АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у 1-ін.- Плахотнюк
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2014 року колегія суддів
судової палати з розгляду цивільних
справ Апеляційного суду м. Києва в
складі:

головуючого судді - Слободянюк
С.В.,

суддів - Лапчевської О.Ф.,
Корчевного Г.В.,

при секретарі - Шалапуді Н.П..,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві цивільну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 03 квітня 2014 року за позовом
ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення
безпідставно одержаних грошей,
процентів за користування грошима,
спричинених збитків та моральної
шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення
безпідставно одержаних грошей,
процентів за користування грошима,
спричинених збитків та моральної
шкоди.Позивачка просила суд стягнути з
відповідача безпідставно отримані ним
кошти у розмірі 65 020 грн. за продаж
автомобіля, який є спільної сумісною
власністю, придбаний під час шлюбу,
проценти за користування цими коштами
у розмірі 10 374, 25 грн., збитки у розмірі 24
894, 15 грн., моральну шкоду у розмірі 5000
грн., а також відшкодувати судові
витрати.

Заочним рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 03 квітня 2014
року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3
безпідставно отримані грошові кошти в
розмірі 65 020, 00 грн., проценти за
користування грошовими коштами в
розмірі 10 374,25 грн., на відшкодування
збитків 24 894, 15 грн., на відшкодування
моральної шкоди 4 000, 00 грн., понесені
судові витрати по сплаті судового
збору в розмірі 1 042, 89 грн., що разом
складає належну до стягнення суму у
розмірі 105 331,28 грн. (а.с.4147).

Ухвалою Голосіївського районного суду
м. Києва від 06 жовтня 2014 року залишено
без задоволення заяву ОСОБА_2 про
перегляд оскаржуваного заочного
рішення Голосіївського районного суду
м. Києва від 03 квітня 2014 року (а.с.68,69).

Не погоджуючись з заочним рішенням
Голосіївського районного суду м. Києва
від 06 жовтня 2014 року, відповідач ОСОБА_2
подав апеляційну скаргу, в якій з
посиланням на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, ставиться
питання про скасування оскаржуваного
рішення, ухвалення нового про відмову у
задоволені позову. Апелянт зазначає, що
суд першої інстанції не в повному
обсязі з'ясував обставини, що мають
значення для правильного вирішення
справи, крім того висновки суду не
відповідають фактичним обставинам
справи.

В судове засіданні ОСОБА_2 та його
представник ОСОБА_4 підтримали
апеляційну скаргу, представник
позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 (договір про
надання правової допомоги від 30 жовтня
2013 року (а.с.32-34) - скаргу не визнала.

Розглянувши справу в межах доводів
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість рішення
суду першої інстанції, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення скарги з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
11 липня 2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
зареєстровано шлюб відділом
реєстрації актів цивільного стану
Солом»янського районного управління
юстиції у м. Києві. Після реєстрації
шлюбу дружині присвоєно прізвище
«Мартинець».(а.с.6).

Заочним рішенням Голосіївським
районним судом м. Києва 09 лютого 2011 року
розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
(а.с.7-8).

За правилами ч.3 ст. 61 ЦПК України,
обставини, встановлені судовим
рішенням у цивільній, господарській
або адміністративній справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

17 червня 2013 року рішенням Апеляційним
судом Київської області від 17 червня 2013
року встановлено факт проживання
однією сім»єю ОСОБА_3 та ОСОБА_2 без
реєстрації шлюбу в період з липня 2005
року по липень 2007 року. В порядку поділу
майна, що належить до спільного майна
подружжя, визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2
право власності за кожним на Ѕ частки
вартості автомобіля марки «Mitsubishi
Outlander», кузов № НОМЕР_1, відчуженого
ОСОБА_2 за ціною 130 040, 82 грн. (а.с.9-15).

Згідно довідки-рахунку від 17 вересня 2011
року автомобіль «Mitsubishi Outlander», кузов №
НОМЕР_1 продано ОСОБА_7 за 130 040, 82 грн.
(а.с.16).

За даними витягу зі звіту № 1412 по
визначенню ринкової вартості
транспортного засобу, складеного ФОП
ОСОБА_8 17 вересня 2011 року, ринкова
вартість автомобіля Mitsubishi Outlander XL 3.0i V6,
реєстраційний № НОМЕР_2 на дату оцінки
складала 179 829, 12 грн. (а.с.19).

Звертаючись в суд з позовом, позивачка
просила суд стягнути на її користь Ѕ
частину різниці між вартістю, за якою
було продано автомобіль, та фактичною
ринкової вартістю, яка зазначена у
наведеному вище звіті, що становить 24
894, 15 грн. (179 829, 12 грн. - 130 040, 82 грн. = 49 788, 30
грн.) .

Тобто, визначаючи вартість, за якою
було продано відповідачем автомобіль,
позивачка послалась на витяг зі звіту
№ 1412 по визначенню ринкової вартості
транспортного засобу, складеного ФОП
ОСОБА_8 17 вересня 2011 року. Однак, даний
витяг із звіту містить певні
застереження, зокрема зазначено строк
дії звіту - 3 місяці, а також і те, що
витяг зі звіту та звіт не можуть бути
використані у судах (а..19 оборот).

Як зазначено вище, згідно
довідка-рахунок спірний автомобіль
продано відповідачем 17 вересня 2011 року
за 130 040,00 грн., така вартість і зазначена
у рішенні Апеляційного суду Київської
області від 17 червня 2013 року в порядку
поділу майна, що належить до спільного
майна подружжя.

За таких обставин, не вбачалось
підстав для задоволення позовних вимог
в частині стягнення з відповідача 24 894,
15 грн., як спричинених збитків.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України: особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно) набуте майно),
зобов»язана повернути потерпілому це
майно. Положення цієї глави
застосовуються також до вимог про
відшкодування шкоди особою, яка
незаконно набула майно або зберегла у
себе за рахунок іншої особи.

Як зазначено вище, відповідачем
реалізовано автомобіль, що належить до
спільного майна подружжя, за ціною 130
040,00 грн.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку, стягнувши з
відповідача грошові кошти в розмірі 65
020, 00 грн., як Ѕ частину вартості майна в
порядку поділу спільного майна
подружжя.

Відповідно до ч.2 ст. 1214 ЦК України,
якою визначено, що у разі
безпідставного одержання чи
збереження грошей нараховуються
проценти за користування ними (ст.536
цього Кодексу)

Відповідно до положення ст. 536 ЦК
України за користування чужими
грошовими коштами боржник зобов`язаний
сплачувати проценти, якщо інше не
встановлено договором між фізичними
особами. Розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами
встановлюється договором, законом або
іншим актом цивільного законодавства.

Визначаючи розмір процентів за
користування чужими грошовими коштами,
позивачка послалась на положення ст.1048
ЦК України, яка міститься в параграфі 1
Позика, глава 71 Позика. Кредит.
Банківський вклад, і якою врегульовано
питання щодо визначення розміру
процентів від суми позики, якщо інше не
встановлено договором або законом.

Проте, правовідносини між сторонами
виникли, виходячи з порядку поділу
майна, що є спільною сумісною власністю
подружжя.

Тому, не вбачалось підстав і для
стягнення процентів за користування
чужими грошовими коштами.

Відповідно до роз'яснень, що містяться
у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 31.03.1995 р. №4 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» - при
визначенні розміру відшкодування
моральної шкоди суд приймає до уваги
стан здоров»я потерпілого, тяжкість
вимушених змін у його житті, ступінь
зниження престижу, ділової репутації,
час та зусилля необхідні для
відновлення попереднього стану. При
цьому суд має виходити з засад
розумності, виваженості та
справедливості.

Не погоджується колегія суддів і з
висновку суду щодо стягнення моральної
шкоди, оскільки позивачкою не доведено
завдання її моральної шкоди у зв`язку з
продажем відповідачем спірного
автомобіля.

В обґрунтування заявлених вимог у
частині відшкодування моральної шкоди,
позивачка зазначила про порушення
відповідачем її права на власність, а
також неотримання належних їй грошових
коштів, які мала намір витратити іх на
оздоровлення їх спільної дитини, яка
має проблеми зі здоров»ям. Суду не
надано доказів, що з 2011 року, коли
судовим рішенням за позивачкою визнано
право власності на Ѕ частину спірного
автомобіля, остання зверталась до
відповідача з питанням необхідності
оздоровлення дитини.

Суд першої інстанції, як на підставу
для стягнення моральної шкоди,
послався на надану довідку щодо стану
здоров`я дитини, яка видана 10 лютого 2010
року Національною дитячою
спеціалізованою лікарнею «Охматдит».

Враховуючи наведене, колегія суддів
дійшла висновку про часткове
задоволення апеляційної скарги,
скасуванню оскаржуваного рішення в
части задоволення позову про
стягнення процентів за користування
грошима, спричинених збитків та
моральної шкоди, зміні рішення в
частині судового збору.

Керуючись ст.ст.303,307,309, 313 ЦПК
України, колегія суддів, -

В И Р
І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
задовольнити частково.

Заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 03 квітня 2014
року в частині стягнення з ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_3 процентів за
користування грошовим коштами в сумі 10
374грн. 35 коп., матеріального збитку в
сумі 24 894 грн. 15 коп. та стягнення
моральної шкоди в сумі 4 000,00 грн.
скасувати, ухвалити в цій частині нове
рішення наступного змісту.

Відмовити у позові ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 в частині стягнення процентів
за користування грошовим коштами в
сумі 10 374грн. 35 коп., матеріального
збитку в сумі 24 894 грн. 15 коп. та
стягнення моральної шкоди в сумі 5 000,00
грн.

Заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 03 квітня 2014
року в частині стягнутого судового
збору змінити, зменшивши стягнутий
судовий збір з 1042 грн. 89 коп. до 650 грн.20
коп.

В решті заочне рішення Голосіївського
районного суду м. Києва від 03 квітня 2014
року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржено в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: