Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27 листопада 2014 року Центральний
районний суд міста Миколаєва у складі
головуючого судді Батченка О.В. при
секретарі Луговенко К.С., з участю
позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2,
його представника ОСОБА_3, розглянувши
у відкритому судовому засіданні в м.
Миколаєві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту
недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2014 року представник ОСОБА_1
адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з
позовом до ОСОБА_2, просив визнати
недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 16
грудня 2013 року, відповідно якого вона
заповіла все своє майно відповідачу. В
обгрунтування позову представник
послався на ті обставини, що ОСОБА_1 є
опікуном рідного брата відповідача -
недієздатного ОСОБА_6, який також є
спадкоємцем першої черги після смерті
матері та проживав разом з нею в період
з 24 серпня 1970 року по 20 липня 1982 року. Як
на думку представника позивача,
викладеним у заповіті розпорядженням
ОСОБА_5 неправомірно позбавила свого
недієздатного сина не тільки права на
отримання належної йому 1/2 частини
спадщини, а і права на обов'язкову
частку. Крім цього, ОСОБА_4 послався на
те, що ОСОБА_5 протягом останнього часу
перед смертю не сприймала реальність,
не впізнавала близьких та рідних, не
розуміла реальних подій та значення
своїх дій, а тому ОСОБА_1 вважає, що
ОСОБА_2 скористався безпорадним станом
своєї матері та відвіз її до
нотаріальної контори для складення
заповіту, а тому волевиявлення
заповідача не було вільним. Як на
правові підстави позову представник
позивача послався на ч. 1 ст. 225, ст. 1235,
1241, 1257 ЦК України.

В судовому засіданні позивач позов
підтримала, підтвердила викладені в
позовній заяві обставини. Суду також
пояснила, що на час розгляду справи, як
опікун недієздатного ОСОБА_6 отримала у
встановленому законом порядку
свідоцтво про право на спадщину за
законом на 1/4 частину спадкового майна,
тобто обов'язкову частку ОСОБА_6

Відповідач проти позову заперечував з
тих підстав, що твердження позивача в
частині стану здоров'я ОСОБА_5 перед
смертю не відповідають дійсності та
нічим не підтверджуються. Суду ОСОБА_2
повідомив ті обставини, що позивач та
спадкодавець до останнього часу перед
смертю спілкувались між собою та
обидві усвідомлювали свої дії. Між ними
часто виникали конфлікти з приводу
неналежного догляду ОСОБА_1 за ОСОБА_6,
зокрема, позивач дозволяла психічно
хворій особі без догляду пересуватись
містом, приїздити до будинку матері.
Разом з цим, під час посвідчення
заповіту нотаріус ОСОБА_7 впевнилась,
що заповідач усвідомлювала значення
своїх дій і складення саме такого
тексту заповіту було її (ОСОБА_5)
власною прямою особистою волею та
бажанням. В свою чергу, він (ОСОБА_2) не
має ніяких заперечень щодо права брата
на обов'язкову частку, яку той і отримав
у встановленому законом порядку.

Сторонам судом роз'яснювалось
процесуальне право заявити клопотання
про призначення по справі експертизи,
проте скористатись цим правом вони не
побажали.

Вислухавши пояснення сторін,
дослідивши докази, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є рідними братами.

Рішенням Центрального районного суду
м. Миколаєва від 18 грудня 2013 року,
постановленим в цивільній справі №
1423/13870/2012, ОСОБА_6 визнано недієздатним
та встановлено над ним опіку. Опікуном
призначена ОСОБА_1 Рішення набрало
законної сили 31 грудня 2013 року (а.с. 16).

16 грудня 2013 року мати ОСОБА_2 та ОСОБА_6 -
ОСОБА_5 склала заповіт, згідно якого на
випадок своєї смерті розпорядилась
всім своїм майном на користь сина
ОСОБА_2 Заповіт посвідчений приватним
нотаріусом Миколаївського міського
нотаріального округу ОСОБА_7 та
зареєстрований в реєстрі за № 2121 (а.с.
12).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла (а.с. 6).

Згідно ч. 1 - 3 ст. 1235 ЦК України заповідач
може призначити своїми спадкоємцями
одну або кілька фізичних осіб,
незалежно від наявності у нього з цими
особами сімейних, родинних відносин, а
також інших учасників цивільних
відносин. Заповідач може без
зазначення причин позбавити права на
спадкування будь-яку особу з числа
спадкоємців за законом. У цьому разі ця
особа не може одержати право на
спадкування. Заповідач не може
позбавити права на спадкування осіб,
які мають право на обов'язкову частку у
спадщині. Чинність заповіту щодо осіб,
які мають право на обов'язкову частку у
спадщині, встановлюється на час
відкриття спадщини.

В той же час в силу ст. 1241 ЦК України
малолітні, неповнолітні, повнолітні
непрацездатні діти спадкодавця,
непрацездатна вдова (вдівець) та
непрацездатні батьки спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом
(обов'язкова частка). Розмір
обов'язкової частки у спадщині може
бути зменшений судом з урахуванням
відносин між цими спадкоємцями та
спадкодавцем, а також інших обставин,
які мають істотне значення. До
обов'язкової частки у спадщині
зараховується вартість речей
звичайної домашньої обстановки та
вжитку, вартість заповідального
відказу, встановленого на користь
особи, яка має право на обов'язкову
частку, а також вартість інших речей та
майнових прав, які перейшли до неї як до
спадкоємця. Будь-які обмеження та
обтяження, встановлені у заповіті для
спадкоємця, який має право на
обов'язкову частку у спадщині, дійсні
лише щодо тієї частини спадщини, яка
перевищує його обов'язкову частку.

Як слідує з тексту заповіту ОСОБА_5
прямої указівки про позбавлення права
на спадкування непрацездатного ОСОБА_6
(окреме розпорядження) в ньому не
міститься. А якщо ОСОБА_5 і бажала б
зазначити таке позбавлення права
ОСОБА_6, заповіт не був би посвідчений
як такий, що суперечить ч. 3 ст. 1241 ЦК
України. Розпорядження про
успадкування всього майна однією
особою не є окремим розпорядженням про
позбавлення права на спадкування осіб,
які мають право на обов'язкову частку. В
даному випадку вступає в дію ч. 1 ст. 1241
ЦК України, згідно якої особи, які мають
право на обов'язкову частку, спадкують,
незалежно від змісту заповіту,
половину частки, яка належала б кожному
з них у разі спадкування за законом. І
таке право набуте ОСОБА_6 у
встановленому законом порядку.

За такого, посилання представника
позивача на те, що зміст заповіту
ОСОБА_5 суперечить вимогам закону є
надуманими та безпідставними.

Відповідно ст. 1257 ЦК України заповіт,
складений особою, яка не мала на це
права, а також заповіт, складений з
порушенням вимог щодо його форми та
посвідчення, є нікчемним. За позовом
заінтересованої особи суд визнає
заповіт недійсним, якщо буде
встановлено, що волевиявлення
заповідача не було вільним і не
відповідало його волі. Недійсність
окремого розпорядження, що міститься у
заповіті, не має наслідком недійсності
іншої його частини. У разі недійсності
заповіту спадкоємець, який за цим
заповітом був позбавлений права на
спадкування, одержує право на
спадкування за законом на загальних
підставах.

В свою чергу ні позивач, ні її
представник не подали суду у
встановленому цивільним процесуальним
законом порядку належних та допустимих
доказів на підтвердження тієї
обставини, що волевиявлення ОСОБА_5 не
було вільним і не відповідало її волі.

Таким чином, позов задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд,
-

В И Р І Ш И В :

В позові відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути
подано до апеляційного суду
Миколаївської області через
Центральний районний суд м. Миколаєва
протягом десяти днів з дня його
проголошення.

Суддя
О.В.
Батченко