Справа № 199/6868/13-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2014 року
Амур-Нижньодніпровський районний суд
м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Подорець
О.Б.

за участю секретаря
Завгородньої Л.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,
представника позивачів - адвоката
ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3, представника
відповідача - адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в
м.Дніпропетровську цивільну справу за
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
ОСОБА_3, треті особи - Головне
управління Державної міграційної
служби України в Дніпропетровській
області, Амур-Нижньодніпровська
районна у м. Дніпропетровську рада, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2013 року позивачі ОСОБА_1,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з
позовом до відповідача ОСОБА_3, де третя
особа Головне управління Державної
міграційної служби України в
Дніпропетровській області, про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням,
посилаючись на те, що їм на праві
приватної власності належить
домоволодіння АДРЕСА_1, а саме ОСОБА_1
належить ? частина вказаного
домоволодіння. ОСОБА_5 та ОСОБА_6
належить по ? частині домоволодіння
АДРЕСА_1.

Відповідач по справі перебувала у
зареєстрованому шлюбі з братом
позивачів ОСОБА_7 та була зареєстрована
в будинку з 14.02.2002, як член сім'ї.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
31.05.2011 шлюб між ОСОБА_7 та відповідачкою
по справі ОСОБА_3 було розірвано.

Відповідачка ОСОБА_3 в будинку не
проживає тривалий час, а саме з 01.06.2009,
місце її проживання позивачу не відомо,
її речі в будинку відсутні. Ніхто не
перешкоджає їй проживати за місцем
реєстрації.

Оскільки реєстрація відповідача
перешкоджає позивачам в користуванні
та розпорядженні їх власністю, вони
вимушені сплачувати за останню
комунальні послуги, просили суд на
підставі ст.ст.319, 391, 405 ЦК України
визнати , відповідача ОСОБА_3 такою, що
втратила право користування житловим
приміщенням - домоволодінням АДРЕСА_1.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
18 грудня 2013 року до участі у справі в
якості третьої особи залучено
Амур-Нижньодніпровську районну у м.
Дніпропетровську раду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позов підтримав, просив його
задовольнити, надав пояснення
аналогічні викладеним у позовній
заяві. Крім іншого, зазначив, що
відповідачу ніколи не чинилися
перешкоди в користуванні будинком.

Представник позивачів ОСОБА_2 в
судовому засіданні позов підтримав,
пояснивши, що відповідач з 01 червня 2009
року не мешкає в спірному будинку,
доказів того, що їй чинилися перешкоди
суду не надано. На теперішній час вона
не є членом сім'ї власників, а тому
просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала,
пояснивши, що була дружиною брата
позивачів ОСОБА_7 В серпні-вересні 2009
року чоловік її побив, а тому вона
вимушена була піти з домоволодіння
АДРЕСА_1. В цей же час вона зверталася в
правоохоронні органи з питання не
повернення їй ОСОБА_7 її речей та речей
дітей. Більше в домоволодінні АДРЕСА_1
вона не проживала. З приводу усунення
їй перешкод в користуванні спірним
домоволодінням або вселення до нього,
вона ні до позивачів, ні до суду, ні в
правоохоронні органи не зверталася. На
теперішній час вона не може проживати в
даному будинку, оскільки в ньому
проживають декілька сімей, вона може
проживати з дітьми лише в кімнаті без
вікон, що є незадовільними умовами
проживання, колишній чоловік не
сплачує їй аліменти, але їй потрібна
реєстрація, а тому з позовом вона не
згодна.

Представник відповідача ОСОБА_4 у
судовому засідання проти позову
заперечував, підтримав надані письмові
заперечення та пояснив, що позов є
безпідставним з тих обставин, які
викладені в письмових запереченнях.

Третя особа Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області до суду
свого представника не направили,
повідомлені належним чином.

Третя особа Амур-Нижньодніпровська
районна у м. Дніпропетровську рада до
суду свого представника не направили,
повідомлені належним чином.

Вислухавши сторони, представників
сторін, допитавши свідків ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши матеріали
справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що домоволодіння
АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтв про
право на спадщину за законом від 17
червня 2005 року належить ОСОБА_1, ОСОБА_5,
ОСОБА_6 та ОСОБА_7 по ? частині кожному.

Відповідно до договору купівлі-продажу
від 30 травня 2011 року ОСОБА_7 продав ?
частину домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_1
(а.с.7).

Таким чином, на теперішній час
домоволодіння АДРЕСА_1 належить на
праві власності ОСОБА_1 - ? частина,
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - по ? частині.

02 березня 2001 року укладено шлюб між
ОСОБА_7 та ОСОБА_3, що підтверджується
свідоцтвом про шлюб (а.с.12).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського
районного суду м.Дніпропетровська від
31 травня 2011 року шлюб між ОСОБА_7 та
ОСОБА_3 розірвано. Зазначеним судовим
рішенням встановлено, що сторони
припинили шлюбні стосунки в травні 2009
року (а.с.13).

В будинку на теперішній час
зареєстровані та проживають позивачі
та члени їх сім'ї, та є зареєстрованою,
але не проживає відповідач ОСОБА_3 Дані
обставини визнані сторонами по справі,
а також підтверджуються копією домової
книги, актом від 01.09.2013 виданою головою
квартального комітету №7
Амур-Нижньодніпровської районної ради
міста Дніпропетровська (а.с.14-16,58),
показами допитаних свідків.

Так, свідок ОСОБА_8 суду показав, що він
є сусідом позивачів. Йому відомо, що
ОСОБА_3 з 2009 року не проживає в АДРЕСА_1,
з яких причин йому не відомо, але
відповідачу не чинилися перешкоди в
користуванні будинком.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що десь у
2010 році вона бачила, як ОСОБА_3 бігла
додому до матері. В подальшому від
матері відповідача свідку стало відомо
проте, що ОСОБА_3 посварилася з
чоловіком. З того часу остання мешкає з
матір'ю. Що стосується будинку АДРЕСА_1,
то в ньому відсутній газ, але газ є на
вулиці, туалет знаходиться на вулиці.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що з кінця
літа 2009-2010 року ОСОБА_3 проживає з ними.
Вона прийшла додому, сказала, що
посварилася з чоловіком. Десь через
місяць після цього вона спробувала
забрати свої речі та речі дітей з
буднику АДРЕСА_1, але речей їй не
відділи, у зв'язку з чим ОСОБА_3
зверталася до міліції.

Посилання відповідача та її
представника на те, що вона та її діти є
членами сім'ї ОСОБА_7, а відтак мають
право користування житлом, суд не може
прийняти до уваги, з огляду на наступне.

Гарантуючи захист права власності,
закон надає власнику право вимагати
усунення будь-яких порушень його права
хоч би ці порушення і не були поєднані з
позбавленням володіння. Способи
захисту права власності передбачені
нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути,
зокрема, житло - жилий будинок, садиба,
квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку,
квартири визначені ст. 383 ЦК України та
ст. 150 ЖК України, які передбачають
право власника використовувати житло
для власного проживання, проживання
членів сім'ї, інших осіб і
розпоряджатися своїм житлом на власний
розсуд.

Обмеження чи втручання у право
власника можливе лише з підстав,
передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з
урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК
України члени сім'ї власника житла, які
проживають разом з ним у будинку
(квартирі), що йому належить,
користуються жилим приміщенням в
обсязі, визначеному відповідно до
угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм
свідчить про те, що право члена сім'ї
власника будинку (квартири)
користуватися цим житлом існує лише за
наявності у власника права приватної
власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що
виникнення права членів сім'ї власника
будинку (квартири) на користування цим
будинком та обсяг цих прав залежить від
виникнення у власника будинку права
власності на цей будинок, а відтак -
припинення права власності особи на
будинок припиняє право членів її сім'ї
на користування цим будинком.

Таким чином права членів сім'ї власника
будинку на об'єкт власності є похідними
від прав самого власника.

Передбачаючи право власника жилого
будинку (квартири) на відчуження цих
об'єктів, закон не передбачив при цьому
перехід прав і обов'язків попереднього
власника до нового власника в частині
збереження права користування житлом
(житлового сервітуту) членів сім'ї
колишнього власника у випадку зміни
власника будинку (квартири) на відміну
від договору найму (оренди) житла - ст.
ст. 810, 814 ЦК України.

Частина ж 4 ст. 156 ЖК України передбачає
збереження такого права користування
житлом лише для членів сім'ї, які
припинили сімейні відносини з
власником будинку, при умові
збереження права власності на будинок
цього ж власника, тобто при незмінності
власника майна.

Колишній чоловік відповідача ОСОБА_7 не
є власником спірного майна, а отже
колишні члени його сім'ї не мають право
користування.

Крім того, судом встановлено та визнано
відповідачем, що з 2009 року вона не
проживає в житловому будинку АДРЕСА_1.
Доказів того, що їй перешкоджали
користуватися будинком, остання суду
не надала та не заперечувала, що з цим
питанням ані до позивачів, ані до суду
не зверталася. Зареєстрована вона була
за життя колишнього власника будинку -
ОСОБА_11 Відповідачем не надано доказів
того, що після зміни власника будинку,
вона зверталася до нових власників -
позивачів по справі з приводу
користування будинком, і останні їй
перешкоджали в такому користуванні.

Зважуючи на норми Закону щодо права
власника володіти, користуватися і
розпоряджатися належним йому майном,
на власний розсуд вчиняти щодо свого
майна будь-які угоди, відповідно до
закону за своєю волею, незалежно від
волі інших осіб, суд вважає, що
відповідач перешкоджає позивачам у
користуванні їх власністю, втратила
право на користування житловим
будинком АДРЕСА_1, а відтак позовні
вимоги є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

З урахуванням результату розгляду
справи та у відповідності до вимог ст.88
ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1
підлягають стягненню понесені ним
судові витрати у вигляді сплаченого
судового збору в розмірі 114 грн. 70 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, 218,
222, 88 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3,
треті особи - Головне управління
Державної міграційної служби України в
Дніпропетровській області,
Амур-Нижньодніпровська районна у м.
Дніпропетровську рада, про визнання
особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
невідомий, такою, що втратила право
користування житловим приміщенням -
житловим будинком АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН
невідомий, на користь ОСОБА_1 понесені
ним судові витрати у вигляді
сплаченого судового збору в розмірі 114
(сто чотирнадцять) грн. 70 коп.

З повним текстом рішення сторони
можуть ознайомитися 07 березня 2014 року.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Апеляційна скарга на рішення суду
подається протягом десяти днів з дня
його проголошення до апеляційного суду
Дніпропетровської області через
Амур-Нижньодніпровський районний суд
міста Дніпропетровська. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Копію судового рішення із викладом
вступної та резолютивної частин видати
учасникам процесу негайно після його
проголошення.

Суддя
О.Б.Подорець