Ухвала

17 листопада 2014 рокум. Київ Колегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,
Гримич М.К.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_3 про перегляд
ухвали Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 липня 2014 року
в справі за позовом ОСОБА_3 до Луцької
кооперативної житлово-експлуатаційної
контори № 8 житлово-будівельних
кооперативів про усунення порушень
прав споживача житлово-комунальних
послуг,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним
позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим,
що на підставі договору дарування від 12
грудня 1997 року він є власником квартири
АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що між ним як
споживачем житлово-комунальних послуг
та відповідачем як виконавцем послуг
не встановлені відповідні
правовідносини, передбачені ч. 1 ст. 19
Закону України «Про житлово-комунальні
послуги». Луцька кооперативна
житлово-експлуатаційна контора № 8
житлово-будівельних кооперативів
відмовляється укладати окремі
договори з населенням на послуги з
утримання будинків і споруд та
прибудинкових територій. Враховуючи
викладене, з урахуванням уточнень,
просив визнати відсутність договірних
відносин між сторонами як споживачем
та виконавцем послуг з утримання
будинків, споруд і прибудинкових
територій; зобов'язати відповідача
підготувати та укласти із ним Типовий
договір про надання послуг з утримання
будинків і споруд та прибудинкових
територій; припинити нараховувати
квартирну плату за утримання будинку;
перерахувати на його власний рахунок
безпідставно нараховану як споживачу
квартирну плату за утримання будинку;
направити матеріали справи до Луцької
міської ради з питанням про перегляд та
позбавлення відповідача права бути
виконавцем послуг з утримання
будинків, споруд та прибудинкових
територій за адресою позивача та до
Держфінінспекції у Волинській області
з питанням про неправомірне
нарахування плати і фактично
невиконані роботи; притягнути
відповідача до фінансової
відповідальності; притягнути
директора Луцької кооперативної
житлово-експлуатаційної контори № 8
житлово-будівельних кооперативів до
адміністративної відповідальності.

Рішенням Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20
березня 2014 року у задоволенні позову
відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Волинської
області 10 червня 2014 року рішення суду
першої інстанції в частинні відмови у
зобов'язанні укласти договір скасовано
та ухвалено нове рішення, яким у
задоволені позову про зобов'язання
підготувати та укласти договір про
надання послуг з утримання будинку та
прибудинкової території відповідно до
Типового договору, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 529 від 20 травня 2009 року відмовлено. В
решті рішення місцевого суду залишено
без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 09 липня 2014 року
відмовлено у відкритті касаційного
провадження у вказаній справі за
касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення
Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 20 березня
2014 року та рішення апеляційного суду
Волинської області 10 червня 2014
року на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК
України.

У жовтні 2014 року до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ надійшла заява ОСОБА_3 про
перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 липня 2014 року з підстав
неоднакового застосування одних і тих
самих норм матеріального права,
зокрема ст. 16 ЦК України.

Для прикладу наявності зазначеної
підстави подання заяви про перегляд
судового рішення заявник посилається
на:

У допуску справи до провадження
Верховного Суду України необхідно
відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 355 ЦПК України заява
про перегляд судових рішень у
цивільних справах може бути подана
виключно з підстав: неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах;
встановлення міжнародною судовою
установою, юрисдикція якої визнана
Україною, порушення Україною
міжнародних зобов'язань при вирішенні
справи судом.

Згідно із п. 6 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 30 вересня 2011 року № 11 «Про
судову практику застосування статей 353
- 360 ЦПК України» під судовими рішеннями
у подібних правовідносинах слід
розуміти такі, де тотожними є предмет
спору, підстави позову, зміст позовних
вимог та встановлені судом фактичні
обставини, а також має місце однакове
матеріально-правове регулювання
спірних правовідносин. Зміст
правовідносин із метою з'ясування їх
подібності в різних судових рішеннях
суду (судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Наведені заявником у вказаній заяві
доводи є необґрунтованими, оскільки в
ухвалі Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 грудня 2011 року
норми матеріального права, на які
посилається заявник, застосовувались у
справі, правовідносини в якій є
подібними, однак фактичні обставини
відрізняються від тих, що встановлені у
даній цивільній справі.

Також слід зазначити, що в п. 9 постанови
Пленуму Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ від 30 вересня 2011
року № 11 «Про судову практику
застосування статей 353 - 360 ЦПК України»
роз'яснено, що судовими рішеннями, на
які заявник посилається на
підтвердження підстави, передбаченої
п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, можуть бути
рішення: Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ; Вищого
адміністративного суду України; Вищого
господарського суду України; Судової
палати у цивільних справах Верховного
Суду України, ухвалені як судом
касаційної інстанції; апеляційних
судів загальної юрисдикції, як судів
касаційної інстанції в цивільних
справах, яким право на перегляд у
касаційному порядку цивільних справ
було надано Законом України «Про
внесення змін до Закону України «Про
судоустрій України» щодо забезпечення
касаційного розгляду цивільних справ»
від 22 лютого 2007 року. Зазначений
перелік таких судових рішень є
вичерпним. Обов'язковою є умова, щоб
цими рішеннями, які набрали законної
сили, вирішено спір по суті, та в них
судом (судами) касаційної інстанції
неоднаково застосовано одні й ті самі
норми матеріального права.

Отже, виходячи із того, що рішення
апеляційного суду Закарпатської
області від 11 листопада 2012 року не є
рішенням суду касаційної інстанції,
ухваленими по суті спору, воно також не
може братися до уваги на підтвердження
підстав, установлених п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК
України.

Отже, заява ОСОБА_3 про перегляд судових
рішень не містить ознак, які згідно
вимог ст. 355 ЦПК України є підставами
для перегляду судових рішень.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховного
Суду України справи за позовом ОСОБА_3
до Луцької кооперативної
житлово-експлуатаційної контори № 8
житлово-будівельних кооперативів про
усунення порушень прав споживача
житлово-комунальних послуг, за заявою
ОСОБА_3 про перегляд ухвали Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ від 09 липня 2014 року, відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
О.С. Ткачук

Судді:
В.С.
Висоцька

М.К. Гримич

О.В. Умнова

І.М. Фаловська