Справа №484/1924/14-ц 26.11.2014 26.11.2014 26.11.2014
Провадження №22-ц/784/2231/14
Ухвала

Іменем України

26 листопада 2014 року

м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в
цивільних справах Апеляційного суду
Миколаївської області в складі:

головуючої: Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової
К.О.

із секретарем судового засідання:
Горенко Ю.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за
апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Первомайського
міськрайонного суду від 02 липня 2014
року, ухваленого за позовом ОСОБА_2 до
ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и л а:

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
суду із позовом до ОСОБА_1 про
розірвання шлюбу.

Позивачка зазначала, що 17 червня 2011
року зареєстровано шлюб між нею та
відповідачем. Дітей від шлюбу із
відповідачем вона немає. Сімейні
стосунки із відповідачем припиненні
із-за різних поглядів на вирішення
життєвих проблем, через що, між ними
постійно виникали непорозуміння та
сварки.

Посилаючись на те, що сім'я розпалася
остаточно, відновлення сімейних
стосунків з відповідачем неможливе,
оскільки це може завдати шкоди її дітям
від іншого шлюбу, позивачка просила
про задоволення її позову.

Рішенням Первомайського
міськрайонного суду від 02 липня 2014 року
позов ОСОБА_2 задоволено.

Постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_2
та ОСОБА_1

В апеляційній скарзі відповідач
просить рішення суду скасувати і
ухвалити нове рішення, яким в позові
ОСОБА_2 відмовити. Відповідач
посилається на те, що висновки суду про
неможливість збереження сім'ї та щодо
його неправомірної поведінки не
відповідає фактичним обставинам
справи. Крім цього, відповідач
посилається на те, що при ухваленні
рішення суд першої інстанції всупереч
вимогам ст. 111 СК України не вжив
заходів щодо примирення його та
позивачки.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити із наступних
підстав.

Відповідно до ст.24 СК України шлюб
ґрунтується на вільній згоді жінки та
чоловіка. Примушування жінки та
чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов'язані спільно
піклуватися про побудову сімейних
відносин між собою та іншими членами
сім'ї на почуттях взаємної любові,
поваги, дружби, взаємодопомоги, як це
передбачено ст.55 СК України.

Кожен з подружжя також має право
припинити шлюбні відносини.
Примушування до їх збереження є
порушенням права дружини, чоловіка на
особисту недоторканість і може мати
наслідки, встановлені законом (ст.56 СК
України).

Пленум Верховного Суду України у п. 10
постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про
практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя» роз'яснив, що
проголошена в ст. 51 Конституції
України охорона сім'ї державою
полягає, зокрема, в тому, що шлюб може
бути розірвано в судовому порядку лише
за умови, якщо встановлено, що подальше
спільне життя подружжя і збереження
шлюбу суперечитиме інтересам одного з
них чи інтересам їх дітей. Із цією метою
суди повинні вживати заходів до
примирення подружжя. Передбачене ч.1
ст.111 СК України вжиття судом заходів
щодо примирення подружжя
застосовується у випадку відсутності
згоди одного з них на розірвання шлюбу
за ініціативою однієї зі сторін або
суду у формі надання сторонам строку на
примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб
між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано 17
червня 2011 року. Дітей від шлюбу сторони
не мають.

Судом першої інстанції встановлено, що
з березня 2014 року подружні та сімейні
стосунки між сторонами припинені
внаслідок неправомірної поведінки
відповідача, яка полягає у вживанні
останнім наркотичних засобів. З цього
часу сторони поживають окремо. Дана
обставина підтверджується наявною у
справі копією вироку Первомайського
міськрайонного суду від 17 грудня 2013
року, згідно якого відповідач визнаний
винним у скоєнні злочину,
передбаченого ч.2 ст. 309 КК України.

За клопотанням ОСОБА_1 ухвалою
апеляційного суду від 04 серпня 2014 року
відповідачу та позивачу було надано
строк для примирення. Однак,
відповідач не надав доказів на
підтвердження досягнутого примирення
із позивачкою. Між тим, позивачка в
заяві від 18 листопада 2014 року, яка
надійшла до апеляційного суду,
зазначила що примирення та подальше
спільне проживання із відповідачем
неможливе.

Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд
постановляє рішення про розірвання
шлюбу, якщо буде встановлено, що
подальше спільне життя подружжя і
збереження шлюбу суперечило б
інтересам одного з них, інтересам їхніх
дітей, що мають істотне значення.

За наведених обставин суд першої
інстанції на підставі ст.ст.112,113 СК
України прийшов до обґрунтованого
висновку про наявність підстав для
розірвання шлюбу між позивачкою та
відповідачем, оскільки подальше
спільне проживання сторін та
збереження шлюбу є неможливим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає
про те, що суд при ухваленні рішення не
врахував всі суттєві обставини у
справі, які свідчать про те, що конфлікт
в сім'ї є тимчасовим, а висновок суду
стосовно його неправомірної
поведінки, яка є наслідком вживання
наркотичних засобів, безпідставним.
Проте належних доказів про можливість
збереження сім'ї він суду на надав, а
доводи стосовно недоведеності його
неправомірної поведінки
спростовуються змістом вироку
Первомайського міськрайонного суду
від 17 грудня 2013 року.

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що оскаржуване рішення
ухвалено з додержанням вимог цивільно
і сімейного законодавства, а тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги ОСОБА_1 немає.

Керуючись ст.ст.303, 308, 315 ЦПК України,
колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а
рішення Первомайського міськрайонного
суду від 02 липня 2014 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але з цього часу протягом
двадцяти днів може бути оскаржена у
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Судді: