Справа №489/6620/14-ц 03.12.2014 03.12.2014 03.12.2014
Провадження №22-ц/784/3236/14
Провадження 22ц-/784/3236/14
Головуючий по 1 інстанції
Доповідач апеляційного
суду Колосовський С.Ю.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

03 грудня 2014р.
м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

з участю: секретаря судового засідання
Свіщука О.В., відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 23 жовтня 2014р.

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про
стягнення компенсації за частку у
спільному майні,

встановила:

У вересні 2014р. ОСОБА_3 пред'явила позов
до ОСОБА_2 про стягнення 11910 грн. 14 коп.
компенсації за належну їй 1/2 частку
автомобіля у зв'язку з тим, що цим
майном користується лише інший
співвласник, а поділ в натурі
автомобіля є неможливим.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23 жовтня 2014р.
постановлено про задоволення позову.

В апеляційній скарзі відповідач,
посилаючись на незаконність рішення
суду, просив його скасувати і ухвалити
нове рішення про відмову в задоволенні
позову.

Апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК кожен зі
співвласників спільної часткової
власності має право на виділ у натурі
його частки.

За неможливості такого виділу у зв'язку
з неподільністю речі (ч. 2 ст. 163 ЦК)
співвласник, який бажає виділу, має
право на одержання від інших
співвласників грошової або іншої
матеріальної компенсації вартості
його частки.

Виходячи з аналізу зазначеної норми, у
взаємозв'язку з положеннями ст.ст. 21, 24,
41 Конституції України, ст.ст.316, 317, 319, 358,
361 ЦК, слід дійти висновку, що
передбачене ч.2 цієї норми право
співвласника на виділ частки зі
спільного майна шляхом отримання
грошової компенсації вартості частки в
майні не може бути обмежене іншими
співвласниками, і такому його праву
співвласника, що виділяється,
кореспондує обов'язок інших
співвласників сплатити грошову
компенсацію частки, розмір якої
визначається виходячи з дійсної
вартості майна на час розгляду судом
справи.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено судом, ОСОБА_3 перебувала у
шлюбі з ОСОБА_2 з 2001р. по 2012р.

Рішенням Ленінського районного суду
від 26 червня 2013р. за ОСОБА_3 і ОСОБА_2
визнано право власності по 1/2 частці на
автомобіль марки Opel Omega, реєстраційний
номер НОМЕР_1. Ринкова вартість цього
майна згідно висновку судової
авто-товарознавчої експертизи №681 від
21 травня 2013р. складає 23820 грн. 28 коп.

Позивач не має змоги (відповідач чинить
цьому перешкоди) і не бажає
користуватись спільним автомобілем та
висловила бажання на отримання
грошової компенсації за належну їй
частку в цьому майні.

Відповідач в своїх запереченнях не
посилався на неспроможність сплати
компенсації за частку іншого
співвласника у спірному автомобілі.

З огляду на викладені факти та
положення ст.364 ЦК суд дійшов до вірного
висновку про необхідність задоволення
позову.

Аргументи апелянта стосовно того, що
автомобіль є його особистою власністю
не можна визнати обґрунтованими, тому
що вони спростовуються рішенням
Ленінського районного суду від 26
червня 2013р., яке для даного спору має
преюдиціальне значення (ч.3 ст.61 ЦПК).

Посилання апелянта на порушення
матеріального права теж є
безпідставними, так як за правилами ч.2
ст.364 ЦК обов'язковою умовою
призначення грошової компенсації є
лише згода співвласника, який заявив
вимоги про виділ частки. Тобто не
передбачається обов'язковості згоди
інших співвласників на такий виділ та
не ставиться право співвласника на
виділ у залежність від згоди інших
співвласників і мотивів, з яких власник
має намір реалізувати своє право на
виділ. При цьому було враховано, що
відповідач у добровільному порядку
відмовляється вирішити питання про
припинення права спільної часткової
власності, а правовий режим спільної
часткової власності враховує інтереси
всіх її учасників і забороняє
обмеження прав одних учасників за
рахунок інших.

Доводи апелянта щодо зменшення
вартості автомобіля не заслуговують на
увагу, так як не підтверджені жодним
доказом. Більше того в суді першої
інстанції на дані обставини відповідач
взагалі не посилався, а під час
апеляційного провадження від
проведення експертизи відмовився.

Оскільки рішення суду першої інстанції
ухвалено з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
то апеляційна скарга в силу ч.1 ст.308 ЦПК
підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК, колегія
суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а
рішення Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 23 жовтня 2014р. залишити
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення і
може бути оскаржена в касаційному
порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: