Справа № 347/358/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2014
м. Косів

Косівський районний суд
Івано-Франківської області у складі:

головуючого - судді Бельмеги М.В.

при секретарі Лаюк Г.Д.

за участю:

представника позивачки - ОСОБА_1

представника третьої особи - Бельмеги
С.В.

прокурора - Беньковського В.А.

розглянувши у відкритому заочному
судовому засіданні в залі суду м. Косів
цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до
ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог щодо предмета спору -
Служба у справах дітей Косівської
районної державної адміністрації про
позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О
В И В :

Позивачка, 10.02.2014 р., звернулася в суд із
даним позовом.

Представник позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_1,
позовні вимоги підтримала повністю.
Просить позов задоволити.

Із змісту позовних вимог вбачається, що
позивачка та відповідач у 1997 році
зареєстрували шлюб, який було
розірвано у 2001 році. Від вказаного
шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 Позивачка з відповідачем
проживає окремо. Дитина проживає з
позивачкою. Вказує, що відповідач не
виконує відносно сина батьківські
обов'язки. Просить позбавити
відповідача батьківських прав.

Представник третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог щодо
предмета спору - Служби у справах дітей
Косівської районної державної
адміністрації - ОСОБА_2, в судовому
засіданні проти задоволення позову не
заперечував.

Прокурор прокуратури Косівського
району - ОСОБА_6, в судовому засіданні
проти задоволення позову не
заперечував.

Відповідач ОСОБА_4 повторно в судове
засідання не з'явився, хоча про час та
місце розгляду справи був повідомлений
належним чином, у зв'язку з чим суд
ухвалює рішення у справі при заочному
розгляді справи, що відповідає
положенням ст.224 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи у їх
сукупності та взаємозв'язку, суд вважає
позовні вимоги підставними, доведеними
в судовому засіданні i такими, що
підлягають до задоволення за таких
підстав.

У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог чи
заперечень. Суд розглядає справи не
інакше як за зверненням фізичних чи
юридичних осіб, поданим відповідно до
вимог цього Кодексу, в межах заявлених
ними вимог і на підставі доказів сторін
та інших осіб, які беруть участь у
справі.

В судовому засіданні встановлено, що
відповідач в справі, ОСОБА_4 являється
батьком неповнолітнього ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6), що стверджується
копією свідоцтва про народження
дитини.

Як вбачається із свідоцтва про
розірвання шлюбу (а.с. 7) шлюб між ОСОБА_4
та ОСОБА_3 розірвано, про що в книзі
реєстрації актів про розірвання шлюбу
14.11.2001 року зроблено запис № 199 від 06
вересня 2005 року. Після реєстрації
розірвання шлюбу позивачці в справі
залишено прізвище "ОСОБА_1".

Органом опіки і піклування Косівської
райдержадміністрації прийнято
висновок №01/01-14 від 30.01.2014 року (а.с. 9), з
якого вбачається, що орган опіки та
піклування вважає за доцільне
позбавити батьківських прав ОСОБА_4
відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5.

Стаття 51 Конституції України, а також
статті 150 і 180 СК України встановлюють
для батьків обов'язок виховувати та
утримувати своїх дітей до їх
повноліття.

Крім цього, стаття 12 Закону України "Про
охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року
№2402-ІІІ зобов'язує батьків виховувати
дітей, піклуватись про їх здоров'я,
фізичний, духовний і моральний
розвиток, навчання, створювати належні
умови для розвитку їх природних
здібностей, поважати гідність дітей,
готувати їх до самостійного життя,
праці, розвивати їх особистість, повагу
до прав, свобод людини та громадянина.
Такий же обов'язок щодо виховання та
розвитку дитини на батьків покладає і
стаття 59 Закону України "Про освіту".

У принципі 6 Декларації прав дитини,
прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20
листопада 1959 року, проголошено, що
дитина для повного і гармонійного
розвитку її особистості потребує
любові і розуміння, вона повинна, коли
це можливо, рости під опікою і
відповідальністю батьків і в усякому
випадку в атмосфері любові і моральної
та матеріальної забезпеченості, при
цьому, малолітня дитина не повинна,
крім тих випадків, коли є виняткові
обставини, бути розлучена зі своєю
матір'ю.

Як встановлено в судовому засіданні
відповідач умисно ухилився від
виконання своїх батьківських
обов'язків по утриманню і вихованню
свого неповнолітнього сина.

Одним із способів захисту інтересів
неповнолітньої дитини є позбавлення
батьківських прав того з батьків, хто
неналежно виконує свої батьківські
обов'язки.

Так, відповідно до частини 2 статті 164 СК
України батько або мати можуть бути
позбавлені батьківських прав відносно
дитини, якщо вони ухиляються від
виконання своїх обов'язків по її
вихованню.

Аналізуючи вказану норму суд приходить
до висновку про те, що ухилення від
виконання обов'язку по вихованню
дитини є актом свідомої поведінки,
оскільки особа має реальну можливість
виконати його, але не вчиняє
відповідних дій і не бажає цього робити
в майбутньому.

Разом із тим суд звертає увагу, що факт
ухилення відповідача від виконання
свого батьківського обов'язку щодо
свого неповнолітнього сина стверджено
і долученими до матеріалів справи
письмовими доказами, а саме копією
довідки виданої Косівською ЗОШ І-ІІІ
ст. № 1 (а.с. 8) із якої вбачається, що
батько ОСОБА_4 за час навчання дитини,
жодного разу не відвідав школу, взагалі
не цікавиться життям дитини. Актом
обстеження матеріально-побутових умов
життя (а.с. 10) стверджено, що ОСОБА_5 не
відвідує та не допомагає у вихованні з
2001 р. його батько ОСОБА_4

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного
Суду України №3 від 30 березня 2007 року
"Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
усиновлення і про позбавлення та
поновлення батьківських прав"
зазначено, що позбавлення батьківських
прав (тобто прав на виховання дитини,
захист її інтересів), що надані батькам
до досягнення дитиною повноліття і
ґрунтуються на факті спорідненості з
нею, є крайнім заходом впливу на осіб,
які не виконують батьківських
обов'язків, тому питання про його
застосування слід вирішувати лише
після повного, всебічного, об'єктивного
з'ясування обставин справи, зокрема
ставлення батьків до дітей. В п. 16 цієї ж
постанови зазначено, що ухилення
батьків від виконання своїх обов'язків
має місце, коли вони не піклуються про
фізичний і духовний розвиток дитини, її
навчання, підготовку до самостійного
життя, зокрема: не забезпечують
необхідного харчування, медичного
догляду, лікування дитини, що негативно
впливає на її фізичний розвиток як
складову виховання; не спілкується з
дитиною в обсязі, необхідному для її
нормального самоусвідомлення; не
надають дитині доступу до культурних
та інших духовних цінностей; не
сприяють засвоєнню нею
загальновизнаних норм моралі; не
виявляють інтересу до її внутрішнього
світу. Зазначені факти як кожен окремо,
так і в сукупності, можна розцінювати
як ухилення від виховання дитини лише
за умови винної поведінки батьків,
свідомого нехтування ними своїми
обов'язками.

Таким чином, в ході судового розгляду
справи отримані достовірні відомості,
які свідчать про навмисне невиконання
відповідачем своїх обов'язків по
вихованню та утриманню
неповнолітнього сина ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки протягом
тривалого часу він не проявляв
відносно дитини належної турботи та
уваги, не приймає участі у її вихованні
та утриманні, не піклується про стан її
здоров'я та розвитку, хоча зобов'язаний
це робити та має таку можливість.

На підставі наведеного, ст. 51
Конституції України, принципу 6
Декларації прав дитини, ст. 12 Закону
України "Про охорону дитинства", ст.ст.
164, 165, 166, 182, 184 Сімейного Кодексу
України, Постанови Пленуму Верховного
Суду України "Про практику
застосування судами законодавства при
розгляді справ про усиновлення і про
позбавлення та поновлення
батьківських прав" та керуючись ст.ст.
213 - 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш
И В :

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя
АДРЕСА_1, батьківських прав щодо
неповнолітнього сина ОСОБА_5
ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заяву про перегляд заочного рішення,
відповідач може подати до Косівського
районного суду Івано-Франківської
області протягом десяти днів з дня
отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана до Апеляційного суду
Івано-Франківської області через
Косівський районний суд
Івано-Франківської області протягом
десяти днів з дня його проголошення, а
для осіб, які брали участь у справі, але
не були присутні в судовому засіданні
під час проголошення судового рішення -
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя
Бельмега М.В.