповідачами було поширено
недостовірну інформацію, яка
стосується його особи та порушує його
особисті немайнові права, у зв'язку з
чим ОСОБА_4 просив позовні вимоги
задовольнити у повному обсязі,
зобов'язати відповідачів спростувати
таку інформацію та відшкодувати
моральну шкоду.

Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 26 червня 2014 року,
залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду м. Києва від 25
вересня 2014 року, у задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_8 просить ухвалені у
справі судові рішення скасувати і
передати справу на новий розгляд до
суду першої інстанції, посилаючись на
неправильне застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України
підставами касаційного оскарження є
неправильне застосування судом норм
матеріального права чи порушення норм
процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під
час розгляду справи в касаційному
порядку суд перевіряє в межах
касаційної скарги правильність
застосування судом першої або
апеляційної інстанції норм
матеріального чи процесуального права
і не може встановлювати або (та) вважати
доведеними обставини, що не були
встановлені в рішенні чи відкинуті ним,
вирішувати питання про достовірність
або недостовірність того чи іншого
доказу, про перевагу одних доказів над
іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України
спростуванню підлягає недостовірна
інформація.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про
інформацію» під інформацією цей Закон
розуміє документовані або публічно
оголошені відомості про події та явища,
що відбуваються у суспільстві, державі
та навколишньому природному
середовищі.

Пленум Верховного Суду України в п. 15
постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про
судову практику у справах про захист
гідності та честі фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної та
юридичної особи» роз'яснив судам, що
недостовірною вважається інформація,
яка не відповідає дійсності або
викладена неправдиво, тобто містить
відомості про події та явища, яких не
існувало взагалі або які існували, але
відомості про них не відповідають
дійсності (неповні або перекручені).
Негативною слід вважати інформацію, в
якій стверджується про порушення цією
особою, зокрема, норм чинного
законодавства, вчинення будь-яких
інших дій (наприклад, порушення
принципів моралі, загальновизнаних
правил співжиття, неетична поведінка в
особистому, суспільному чи політичному
житті тощо).

Частиною 3 ст. 277 ЦК України передбачено,
що негативна інформація, поширена про
особу, вважається недостовірною, якщо
особа, яка її поширила, не доведе
протилежного.

Як роз'яснено у п. п. 18, 19 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 27
лютого 2009 року № 1 «Про судову практику
у справах про захист гідності та честі
фізичної особи, а також ділової
репутації фізичної та юридичної особи»
згідно з положеннями ст. 277 ЦК і ст. 10 ЦПК
обов'язок довести, що поширена
інформація є достовірною, покладається
на відповідача, проте позивач має право
подати докази недостовірності
поширеної інформації. Позивач повинен
довести факт поширення інформації
відповідачем, а також те, що внаслідок
цього було порушено його особисті
немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання
поширеної інформації недостовірною,
суди повинні визначати характер такої
інформації та з'ясовувати, чи є вона
фактичним твердженням, чи оціночним
судженням.

Відповідно до частини другої статті 471
Закону України "Про інформацію"
оціночними судженнями, за винятком
образи чи наклепу, є висловлювання, які
не містять фактичних даних, зокрема
критика, оцінка дій, а також
висловлювання, що не можуть бути
витлумачені як такі, що містять
фактичні дані, з огляду на характер
використання мовних засобів, зокрема
гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні
судження не підлягають спростуванню та
доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК не є
предметом судового захисту оціночні
судження, думки, переконання, критична
оцінка певних фактів і недоліків, які,
будучи вираженням суб'єктивної думки і
поглядів відповідача, не можна
перевірити на предмет їх відповідності
дійсності (на відміну від перевірки
істинності фактів) і спростувати, що
відповідає прецедентній судовій
практиці Європейського суду з прав
людини при тлумаченні положень ст. 10
Конвенції.

Отже, установивши, що поширена на
прес-конференції ІНФОРМАЦІЯ_1
інформація щодо позивача не містить
ознак негативної, недостовірної, та
такою, що не відповідає дійсності, а
відтак унаслідок її поширення не були
порушені права позивача, суд першої
інстанції, з висновками якого
погодився й суд апеляційної інстанції,
дійшов вірного по суті висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позову.

Такі висновки судів є обґрунтованими
та узгоджуються з матеріалами справи,
при встановленні зазначених фактів
судами не було порушено норм
цивільного процесуального
законодавства, правильно визначено
характер спірних правовідносин та
застосовано положення норм
матеріального права.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 в
особі представника ОСОБА_8 на увагу не
заслуговують й висновків судів не
спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись
ст. 332 ЦПК України, колегія суддів
судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі
представника ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 26 червня 2014 року та
ухвалу апеляційного суду м. Києва від 25
вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
В.О.
Савченко

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук