У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 рокум. КиївКолегія суддів
судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Макарчука М.А.,

суддів: Леванчука А.О.,
Маляренка А.В.,

Мазур Л.М.,
Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до
Комунального закладу «Нікопольський
центр первинної медико-санітарної
допомоги» про скасування наказу про
звільнення, визнання записів у
трудовій книжці недійсними, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на
рішення Нікопольського міськрайонного
суду Дніпропетровської області від 03
червня 2013 року та ухвалу апеляційного
суду Дніпропетровської області від 28
листопада 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Комунального закладу
«Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги» (далі - КЗ
«Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги») про
скасування наказу про звільнення,
визнання записів у трудовій книжці
недійсними, стягнення середнього
заробітку за час вимушеного прогулу та
відшкодування моральної шкоди.

Позивач посилався на те, що 02 лютого
1997 року він був прийнятий на роботу до
Нікопольського міжрегіонального
лікувально-діагностичного центру, який
за рішенням сесії Нікопольської
міської ради від 15 листопада 2002 року
№ 47-4/ХХІV було перейменовано на
Нікопольську міську поліклініку
консультативно-діагностичної
допомоги, на посаду
лікаря-отоларинголога. На
підставі рішення Нікопольської
міської ради від 20 січня 2012 року № 38-16/VІ
була припинена діяльність КЗОЗ «Міська
лікарня № 3» шляхом приєднання до
КЗ «Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги». Наказом
головного лікаря КЗ «Нікопольський
центр первинної медико-санітарної
допомоги» від 10 лютого 2012 року № 34-к був
звільнений із займаної посади на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за
прогул без поважних причин з 01 лютого
2012 року. Позивач зазначав, що його
звільнення є незаконним, оскільки за
вказаним рішенням фактично відбулася
ліквідація КЗОЗ «Міська лікарня № 3» та
адміністрація повинна була попередити
його про ліквідацію закладу за два
місяці. Крім того, вказував, що
переведення відбулося без його згоди, а
тому на роботу в приміщення за адресою:
вул. Богуна, 3 у м. Нікополі, він не
виходив і до 10 лютого 2012 року перебував
на роботі за юридичною адресою КЗОЗ
«Міська лікарня № 3»: вул. Лапинська, 49 у
м. Нікополі.

Рішенням Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 червня 2013 року, залишеним
без змін ухвалою апеляційного суду
Дніпропетровської області від 28
листопада 2013 року, поновлено ОСОБА_3
строк звернення до суду з позовом про
визнання незаконним та скасування
наказу про звільнення, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та відшкодування моральної
шкоди. У задоволенні позову ОСОБА_3
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення норм
матеріального і процесуального права,
просить скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалу апеляційного суду
в частині визнання незаконним та
скасування наказу про звільнення,
стягнення середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та відшкодування
моральної шкоди і в цій частині
ухвалити нове рішення, яким позов
задовольнити.

В іншій частині судові рішення не
оскаржуються, та, відповідно, в
касаційному порядку не переглядаються.

Обговоривши доводи касаційної
скарги, перевіривши матеріали справи,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ дійшла висновку, що касаційна
скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд
касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу, якщо визнає, що
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що позивач з 02
лютого 1997 року по 01 грудня 2005 року
перебував у трудових відносинах з
Комунальним закладом «Нікопольська
міська поліклініка
консультативно-діагностичної
допомоги» (далі -КЗ «Нікопольська
міська поліклініка
консультативно-діагностичної
допомоги»), де працював на посаді
лікаря-отоларинголога.

Наказом відділу охорони здоров'я
Нікопольської міської ради від
26 вересня 2005 року № 200 була проведена
реорганізація КЗ «Нікопольська міська
поліклініка
консультативно-діагностичної
допомоги» шляхом її приєднання до
міської лікарні № 3 у якості філії
поліклінічного відділення.

Наказом міської лікарні № 3 від 25
листопада 2005 року № 111-р було проведено
приєднання КЗ «Нікопольська міська
поліклініка
консультативно-діагностичної
допомоги» до міської лікарні № 3 у
якості філії поліклінічного
відділення та прийняті відповідні
організаційні заходи щодо прийому на
баланс міської лікарні № 3 приміщення,
обладнання, інвентарю міської
поліклініки
консультативно-діагностичної
допомоги, бухгалтерські документи,
внесення змін до штатного розпису,
прийняття на облік архівних даних і
трудових книжок працівників міської
поліклініки
консультативно-діагностичної
допомоги.

На підставі наказу від 01 грудня 2005
року № 57 § 2 ОСОБА_3 був переведений на
роботу до філії поліклінічного
відділення міської лікарні № 3, про що
зроблено запис № 15 в його трудовій
книжці. Переведення він не оспорював, з
вказаним записом ознайомлений.

Рішенням Нікопольської міської
ради від 20 січня 2012 року № 38-16/VI «Про
припинення Комунального закладу
охорони здоров'я «Міська лікарня № 3»
(далі - КЗОЗ «Міська лікарня № 3»)
шляхом приєднання до КЗ «Нікопольський
центр первинної медико-санітарної
допомоги» припинено КЗОЗ «Міська
лікарня № 3». Визначено КЗ
«Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги»
правонаступником майнових та інших
прав і обов'язків припиненого (шляхом
приєднання) КЗОЗ «Міська лікарня № 3».

Наказом КЗ «Нікопольський центр
первинної медико-санітарної допомоги»
від 30 січня 2012 року № 29 зобов'язано
інспектора відділу кадрів КЗ
«Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги»
ознайомити працівників КЗОЗ «Міська
лікарня № 3», в тому числі й позивача, з
зазначеним рішенням міської ради.

Наказом КЗ «Нікопольський центр
первинної медико-санітарної допомоги»
від 30 січня 2012 року № 30, відповідно до
вимог ч. 2 ст. 32 КЗпП України визначено
робоче місце ОСОБА_3 - у кабінеті на базі
амбулаторії № 5 КЗ «Нікопольський
центр первинної медико-санітарної
допомоги» за адресою: вул. І.
Богуна, 3 у м. Нікополі.

Також судами встановлено, що
позивач з наказами від 30 січня 2012 року
№№ 29, 30 був ознайомлений, однак від
підпису відмовився, про що головним
лікарем КЗ «Нікопольський центр
первинної медико-санітарної допомоги»
Горяною В.В., заступником головного
лікаря з медичного обслуговування
населення Капатурого Л.М., інспектором
відділу кадрів Тонкошкуровою Н.В. та
юрисконсультом Ткачук Ю.А. був
складений акт № 1 від 30 січня 2012 року.

Згідно з актами №№ 1 - 11 комісії КЗ
«Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги», які
складено за період з 02 лютого 2012 року по
09 лютого 2012 року, ОСОБА_3 з 01 лютого
2012 року по 10 лютого 2012 року не
виходив на роботу до амбулаторії № 5 КЗ
«Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги» за
адресою: вул. І. Богуна, 3 у м.
Нікополі.

Згідно з актом від 02 лютого 2012 року
позивач відмовився надати пояснення
щодо невиходу на робоче місце до
амбулаторії № 5 КЗ «Нікопольський
центр первинної медико-санітарної
допомоги» за адресою: вул. І. Богуна, 3 у
м. Нікополі.

Наказом головного лікаря КЗ
«Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги» від 10
лютого 2012 року № 34-к ОСОБА_3 був
звільнений з роботи з посади
лікаря-отоларинголога КЗ
«Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги» на
підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за
прогул без поважних причин з 01 лютого
2012 року.

Відмовляючи у задоволенні позову,
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, дійшов
висновку про те, що звільнення позивача
з займаної посади було проведено
відповідачем з дотриманням норм
чинного законодавства.

Такі висновки судів попередніх
інстанцій відповідають обставинам
справи, які перевірені доказами та яким
надана належна правова оцінка.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення терміну
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом у випадку прогулу (в тому числі
відсутності на роботі більше трьох
годин протягом робочого дня) без
поважних причин.

Як роз'яснено у п. 24 постанови
Пленуму Верховного Суду України від
06 листопада 1992 року № 9 «Про практику
розгляду судами трудових спорів» при
розгляді позовів про поновлення на
роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП
України, суди повинні виходити з того,
що передбаченим цією нормою закону
прогулом визнається відсутність
працівника на роботі як протягом
усього робочого дня, так і більше трьох
годин безперервно або сумарно протягом
робочого дня без поважних причин
(наприклад, у зв'язку з поміщенням до
медвитверезника, самовільне
використання без погодження з
власником або уповноваженим ним
органом днів відгулів, чергової
відпустки, залишення роботи до
закінчення строку трудового договору
чи строку, який працівник зобов'язаний
пропрацювати за призначенням після
закінчення вищого чи середнього
спеціального учбового закладу).

ОСОБА_3 посилався на те, що
відповідач незаконно без згоди перевів
його на інше місце роботи.

Частиною 4 ст. 36 КЗпП України
передбачено, що у разі зміни власника
підприємства, а також у разі його
реорганізації (злиття, приєднання,
поділу, виділення, перетворення) дія
трудового договору працівника
продовжується.

Установлено, що згідно з наказом від
30 січня 2012 року № 30 ОСОБА_3
відповідно до вимог ч. 2 ст. 32 КЗпП
України був переміщений до КЗ
«Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги» в межах
м. Нікополя, з дорученням роботи за
тією ж спеціальністю та посадою і з
тими ж істотними умовами праці.

При реорганізації КЗОЗ «Міська
лікарня № 3» шляхом приєднання його до
КЗ «Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги» дія
трудового договору з ОСОБА_3 припинена
не була, оскільки до КЗ «Нікопольський
центр первинної медико-санітарної
допомоги», як до правонаступника,
перейшли усі права та обов'язки за
трудовим договором.

Отже, суд першої інстанції, з
висновком якого погодився апеляційний
суд, правильно виходив з того, що при
призначенні робочим місцем виконання
позивачем своїх посадових обов'язків
кабінету на базі амбулаторії № 5 КЗ
«Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги» за
адресою: вул. І. Богуна, 3 у м.
Нікополі, згода позивача не
потребувалась.

Установлено, що з 01 лютого 2012 року по
10 лютого 2012 року ОСОБА_3 не виходив на
роботу до амбулаторії № 5 КЗ
«Нікопольська міська поліклініка
консультативно-діагностичної
допомоги», що розташована за адресою:
вул. І. Богуна, 3 у м. Нікополі, що
підтверджується актами №№ 1 - 11 комісії
КЗ «Нікопольський центр первинної
медико-санітарної допомоги», які
складено за період з 02 лютого 2012 року по
09 лютого 2012 року, а також не
заперечується позивачем.

ОСОБА_3 відмовився надати пояснення
щодо невиходу на робоче місце до
амбулаторії № 5 КЗ «Нікопольський
центр первинної медико-санітарної
допомоги» за адресою: вул. І. Богуна, 3 у
м. Нікополі, що підтверджується актом
від 02 лютого 2012 року.

11 лютого 2013 року профспілковою
організацією комунальної установи
охорони здоров'я міської лікарні № 3
була надана згода на звільнення за
прогули без поважних причин ОСОБА_3

За таких обставин суд першої
інстанції, з висновком якого погодився
апеляційний суд, дійшов правильного
висновку про те, що звільнення позивача
з займаної посади було проведено
відповідачем з дотриманням норм
чинного законодавства.

З урахуванням вказаних норм колегія
суддів судової палати у цивільних
справах Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ не знаходить
підстав для задоволення касаційної
скарги та вважає, що судові рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводи касаційної скарги про
неправильне застосування норм
матеріального права і порушення норм
процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Нікопольського
міськрайонного суду Дніпропетровської
області від 03 червня 2013 року та ухвалу
апеляційного суду Дніпропетровської
області від 28 листопада 2013 року
залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.А. Макарчук

Судді:
А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

А.В. Маляренко

В.А. Нагорняк

6

Справа № 6-1634св13

Головуючий у першій інстанції:
Бабаніна В.А.

Доповідач: Нагорняк В.А.