У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2014 року

м. Київ

Колегія суддів судової
палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і

кримінальних
справ у складі:

головуючого:Кузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Мартинюка В.І.,Наумчука М.І.,-
розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом Публічного
акціонерного товариства комерційний
банк «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про
стягнення заборгованості за кредитним
договором, за касаційною скаргою
ОСОБА_6 на рішення Дружківського
міського суду Донецької області від 24
грудня 2013 року та ухвалу колегії суддів
судової палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
від 31 січня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2013 року Публічне акціонерне
товариство комерційний банк
«ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ
«ПриватБанк») звернулось до суду із
позовом до ОСОБА_6 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
у розмірі 27 804,79 грн,
посилаючись на порушення умов,
передбачених п. 9.12 договору про надання
кредиту з боку відповідача. З
урахуванням того, що відповідач свої
зобов'язання за вказаним договором не
виконав, позивач просив суд стягнути з
неї заборгованість у розмірі 27 804,79 грн,
із яких 9 522,01 грн заборгованість за
кредитом, 16 482,55 грн заборгованість за
процентами за користування кредитом,
500,00 грн штраф /фіксована частина/, 1 300,23
грн штраф /процентна складова/.

Рішенням Дружківського міського суду
Донецької області від 24 грудня 2013 року,
залишеним без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Донецької
області від 31 січня 2014 року позов
задоволено частково. Стягнуто
заборгованість за кредитом в розмірі
27 304,79 грн, із яких 9 522,01 грн
заборгованість за кредитом, 16 482,55 грн
заборгованість за процентами за
користування кредитом, 1 300,23 грн штраф
(процентна складова). Вирішено питання
про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить
судові рішення першої та апеляційної
інстанції скасувати, та ухвалити нове
рішення про стягнення з неї
заборгованості в розмірі 9 417,23 грн,
посилаючись на неправильне
застосування судами норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове
задоволення позовних вимог, суд першої
інстанції з висновками якого погодився
й апеляційний суд, виходив з порушення
відповідачем взятих на себе
зобов'язань за кредитним договором.
Водночас, судом зазначено, що кредитний
договір не припинив свою дію, оскільки
відповідач після закінчення строку дії
картки звернулася із заявою про
збільшення кредитного ліміту,
отримувала кошти та здійснювала
погашення за вказаним договором.

Проте повністю погодитися з такими
висновками судів не можна виходячи з
наступного.

Судами встановлено, що 16 червня 2006 року
між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6
укладений договір, відповідно до умов
якого остання отримала кредит у
вигляді кредитного ліміту в розмірі 1 180
грн зі сплатою відсотків за його
користування у розмірі 3% на місяць з
розрахунку 360 днів на рік. Термін дії
кредитного ліміту збігається зі
строком дії кредитної картки. Договір
був укладений у формі заяви. Згідно
змісту вказаної заяви ОСОБА_6
ознайомилась і погодилась з умовами
надання банківських послуг, правилами
користування платіжною карткою та
тарифами банку.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач свої зобов'язання за
вказаним договором не виконував,
внаслідок чого станом на 31 травня
2013 року утворилась заборгованість в
сумі 27 804,79 грн, яка становить за тілом
кредиту - 9 522,01 грн, 16 482,55 грн
заборгованість по сплаті процентів за
користування кредитом, 500 грн штраф
(фіксована частина), 1 300,23 грн штраф
(процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України,
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти. До
відносин за кредитним договором
застосовуються положення параграфа 1
цієї глави, якщо інше не встановлено
цим параграфом і не випливає із суті
кредитного договору.

Статтею 546 ЦК України, передбачено
виконання зобов'язання може
забезпечуватися неустойкою, порукою,
гарантією, заставою, притриманням,
завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України
неустойкою (штрафом, пенею) є грошова
сума або інше майно, які боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у
відсотках від суми несвоєчасно
виконаного грошового зобов'язання за
кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг
строку починається з наступного дня
після відповідної календарної дати або
настання події, з якою пов'язано його
початок.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено,
що строком договору є час, протягом
якого сторони можуть здійснити свої
права і виконати свої обов'язки
відповідно до договору.

Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов
і правил надання банківських послуг у
разі незгоди зі змінами правил чи
тарифів обов'язок клієнта пред'явити
банку письмову заяву про розірвання
цього договору та погасити
заборгованість, яка утворилась перед
банком, у тому числі й заборгованість,
яка утворилась упродовж 30 днів з
моменту повернення карт, виданих
держателю і його довіреним особам.

Пунктом 8.6 умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що при
порушенні клієнтом строків платежів за
будь-яким із грошових зобов'язань,
передбачених даним договором більш ніж
на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити
банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми
позову.

Як вбачається з умов та правил надання
банківських послуг, зокрема,
п. 9.3, картрахунки відкриті на
невизначений строк за виключенням
умов, передбачених в п.п. 9.6, 9.7 даних
умов.

Пунктом 9.12 передбачено, що договір діє
12 місяців з моменту підписання. Якщо
протягом цього строку жодна із сторін
не проінформує іншу сторону про
припинення дії Договору, він
автоматично лонгується на такий же
строк.

По закінченню строку дії відповідна
карта продовжується банком на новий
строк (шляхом надання клієнту карти з
новим строком дії), якщо раніше (до
начала місяця закінчення строку дії) не
надійшла письмова заява Держателя
карти про закриття картрахунку, а також
за умови наявних грошових коштів на
картрахунку для сплати послуг за
виконання розрахункових операцій по
картрахунку (в передостанній день
місяця закінчення строку дії), та при
дотриманні інших умов продовження,
передбачених договором (п. 3.1.3
розділу ІІ «Правила користування
платіжною карткою»).

Вирішуючи спір по суті позовних вимог,
суд першої інстанції в порушення ст.ст.
212-215 ЦПК України, не визначився
належним чином з характером спірних
правовідносин, не надав належної
оцінки наявним у справі доказам в їх
сукупності, не перевірив за рахунок
чого виникла заборгованість у
відповідача перед позивачем, зокрема,
не звернув уваги на те, що в матеріалах
справи міститься заява відповідача на
видачу кредитної картки від 16 червня
2006 року, де зазначено що клієнт
раніше ідентифікований по
рахунку/картці № НОМЕР_2,
за цією заявою відповідачу було видано
картку за номером НОМЕР_1. Відповідно до
заяви відповідача від 08 травня 2008 року
(а.с. 41-42) клієнт ідентифікований по
рахунку/картці НОМЕР_3 зі встановленим
кредитним лімітом 7 тис. грн. Судом
належним чином не з'ясовано чи
видавалась відповідно до даної заяви
(а.с. 41-42) інша картка відмінна від
наданої за заявою від 16 червня 2006 року,
не з'ясовано термін дії картки НОМЕР_1.

Залишаючи без змін рішення суду першої
інстанції, апеляційний суд не
перевірив доводів апеляційної скарги
щодо погашення наявної заборгованості,
зокрема, посилання відповідача щодо
списання позивачем грошових коштів на
погашення кредитної заборгованості за
рахунок зарплатної картки, з
урахуванням застереження у заяві
відповідача (а.с. 52), відповідно до якого
погашення заборгованості за кредитним
лімітом має проводитись як шляхом
внесення коштів на картку клієнтом, так
і списанням банком коштів з дебетної
картки НОМЕР_2.

За таких обставин судові рішення
першої та апеляційної інстанції не
відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України
щодо законності й обґрунтованості,
зазначені вище порушення призвели до
неправильного вирішення спору, що в
силу ст. 338 ЦПК України є підставою для
їх скасування з передачею справи на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити
частково.

Рішення Дружківського міського суду
Донецької області від 24 грудня 2013 року
та ухвалу колегії суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області
від 31 січня 2014 року скасувати, а справу
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов Судді: Т.Л.
Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І.
Наумчук