Номер провадження № 22-ц/785/2011/14
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2014 року
м. Одеса

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах апеляційного суду
Одеської області в складі:

головуючого - судді
Панасенкова В.О.

суддів:
Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.

при секретарі:
Горновій А.О.,

за участю: представника позивача
ОСОБА_3, - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_3 на
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 05 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_3 до Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Техномаркет-Агро", Приватного
акціонерного товариства Страхова
компанія "Лафорт" про відшкодування
шкоди, завданої внаслідок ДТП,

в с т а
н о в и л а:

02 січня 2013 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з вказаним позовом, який 28 січня 2013
року уточнив та доповнив,
обґрунтовуючи вимоги тим, що 08
листопада 2012 року о 09.45 відповідач
ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки
«Фредлайнер», реєстраційний номер
НОМЕР_1, який належить відповідачу ТОВ
«Техномаркет-Агро», рухаючись на 12+946 км
автодороги
Одеса-Білгород-Дністровський, не
врахував особливості вантажу (колеса),
який перевозив, не забезпечив їх
надійного закріплення в кузові
автомобіля, в результаті чого, одне
колесо впало на смугу зустрічного руху,
та зіткнулося з автомобілем марки
«Фіат», реєстраційний номер НОМЕР_2,
яким керував він. Постановою
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 20.12.2012 року
відповідач ОСОБА_6 був визнаний винним
у скоєнні зазначеного ДТП та
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП.
Внаслідок ДТП належний йому автомобіль
отримав механічні пошкодження. Згідно
висновку № 373/12 Експертного
автотоварознавчого дослідження від 05
грудня 2013 року вартість відновленого
ремонту автомобіля становить 15942,30 грн.
Витрати на автотоварознавче
дослідження становлять 600 грн., на
поштові відправлення для виклику
відповідачів на експертизу - 149, 6 грн.,
на придбання ліків - 106,16 грн., на правову
допомогу - 4000 грн. Крім того, йому
завдана моральна шкода, яку він оцінює
у 15000 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст.
ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, позивач
ОСОБА_3 остаточно просив суд стягнути
солідарно з відповідачів Фірми ЛТД
"Техномаркет-Агро" та ОСОБА_6 на користь
позивача майнову шкоду за пошкодження
автомобіля в розмірі 15942,30 грн.,
моральну шкоду в розмірі 15000 грн.,
витрати на поштові відправлення в сумі
166,06 грн., на розміщення оголошення у
пресі в сумі 480 грн., на придбання ліків -
106, 16 грн., на правову допомогу - 4000 грн.
на сплату судового збору - 588,05 грн. (а.с.
2-4, 20-22).

Представник відповідача ТОВ
«Техномаркет-Агро» проти задоволення
позову заперечував і своїх поясненнях
зазначав, що під час ДТП 08.11.2012 року
ОСОБА_6 не перебував з ТОВ
«Техномаркет-Агро» у трудових
відносинах, а керував автомобілем
марки «Фредлайнер», реєстраційний
номер НОМЕР_1, на підставі договору
оренди від 20.08.2012 року. Оскільки ОСОБА_6
на законній підставі володів
автомобілем, а ДТП сталося з його вини,
саме він має відповідати за спричинену
позивачеві шкоду.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання
не з'явився, але надав суду письмові
пояснення, у яких проти позову
заперечував й зазначив, що він дійсно
орендував у ТОВ «Техномаркет-Агро»
автомобіль марки «Фредлайнер»,
реєстраційний номер НОМЕР_1, на якому
потрапив у ДТП. Цивільно-правова
відповідальність власника автомобіля
марки «Фредлайнер», реєстраційний
номер НОМЕР_1 - ТОВ «Техномаркет-Агро»
була застрахована відповідно до
страхового полісу №АВ/7803543 від 22 серпня
2012 року у Приватному акціонерному
товаристві Страхова компанія "Лафорт".

Ухвалою Овідіопольського районного
суду Одеської області від 24 вересня 2013
року до участі у справі у якості
співвідповідача була залучена
Приватне акціонерне товариство
Страхова компанія "Лафорт", представник
страхової компанії в судове засідання
не з'явився, про причини неявки суд не
сповістив.

Справа розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням суду першої
інстанції позов ОСОБА_3 задоволено
частково. Суд стягнув з відповідача
ОСОБА_6 на користь позивача 22796, 49 грн. В
решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3
просить рішення суду першої інстанції
скасувати й ухвалити нове рішення про
задоволення позову в повному обсязі,
мотивуючи тим, що суд першої інстанції
порушив норми процесуального і
матеріального права, так як не звернув
увагу на те, що відповідач ОСОБА_6
знаходився в трудових відносинах з ТОВ
"Техномаркет-Агро" в якості водія
автомобіля марки «Фредлайнер», тому
відповідачі несуть солідарну
відповідальність за шкоду, завдану
внаслідок ДТП.

В запереченні на апеляційну скаргу
відповідач ТОВ "Техномаркет-Агро"
просить скаргу відхилити у зв'язку з
безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги позивача ОСОБА_3,
пояснення на апеляцію його
представника ОСОБА_4, перевіривши
матеріали справи, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
позовних вимог та доводів апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга позивача
задоволенню не підлягає, оскільки
рішення суду першої інстанції
постановлено з дотриманням норм
процесуального та матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова
шкода, завдана майну фізичної або
юридичної особи, відшкодовується в
повному обсязі особою, які її завдала.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України
шкода, завдана внаслідок взаємодії
кількох джерел підвищеної небезпеки,
відшкодовується на загальних
підставах, а саме, шкода, завдана одній
особі з вини іншої особи,
відшкодовується винною особою.

Судом першої інстанції встановлено, що
08 листопада 2012 року о 09.45 відповідач
ОСОБА_6, керуючи автомобілем марки
«Фредлайнер», реєстраційний номер
НОМЕР_1, належним ТОВ
«Техномаркет-Агро», рухаючись на 12+946 км
автодороги
Одеса-Білгород-Дністровський, не
врахував особливості вантажу (колеса),
який перевозив, не забезпечив їх
надійного закріплення в кузові
автомобіля, в результаті чого, одне
колесо впало на смугу зустрічного руху,
та зіткнулося з автомобілем марки FIAT UNO,
1988 року випуску, реєстраційний номер
НОМЕР_2, належним позивачу ОСОБА_3, яким
він керував, що встановлено постановою
Ізмаїльського міськрайонного суду
Одеської області від 20.12.2012 року, якою
відповідач ОСОБА_6 був визнаний винним
у скоєнні зазначеного ДТП та
притягнутий до адміністративної
відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 56).

Внаслідок ДТП належний позивачу ОСОБА_3
автомобіль отримав механічні
пошкодження. Згідно висновку № 373/12
Експертного автотоварознавчого
дослідження від 05 грудня 2013 року
вартість відновленого ремонту
автомобіля становить 15942,30 грн. (а.с. 9-15).

Згідно із чч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа,
якій завдано збитків у результаті
порушення її цивільного права, має
право на їх відшкодування. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку
зі знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки); 2)
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з
урахуванням обставин справи суд за
вибором потерпілого може зобов'язати
особу, яка завдала шкоди майну,
відшкодувати її в натурі (передати річ
того ж роду і такої ж якості, полагодити
пошкоджену річ тощо) або відшкодувати
завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають
відшкодуванню потерпілому,
визначається відповідно до реальної
вартості втраченого майна на момент
розгляду справи або виконання робіт,
необхідних для відновлення
пошкодженої речі.

Таким чином, коли відшкодування шкоди в
натурі неможливе, потерпілому відшко
довуються в повному обсязі збитки
відповідно до реальної вартості на час
розгляду справи втраченого майна,
робіт, які необхідно провести, щоб
виправити пошкоджену річ, усунути інші
негативні наслідки неправомірних дій
заподіювача шкоди.

Разом із тим вартість усунення інших
негативних наслідків має розумно
відповідати межам порушеного права, за
захистом якого спрямоване звер нення
позивача до суду.

Встановлено, що позивач ОСОБА_3
внаслідок ДТП поніс витрати на
автотоварознавче дослідження в сумі 600
грн. (а.с. 33), на поштові відправлення для
виклику відповідачів на експертизу в
сумі 79,98 грн. (а.с. 25-26), на придбання
ліків в сумі 106,16 грн. (а.с. 24, 27-32), на
правову допомогу в сумі 4000 грн. (а.с. 23,
24), на розміщення оголошень у пресі в
сумі 480 грн. (а.с. 100-105), по сплаті
судового збору - 588,05 грн., які
підтверджені документально і у
відповідності до ст.ст. 84, 85, 88 ЦПК
України, підлягають стягненню з
відповідача ОСОБА_6

Згідно з страховим полісом №АВ/7803543 від
22.08.2012 року у ПАТ Страхова компанія
"Лафорт" була застрахована
цивільно-правова відповідальність
власника автомобіля марки
«Фредлайнер», реєстраційний номер
НОМЕР_1, ТОВ «Техномаркет-Агро»
внаслідок заподіяння шкоди третім
особам під час дорожньо-транспортної
пригоди за участю забезпеченого
автомобіля (а.с.164).

Відповідно до ст. 35 вказаного Закону
для отримання страхового
відшкодування потерпілий чи інша
особа, яка має право на отримання
відшкодування, протягом 30 днів з дня
подання повідомлення про
дорожньо-транспортну пригоду подає
страховику заяву про страхове
відшкодування.

Однак позивач ОСОБА_3 не звернувся до
ПАТ Страхова компанія "Лафорт" з заявою
про страхове відшкодування.

За загальним правилом кожна особа має
право на захист свого цивільного права
лише в разі його порушення, невизнання
або оспорювання (частина перша статті
15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК
України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що ДТП 08 листопада 2012 року
сталася з вини водія автомобіля марки
«Фредлайнер», реєстраційний номер
НОМЕР_1, ОСОБА_6, і у наслідок цій події
позивачу ОСОБА_3 була завдана майнова
шкода пошкодженням автомобіля в
розмірі 15942,30 грн.

Частиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; 2) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; 4) у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України
моральна шкода, завдана фізичній або
юридичній особі неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
відшкодовується особою яка її завдала,
за наявності її вини.

Тому суд першої інстанції правильно
виходив з того, що відповідач ОСОБА_6
завдав позивачу моральну шкоду, яка
полягає у душевних стражданнях, яких
він зазнав у зв'язку із пошкодженням
його майна.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 23 ЦК
України про те, що розмір грошового
відшкодування моральної шкоди
визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, ступеня вини особи, яка
завдала моральної шкоди, а також
роз'яснень Пленуму Верховного Суду
України "Про судову практику в справах
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди" від 31 березня 1995
року (з наступними змінами), викладених
у п. п. 3, 9 постанови, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно виходив, що розмір моральної
шкоди, заподіяної позивачу, складає 1
000 грн.

Колегія суддів вважає, що зазначений
розмір моральної шкоди визначений з
врахуванням вимог розумності,
виваженості і справедливості.

Таким чином, перевіряючи законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги та вимог,
заявлених у суді першої інстанції,
колегія суддів дійшла висновку, що суд
першої інстанції виконав всі вимоги
цивільного судочинства і вирішив
справу згідно із законом.

Посилання позивача ОСОБА_3 в
апеляційній скарзі на те, що рішення
суду першої інстанції є незаконним,
оскільки суд безпідставно не врахував,
що відповідач ОСОБА_6 знаходився в
трудових відносинах з ТОВ
"Техномаркет-Агро" в якості водія
автомобіля марки «Фредлайнер», тому
відповідачі несуть солідарну
відповідальність за шкоду, завдану
внаслідок ДТП, не відповідають дійсним
обставинам справи та спростовуються
наявними у справі доказами.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюються на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості. Кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог або заперечень.
Доказуванню підлягають обставини, які
мають значення для ухвалення рішення у
справі і щодо яких у сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі,
виникає спір. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК
України суд оцінює належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності. Результати оцінки доказів
суд відображає в рішенні, в якому
наводить мотиви їх прийняття чи
відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України
доказами є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін, та інших обставин, які мають
значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі
пояснень сторін, третіх осіб, їхніх
представників, допитаних як свідків,
показань свідків, письмових доказів,
речових доказів, зокрема звуко- і
відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України
письмовими доказами є будь-які
документи, акти, довідки, листування
службового або особистого характеру
або витяги з них, що містять відомості
про обставини, які мають значення для
справи.

Відповідно до принципів змагальності
та диспозитивності цивільного процесу
позивач ОСОБА_3 повинен був довести в
судовому засіданні зазначені
обставини, на які він посилається як на
підставу своїх вимог.

Однак належними та допустимими
доказами не доведено, що відповідач
ОСОБА_6 знаходився в трудових
відносинах з ТОВ "Техномаркет-Агро" в
якості водія автомобіля марки
«Фредлайнер», реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Напроти, відповідачі ОСОБА_6 та ТОВ
"Техномаркет-Агро" надали суду першої
інстанції договір оренди
транспортного засоби з правом викупу,
укладений 20 серпня 2008 року між ТОВ
«Техномаркет-Агро» та фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_6, за яким
останньому передано у строкове платне
користування автомобіль марки
«Фредлайнер», реєстраційний номер
НОМЕР_1, (а.с.159-162), акт прийому передачі
вказаного автомобіля від 20 серпня 2008
року (а.с. 163) та копії прибуткових
касових ордерів про сплату
відповідачем ОСОБА_6 орендної плати за
користування автомобілем (а.с. 177-179).

Частиною 1 ст. 1190 ЦК України
передбачено, що особи, спільними діями
або бездіяльністю яких було завдано
шкоди, несуть солідарну
відповідальність перед потерпілим.

У п. 8 постанови № 4 "Про деякі питання
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів про відшкодування
шкоди, завданої джерелом підвищеної
небезпеки" від 01 березня 2013 року Пленум
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ роз'яснив, що шкода, завдана
кількома особами, відшкодовується
кожною з них у частці, завданій нею (у
порядку часткової відповідальності).

Особи, які спільно завдали шкоди, тобто
завдали неподільної шкоди
взаємопов'язаними, сукупними діями, або
діями з єдністю наміру, несуть
солідарну відповідальність перед
потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому
самому порядку відповідають особи, які
здійснюють діяльність, що є джерелом
підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану
внаслідок взаємодії кількох джерел
підвищеної небезпеки іншим особам.
Спір про відшкодування шкоди, завданої
при цьому самим джерелам підвищеної
небезпеки кожним із їх володільців
перед іншим із них, вирішується за
правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода,
завдана одному з володільців із вини
іншого, відшкодовується винним; не
відшкодовується шкода, завдана
володільцю лише з його вини; за
наявності вини всіх володільців розмір
відшкодування визначається судом у
відповідній частці залежно від
обставин, що мають істотне значення
(тобто залежно від ступеня вини
кожного); у разі відсутності вини
володільців у взаємному завданні шкоди
жоден із них не має права на
відшкодування.

Однак в матеріалах справи відсутні
докази на підтвердженні того, що шкода
внаслідок ДТП була завдана позивачу
ОСОБА_3 спільними діями відповідачів.

Колегія суддів вважає, що суд першої
інстанції з'ясував повно та всебічно
обставини, які мають значення для
правильного вирішення справи, дав
належну оцінку наявним у справі
доказам у відповідності до положень
процесуального законодавства та
правильно виходив з того, що позивач не
виконав свого обов'язку щодо доведення
своїх вимог, тому законних підстав для
висновку про те, що відповідачі несуть
солідарну відповідальність за шкоду,
завдану внаслідок ДТП не має.

Таким чином, наведені в апеляційній
скарзі доводи не спростовують
висновків суду і не містять підстав для
висновків про порушення або
неправильне застосування судом норм
права, які привели до неправильного
вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування
рішення суду першої інстанції й
ухвалення нового рішення про
задоволення позову в повному обсязі
немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317,
319 ЦПК України, колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити,
рішення Овідіопольського районного
суду Одеської області від 05 грудня 2013
року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до суду касаційної
інстанції протягом двадцяти днів з дня
набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської
області: В.О.
Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік