________________________________________________________________________
_________________________________________________
Справа № 1512/2-1925/11
Провадження № 2/520/364/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.2014 року Київський районний суд м.
Одеси в складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

при секретарі - Площинській Т.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Одесі цивільну справу за
позовною заявою правонаступника
ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання
права власності; за позовом ОСОБА_3 до
правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
угод недійсними; за зустрічним позовом
ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про зобов'язання не
чинити перешкод у здійсненні права
власності та стягнення моральної
шкоди, суд, -

ВСТАНОВИВ:

22.03.2002 року ОСОБА_3 звернулась до
Київського районного суду м. Одеси з
позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просить визнати
договір позики №1192 від 14.03.2001 року та
договір застави №1193 від 14.03.2001 року,
укладені між нею та ОСОБА_1 недійсними;
визнати договір дарування № 5090 між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 недійсним; визнати
договір купівлі-продажу від 26.12.2001 року
між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 недійсним. При
цьому позивач ОСОБА_3 посилається на те,
що боргові зобов'язання за договором
позики належать не їй, а сину ОСОБА_8,
який просив позивача про укладення
вказаних угод. Позивач стверджує, що
ніяких грошей не отримувала, а
насправді гроші були передані ОСОБА_4
її сину ОСОБА_7, а договір позики є
фіктивним.

14.08.2001 року ОСОБА_1 звернулась до
Іллічівського районного суду м. Одеси з
позовом та уточнивши вимоги просить
визнати за нею право власності на ?
частину житлового будинку АДРЕСА_1;
зняти арешт з вказаної частини
житлового будинку; зобов'язати
начальника відділу
паспортно-реєстраційної та
міграційної роботи Київського РВ ОМУ
УМВС України в Одеській області
виписати ОСОБА_3 з житлового будинку
АДРЕСА_1, а також стягнути з ОСОБА_3 всі
судові витрати. При цьому ОСОБА_1
посилається на те, що 14.03.2001 року між нею
та ОСОБА_3 було укладено договір позики,
за яким ОСОБА_3 взяла у неї в борг 58000
грн. та зобов'язалась повернути вказану
суму до 14.04.2001 року, однак зазначені
зобов'язання виконані не були, в зв'язку
з чим ОСОБА_1 бажає переоформити 1/2
частину жилого будинку АДРЕСА_1, що
належить ОСОБА_3 та є предметом
договору застави на забезпечення
зобов'язань за договором позики, на
своє ім'я.

15.08.2002 року ОСОБА_6 звернулась до
Іллічівського районного суду м. Одеси з
позовом третьої особи, яка заявляє
самостійні вимоги, до ОСОБА_3 та ОСОБА_1
та просить визнати договір дарування
№5090 від 14.11.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5
укладеним; визнати договір
купівлі-продажу №8-3935 від 26.12.2001 року
між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 укладеним, а також
визнати за нею право власності на
будинок АДРЕСА_1. Вказані вимоги за
клопотанням представника ОСОБА_6
ухвалою суду від 21.02.2014 року залишено
без розгляду.

25.06.2002 року ОСОБА_6 звернулась до
Київського районного суду м. Одеси з
зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя
особа на стороні відповідача ОСОБА_9, в
якому просить зобов'язати ОСОБА_3 та
ОСОБА_9 не чинити їй перешкод в
здійсненні права власності на будинок
АДРЕСА_1, а також просить стягнути з
відповідача та третьої особи моральну
шкоду в сумі 35000 грн. При цьому позивач
за зустрічним позовом ОСОБА_6
посилається на те, що вона 26.12.2001 року
купила у ОСОБА_5 1/2 частину житлового
будинку з надвірними спорудами,
розташований по АДРЕСА_1, в якому з
лютого 2002 року проживає разом з
родиною. ОСОБА_6 стверджує, що вона є
добросовісним набувачем, а незаконні
дії ОСОБА_3 та ОСОБА_9 спричинили
накладення арешту на будинок та
заборон, порушили право власності
ОСОБА_6, створили перешкоди в
користуванні ним, внаслідок чого їй
спричинено моральну шкоду, в тому числі
і внаслідок погіршення стану здоров'я
доньки.

Ухвалою Київського районного суду м.
Одеси від 26.06.2003 року цивільну справу за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_7,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
договорів позики, застави, дарування та
купівлі-продажу недійсними, виселення
та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні, володіння власністю та
стягнення моральної шкоди, об'єднано з
цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_3 про стягнення боргу та визнання
прва власності на домоволодіння та за
зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, та
ОСОБА_1 про визнання договорів
укладеними та визнання права власності
на будинок.

Позивач ОСОБА_3 в судових засіданнях
протягом 2002-2004 років приймала участь у
справі, підтримувала свої позовні
вимоги. Після відновлення провадження
28.11.2013 року позивач ОСОБА_3 неодноразово
до судового засідання не з'явилась,
повідомлялась належним чином, на лист
суду з пропозицією визначитись з
позовними вимогами та виказати свою
думку стосовно розгляду справи від
24.01.2014 року відповіді не надала. З
урахуванням тривалого розгляду справи
суд вважає можливим провести розгляд
справи у відсутність ОСОБА_3 на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Відповідач за позовом ОСОБА_3 та
позивач за своїм позовом ОСОБА_1
протягом розгляду справи Київським
районним судом м. Одеси до судового
засідання не з'явилась. Після
відновлення провадження у справі судом
встановлено, що ОСОБА_1 померла
ІНФОРМАЦІЯ_1 та до участі в справі
залучено її правонаступника - сина
ОСОБА_2, що вбачається з копії спадкової
справи №4/2013 /т.2 а.с.135-173/, який до
судового засідання не з'явився,
повідомлявся належним чином, про
причини неявки суд не повідомив.

Відповідач та позивач за зустрічним
позовом ОСОБА_6 до судового засідання
не з'явилась. Представник ОСОБА_6 -
ОСОБА_10 позовні вимоги ОСОБА_3 не
визнала, підтримала зустрічні вимоги
ОСОБА_6, які просить задовольнити, про
що надала відповідну заяву.

Представник відповідача ОСОБА_5 -
ОСОБА_11 в судовому засіданні 12.02.2014 року
позовні вимоги ОСОБА_3 не визнала,
просила в задоволенні позову
відмовити, в подальшому до судового
засідання не з'явилась, надала до суду
заяву про розгляд справи у її
відсутність.

Відповідач ОСОБА_7 в ході розгляду
справи в 2002-2003 роках приймав участь у
справі, позовні вимоги ОСОБА_3 визнавав,
після відновлення провадження 28.11.2013
року судом з'ясовано, що відповідач
ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та спадкова
справа щодо його майна не заводилась,
що вбачається з відповіді Третьої
Одеської державної нотаріальної
контори від 10.02.2014 року №571/01-16 /т.2 а.с.126/.

Відповідач ОСОБА_4 за весь час розгляду
справи до судового засідання не
з'явився, повідомлявся належним чином,
про причини неявки суд не повідомив.
07.05.2002 року відповідач ОСОБА_4 надав до
суду письмові пояснення за позовом, в
яких зазначив, що в зв'язку з тим, що в
позові ОСОБА_3 до нього немає ніяких
вимог, він просить визнати його
неналежним відповідачем у справі, а
його з ОСОБА_7 відносини позики не мають
нічого спільного з угодами,
зазначеними в позові ОСОБА_3

Відповідач за зустрічним позовом
ОСОБА_6 - ОСОБА_9 протягом розгляду
справи до судового засідання не
з'явився, повідомлявся належним чином.
17.07.2002 року надав до суду заяву, в якій
просив розглядати справу у його
відсутність та зазначив, що довіряє
представляти свої інтереси ОСОБА_3

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні,
14.03.2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3
укладено договір позики, посвідчений
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_13,
згідно з яким ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_1
гроші у сумі 58000,00 грн. до
чотирнадцятого квітня 2001 року. Пунктом
3 вказаного договору передбачено, що
якщо ОСОБА_3 не виплатить позичені
гроші в строк більше як три календарні
дні, то вона зобов'язана переоформити
майно, надане у вигляді застави по
цьому договору на користь ОСОБА_1 за
свій рахунок не пізніше однієї
календарної неділі /т.1 а.с.23/.

Згідно з договором застави,
посвідченим 14.03.201 року приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу ОСОБА_13, ОСОБА_3
заклала ОСОБА_1 1/2 частину житлового
будинку з надвірними спорудами під
АДРЕСА_1, з метою забезпечення
своєчасного виконання договору позики,
посвідченого ОСОБА_13, приватним
нотаріусом Одеського міського
нотаріального округу 14.3.2001 року за
реєстром №1192, згідно якого
заставодержатель надав заставодавцю
позику в сумі 58000 грн. /т.1 а.с.22/.

15.03.2001 року складено Графік погашення
позики, в якому зазначено, що ОСОБА_7
отримав від імені ОСОБА_3 відповідно до
договору позики від 14.03.2001 року
(реєстр.№1192), а ОСОБА_4 видав суму в
розмірі 9750 доларів США від імені ОСОБА_1
під забезпечення за договором застави
від 14.03.2001 року (реєстр.№1193) на строк 6
місяців з щомісячною виплатою,
встановленою графіком. Вказаний
документ складений в простій письмовій
формі та підписаний ОСОБА_4 та ОСОБА_7
Крім того, у вказаному документі
зазначено, що фактично виплачено 375
доларів США, що засвідчено підписом
ОСОБА_4 у відповідній графі /т.1 а.с.24/.

Рішенням Іллічівського районного суду
м. Одеси від 28.09.2001 року позов ОСОБА_1
задоволено та визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину житлового
будинку АДРЕСА_1, зобов'язано
начальника відділу
паспортно-реєстраційної та
міграційної роботи Київського РВ УМВС
України в Одеській області виписати
ОСОБА_3 з вказаного будинку /т.1 а.с.200/.

В подальшому, як вбачається з договору
дарування, 14.11.2001 року посвідченого
приватним нотаріусом Одеського
міського нотаріального округу ОСОБА_14,
ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв в
дар 1/2 частину жилого будинку з
відповідною частиною надвірних та
господарських будівель та споруд під
АДРЕСА_1 /т.1 а.с.17/.

Відповідно до договору
купівлі-продажу, 26.12.2001 року
посвідченого державним нотаріусом
Першої Одеської державної
нотаріальної контори Драло Г.Л.,
ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купила 1/2
частину житлового будинку з надвірними
спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, та
зареєстровано в МБТІ на підставі
вказаного договору 27.12.2001 року /т.1 а.с.47/.

Ухвалою Одеського апеляційного суду
від 26.02.2002 року задоволено апеляційну
скаргу ОСОБА_3 та рішення Іллічівського
районного суду м. Одеси від 28.09.2001 року
скасовано, а справу направлено до
Київського районного суду м. Одеси для
розгляду судом першої інстанції /т.1
а.с.222-223/.

Зазначену справу ухвалою Київського
районного суду м. Одеси від 26.06.2003 року
об'єднано з цивільною справою за
позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_7,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
договорів позики, застави, дарування та
купівлі-продажу недійсними, виселення
та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до
ОСОБА_3 про усунення перешкод в
користуванні, володіння власністю та
стягнення моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_3 з приводу вибуття з її
власності 1/2 частини житлового будинку
з надвірними спорудами під АДРЕСА_1
зверталась до правоохоронних органів
за захистом своїх прав, в зв'язку з чим
було порушено кримінальну справу.

Постановою начальника СВ СУ УМВС
України в Одеській області від 15.05.2003
року кримінальна справа №00 за
фактом шахрайських дій відносно майна
гр. ОСОБА_3 за ознаками ст. 190 ч. 4 КК
України провадженням закрити за
відсутністю події злочину /и.1 а.с.169-142/.
Постановою судді Приморського
районного суду м. Одеси Федусик В.В. від
26.11.2003 року вказану постанову від 15.05.2003
року скасовано та направлено матеріали
прокурору Одеської області для
відновлення слідства /т.1 а.с.364/.

Згідно з довідкою судді Київського
районного суду м. Одеси Галія С.П. від
15.08.2012 року, наданої по матеріалам
кримінальної справи, ОСОБА_3 в період
досудового слідства визнана
потерпілою по кримінальній справі
ОСОБА_17 за ч. 1 ст. 255; ч. 4 ст. 28, ч.4 ст.190; ч.4
ст.28, ч. 2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.4 ст.28, ч.3 ст.209; ч.4
ст. 28, ч.1 ст.162; ч.4 ст.28, ч.5 ст.186 КК
України; ОСОБА_4 по ч.1 ст.255; ч.2 ст.27, ч.4
ст.28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4
ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.1 ст.162; ч.2 ст.27, ч.4
ст.28, ч.5 ст.186 КК України; ОСОБА_18 по ч.1
ст.255; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.4
ст.28, ч.3 ст.209; ч.4 ст.186, ч.3 ст.289 КК
України; ОСОБА_19 по ч. 1 ст. 255; ч.2 ст.27, ч. 4
ст. 28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.1 ст.162;
ч.2 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст.209 КК України;
ОСОБА_20 по ч. 1 ст. 255; ч.2 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.4
ст.190 КК України; ч.2 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.2
ст.15, ч.4 ст.190 КК України; ОСОБА_5 по ч. 1
ст. 255; ч.2 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27,
ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України; ОСОБА_21 ч.2
ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК
України; ОСОБА_22 по ч.2 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.2
ст.15, ч.4 ст.190 КК України; ОСОБА_23 по ч.2
ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК
України; ОСОБА_24 ч.2 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.2
ст.15, ч.4 ст.190; ч.2 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.4 ст.190 КК
України; ОСОБА_25 по ч.2 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.4
ст.190; ч.2 ст.27, ч.4 ст.28, ч.3 ст.209 КК України;
ОСОБА_1 по ч.1 ст.255; ч.4 ст.190; ч.3 ст.209, ч.2
ст.27, ч.5 ст.186 КК України; ОСОБА_26 по ч.1
ст.255; ч.2 ст.27, ч. 4 ст. 28, ч.2 ст.15, ч.4 ст.190 КК
України; ОСОБА_27 по ч. 4 ст.190; ч.2 ст.27, ч.2
ст. 209; ч.2 ст.358; ч.2 ст. 27, ч.3 ст. 358 КК
України; ОСОБА_28 по ч.3 ст.289 КК України
/т.2 а.с.12/. При цьому згідно з
обвинувальним висновком вказані особи
обвинувачуються в тому числі, що на
початку 2001 року ОСОБА_17 вступив в
попередню злочинну змову з ОСОБА_4,
ОСОБА_1, ОСОБА_5 та невстановленими
слідством особами, відвівши їм ролі
безпосередніх виконавців злочину,
спрямованого на незаконне заволодіння
шахрайським шляхом 1/2 частини
житлового будинку АДРЕСА_1, що належить
ОСОБА_3, шляхом омани та зловживання її
довірою, а в подальшому здійснення
легалізації (відмивання) доходів,
отриманих злочинним шляхом та
незаконного заволодіння чужим майном,
що знаходилось у вказаному будинку.
Вказану кримінальну справу відповідно
до постанови Київського районного суду
м. Одеси від 09.10.2013 року направлено ГСУ
МВС України через Генеральну
прокуратуру України для організації та
проведення додаткового розслідування
/т.2 а.с.43-116/.

Суду надано довідку станом на 26.02.2002
року, видану головою УКО-2 Київської
райадміністрації, про те, що ОСОБА_6
дійсно прописана та проживає за
адресою: АДРЕСА_1, разом з чоловіком
ОСОБА_29 та донькою ОСОБА_30 /т.1 а.с.204/.

Судом досліджено Державний акт на
право власності на земельну ділянку,
серії ОД №189176, виданий 18.11.2008 року, з
якого вбачається, що ОСОБА_6 на підставі
рішення Одеської міської ради від
15.10.2002 року №650-ХХІV є власником
земельної ділянки площею 0,0704 га у межах
згідно з планом, розташованої по
АДРЕСА_1. Цільове призначення:
будівництво та обслуговування жилого
будинку і господарських будівель /т.2
а.с.190/.

Таким чином на даний час і спірна
частина домоволодіння, і земельна
ділянка зареєстровані за ОСОБА_6 на
підставі чинних на даний час
правовстановлюючих документів.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_1
посилалась на ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, ст. ст.
374-376 ЦК УРСР та ст. 48 Закону України «Про
власність».

Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР в редакції,
чинній на час укладення угоди між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, якщо одна з сторін
повністю або частково виконала угоду,
що потребує нотаріального посвідчення,
а друга сторона ухиляється від
нотаріального оформлення угоди, суд
вправі за вимогою сторони, яка виконала
угоду, визнати угоду дійсною. В цьому
разі наступне нотаріальне оформлення
угоди не вимагається.

Положення статей 374-376 ЦК УРСР
стосуються оформлення договору позики
та його заперечення, а ст. 48 Закону
України «Про власність» у чинній на той
час редакції встановлює загальні
положення щодо захисту права власності
громадян.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про заставу» заставодержатель
набуває право звернення стягнення на
предмет застави в разі, якщо в момент
настання терміну виконання
зобов'язання, забезпеченого заставою,
воно не буде виконано, якщо інше не
передбачено законом чи договором.

Згідно з ч. 1 ст. 6 ЦК УРСР в редакції,
чинній на час укладення угоди між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, захист цивільних прав
здійснюється в установленому порядку
судом, арбітражем або третейським
судом шляхом:

визнання цих прав;

відновлення становища, яке існувало
до порушення права, і припинення дій,
які порушують право;

присудження до виконання обов'язку в
натурі;

компенсації моральної шкоди;

припинення або зміни
правовідношення;

стягнення з особи, яка порушила
право, завданих збитків, а у випадках,
передбачених законом або договором, -
неустойки (штрафу, пені), а також іншими
засобами, передбаченими законом.

Таким чином, проаналізувавши змінені
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за
нею права власності на спірну частину
домоволодіння та надані докази, суд
приходить до висновку про
необґрунтованість вказаних позовних
вимог з урахуванням обраного способу
захисту прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК УРСР в
редакції, чинній на час укладення угоди
між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, позичальник
вправі заперечувати договір позики за
його безгрошовістю, доводячи, що гроші
або речі в дійсності зовсім не одержані
ним від позикодавця або одержані у
меншій кількості, ніж зазначено в
договорі.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦК УРСР в редакції,
чинній на час укладення угоди між
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, угода, укладена
внаслідок обману, насильства, погрози,
зловмисної угоди представника однієї
сторони з другою стороною, а також
угода, яку громадянин був змушений
укласти на вкрай невигідних для себе
умовах внаслідок збігу тяжких
обставин, може бути визнана недійсною
за позовом потерпілого або за позовом
державної чи громадської організації.

Стороною позивача ОСОБА_3 суду не
надано належних та допустимих доказів
на підтвердження вимог щодо
недійсності договору позики. Так,
позивачем не доведено ані неотримання
нею грошових коштів, оскільки в
договорі позики зазначено, що ОСОБА_3
позичила у ОСОБА_1 гроші у сумі 58000 грн.,
ані укладення угоди внаслідок обману,
насильства, погрози, зловмисної угоди
представника однієї сторони з другою
стороною тощо. Посилання позивача
ОСОБА_3 на графік погашення позики,
погоджений ОСОБА_4 та ОСОБА_7, як на
доказ того, що гроші за договором
позики були отримані ОСОБА_7, суд не
приймає до уваги, так як суми грошових
коштів, зазначені в договорі позики та
в графіку погашення позики істотно
відрізняються, в зв'язку з чим суд
дійшов висновку про недоведеність
позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині.

Стосовно вимог ОСОБА_3 щодо визнання
недійсними договорів, укладених між
ОСОБА_1 та ОСОБА_5 та між ОСОБА_5 та
ОСОБА_6, стосовно відчуження частини
спірного домоволодіння, суд вважає
вказані вимоги недоведеними. Окрім
того, ОСОБА_3 не є стороною вказаних
угод.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6
обґрунтовує тим, що в ході розгляду
справи за позовом ОСОБА_3 за її
клопотанням був накладений арешт на
спірну частину домоволодіння та
заборонено вчиняти будь-які дії на
земельній ділянці.

Відповідно до ч. 2 ст. 48 Закону України
«Про власність» власник може вимагати
усунення будь-яких порушень його права,
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння, і
відшкодування завданих цим збитків.

Згідно з ч. 1 ст. 440-1 ЦК УРСР моральна
(немайнова) шкода, заподіяна
громадянину або організації діяннями
іншої особи, яка порушила їх законні
права, відшкодовується особою, яка
заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що
моральна шкода заподіяна не з її вини.
Моральна шкода відшкодовується в
грошовій або іншій матеріальній формі
за рішенням суду незалежно від
відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 440-1 ЦК УРСР розмір
відшкодування визначається судом з
урахуванням суті позовних вимог,
характеру діяння особи, яка заподіяла
шкоду, фізичних чи моральних страждань
потерпілого, а також інших негативних
наслідків, але не менше п'яти
мінімальних розмірів заробітної плати.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_6
суду надано розрахунок моральної шкоди
ОСОБА_6 здійснений 25.06.2002 року на
загальну суму 35000 грн. /т.1 а.с.45/. При
цьому ОСОБА_6 зазначає, що моральна
шкода полягає в: порушенні права
власності; незручностях, пов'язаних з
потребою орендувати квартиру;
хвилюваннях в зв'язку з відсутністю
можливості займатися ремонтом та
благоустроєм у власному будинку;
порушенням нормального життєвого
устрою та неможливістю встановлення
контактів з сусідами; нервозність та
порушення відносин в родині; тривога,
пов'язана з загостренням хвороби
доньки; нервове потрясіння, пов'язане з
поданням позову ОСОБА_3

Пунктом 5 Постанови №4 від 31.03.1995 року
Пленуму Верховного суду України
передбачено, що відповідно до
загальних підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

За таких обставин, дослідивши надані
стороною ОСОБА_6, докази суд приходить
до висновку щодо недоведеності вимог
про усунення перешкод та відшкодування
моральної шкоди, оскільки встановлені
судом обставини не дають підстав
вважати, що ОСОБА_3 та ОСОБА_9 створені
перешкоди в здійсненні права власності
та спричинено моральну шкоду ОСОБА_6

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд
розглядає цивільні справи не інакше як
за зверненням фізичних чи юридичних
осіб, поданим відповідно до цього
Кодексу, в межах заявлених ними вимог і
на підставі доказів сторін та інших
осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов'язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
цього Кодексу.

Таким чином, проаналізувавши надані
докази в їх сукупності, суд вважає, що
позовні вимоги ОСОБА_3, зустрічні
позовні вимоги ОСОБА_6 та позовні
вимоги правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2
не підлягають задоволенню, так як
необґрунтовані та недоведені.

Керуючись ст. ст. 10, 30, 60, 212-215, 218 ЦПК
України, ст. ст. 6, 47, 57, 374-376,440-1 ЦК УРСР,
Законом України «Про власність»,
Законом України «Про заставу», суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог
правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до
ОСОБА_3, про визнання права власності, -
відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до
правонаступника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання
угод недійсними, - відмовити.

В задоволенні зустрічних позовних
вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про зобов'язання
не чинити перешкод у здійсненні права
власності та стягнення моральної
шкоди, - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову,
застосовані згідно з ухвалами
Київського районного суду м. Одеси від
15.03.2002 року та від 16.10.2002 року, а саме
зняти арешт з 1/2 частини домоволодіння
в АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6, та
скасувати заборону ОСОБА_6 проводити
будь-які дії на земельній ділянці, що
відноситься до будинку.

Рішення може бути оскаржено шляхом
подачі апеляційної скарги через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення або протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення особами, які не були присутні в
судовому засіданні під час
проголошення рішення.

Суддя
Васильквів О.В.