Ухвала

іменем україни

26 листопада 2014 рокум. КиївКолегія
суддів судової палати у цивільних
справах

Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ у складі:

головуючого Гвоздика
П.О.,

суддів:
Євграфової Є.П.,
Журавель В.І.,

Завгородньої
І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про
стягнення аліментів на повнолітню
дитину, що продовжує навчання, за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення
Комсомольського міського суду
Полтавської області від 23 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 18 червня 2014
року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до
ОСОБА_4 про стягнення аліментів на
повнолітню дитину, що продовжує
навчання, посилаючись на те, що вона
перебувала у шлюбі з відповідачем, у
шлюбі мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
який на сьогодні продовжує навчання і у
зв'язку з цим потребує матеріальної
допомоги. Відповідач спроможний
надавати таку допомогу, однак
ухиляється від утримання дитини,
матеріальної допомоги добровільно не
надає.

Просила стягнути з відповідача на її
користь на повнолітнього сина ОСОБА_5
на період навчання аліменти у розмірі
1/4 частини з усіх видів його заробітку.

18 лютого 2014 року від позивача надійшла
заява про зміну предмета та підстав
позову, в якому просила стягнути з
ОСОБА_4 аліменти в розмірі ј частки
заробітної плати щомісяця на утримання
повнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання і
у зв'язку з цим потребує матеріальної
допомоги, починаючи з 01 вересня 2013 року
до закінчення ним навчання, але не
більше ніж до досягнення ним двадцяти
трьох років.

Рішенням Комсомольського міського
суду Полтавської області від 23 квітня
2014 року, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Полтавської області
від 18 червня 2014 року, позов задоволено
частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3
аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_5,
ІНФОРМАЦІЯ_1, який продовжує навчання, в
розмірі 1/6 частини заробітку (доходу)
щомісяця, починаючи з 15 листопада 2013
року й до закінчення навчання, але не
більше ніж до досягнення 23-річного
віку.

Вирішено питання про розподіл судових
витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4
просить зазначені судові рішення
скасувати, посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, та постановити
ухвалу про залишення позовної заяви
без розгляду.

Касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення
суду повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яким
суд, виконавши всі вимоги цивільного
судочинства, вирішив справу згідно із
законом. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене на основі повно і всебічно
з'ясованих обставин, на які сторони
посилаються як на підставу своїх вимог
і заперечень, підтверджених тими
доказами, які були досліджені в
судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі
судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що згідно з
довідкою Державного вищого
навчального закладу «Національний
гірничий університет» ОСОБА_5
навчається на 1 курсі
механіко-машинобудівного факультету
за держбюджетом з 01 вересня 2013 року до 30
червня 2017 року та за результатами здачі
зимової сесії 2013-2014 років стипендія
йому не призначена та не сплачується за
період з 01 лютого 2014 року до 31 травня 2014
року.

Згідно з довідкою про доходи ВАТ
«Полтавський ГЗК» ОСОБА_3 працює на
зазначеному підприємстві і її
заробітна плата складає 18 985 грн 84 коп.
за період з липня до грудня 2013 року; за
травень-жовтень 2013 року - 19 099 грн 59 коп.

Згідно з довідкою про доходи ОСОБА_4
працює у ТОВ «Єристівський ГЗК» та його
заробітна плата за період з вересня 2013
року до лютого 2014 року складає 41 399 грн 93
коп.

Згідно з довідкою Банку «Русский
Стандарт» позивач сплачує кредит
кожного місяця у розмірі 1 158 грн
строком до 09 липня 2014 року.

Суд першої інстанції, з висновком якого
погодився апеляційний суд, ухвалюючи
рішення, виходив із того, що на
законодавчому рівні закріплено право
одного з батьків, з ким проживають
повнолітні дочка, син, звернутися з
позовом до суду про стягнення на свою
користь аліментів на їх утримання у
зв'язку з продовженням останнім
навчання та потребою у зв'язку з цим
матеріальної допомоги. Таке звернення
здійнюється у власних інтересах та
безпосередньо одним із батьків.
Оскільки ОСОБА_5 зареєстрований та
проживає у гуртожитку навчального
закладу з 01 вересня 2013 року лише на час
навчання, суд вважав, що право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з яким він проживає.

Визначаючи розмір аліментів, суд
вважав, що позовні вимоги в частині
розміру аліментів належно не доведені,
відповідач має регулярний дохід,
постійне місце роботи, має на утриманні
сім'ю та матір-пенсіонерку, додаткових
підстав для збільшення розміру
аліментів суду не повідомлено. За таких
обставин, враховуючи позицію сторін та
наявні у справі докази, суд стягнув
аліменти розмірі 1/6 частини всіх видів
доходу щомісяця, що є достатнім для
належного утримання повнолітньої
дитини.

Проте з висновками судів погодитися не
можна з таких підстав.

Згідно з ч. 3 ст. 199 СК України право на
звернення до суду з позовом про
стягнення аліментів має той з батьків,
з ким проживає дочка, син, а також самі
дочка, син, які продовжують навчання.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_5 зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_1. У заяві, поданій до суду,
ОСОБА_5 зазначав цю ж саму адресу.
Позивач зареєстрований за адресою:
АДРЕСА_2.

Тобто, розглядаючи справу, суди першої
та апеляційної інстанцій не звернули
уваги на те, що ОСОБА_5, який має право на
утримання у зв'язку із продовженням
навчання, та його мати ОСОБА_3, яка
звернулась до суду із вказаним позовом,
проживають за різними адресами, що
відповідно до вимог ч. 3 ст. 199 СК України
позбавляє останню права звернення до
суду із вказаним позовом. Тимчасовість
проживання ОСОБА_5 в гуртожитку самого
факту окремого проживання із матір'ю
ОСОБА_3 на час навчання не спростовує,
тому правового значення не має.

Доказів того, що ОСОБА_5 уповноважував
ОСОБА_3 на звернення до суду у своїх
інтересах, матеріали справи не містять.
Між тим на а. с. 15 наявна адресована
місцевому суду заява від ОСОБА_5, в якій
він просить за його відсутності
розглянути позов про стягнення
аліментів саме на його користь.

Суд, ухвалюючи рішення, на зазначене
уваги не завернув, неповно з'ясувавши
дійсні обставини справи, не
визначившись із наявністю у позивача
права на пред'явлення позову у своїх
інтересах, не надавши належної оцінки
доказам, допустив порушення норм
матеріального й процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи та відповідно до ст. 338 ЦПК
України є підставою для скасування
ухвалених судових рішень із передачею
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України,
колегія суддів судової палати у
цивільних справах Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Рішення Комсомольського міського суду
Полтавської області від 23 квітня 2014
року та ухвалу апеляційного суду
Полтавської області від 18 червня 2014
року скасувати, справу передати на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
П.О. Гвоздик

Судді: Є.П.
Євграфова

В.І.
Журавель

І.М.
Завгородня

Ю.Г.
Іваненко