Справа № 335/7011/14-ц 2/335/1723/2014
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2014 року
м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд
м. Запоріжжя у складі головуючого судді
Воробйова А.В., при секретарі Зубович
А.В., розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк»
звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1
про стягнення заборгованості, у якому
вказує наступне.

21.02.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та
ОСОБА_2 був укладений кредитний договір
б/н, за яким позичальник отримав кредит
у сумі 3 500 грн., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 48 % на
рік на суму залишку заборгованості за
кредитом з кінцевим терміном
повернення, що відповідає строку дії
картки. Відповідач підтвердив свою
згоду на те, що підписана заява разом з
Умовами надання банківських послуг,
Правилами користування платіжною
карткою складає між ним та Банком
договір, що підтверджується підписом у
заяві.

Позивач свої зобов'язання за кредитним
договором виконав та надав
позичальнику кредит на суму 3 500 грн.,
шляхом перерахування коштів на
відповідний картковий рахунок.

Внаслідок неналежного виконання
зобов'язань за кредитним договором,
станом на 19.05.2013 року заборгованість
ОСОБА_2 складає 22 244 грн. 98 коп., з яких
сума заборгованості за кредитом - 2 968,86
грн., заборгованість по процентам за
користування кредитом - 17 740,64 коп., а
також штрафи відповідно до пункту 8.6
Умов та правил надання банківських
послуг: фіксована частина штрафу - 500
грн., процентна складова штрафу - 1035,48
грн.

Посилаючись на вказані обставини,
позивач просив стягнути з відповідача
заборгованість в розмірі 22 244,98 грн. та
судовий збір в розмірі 229,40 грн..

У судовому засіданні представник
позивача ПАТ КБ „ПриватБанк" - Букач
Я.В., позов підтримала, наполягаючи на
підставах та обставинах викладених у
позовній заяві. Просить позовні вимоги
задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання
не з'явилася. Суду надала заяву про
розгляд справи за її відсутністю. Також
відповідачем подано заяву, у якій
відповідач вказує, що заперечує проти
позову, просить застосувати строк
позовної давності і відмовити у
задоволенні позову.

У відповідності до ст.169 ЦПК України,
суд вважає можливим розглянути справу
за відсутності відповідача, на
підставі наявних в матеріалах справи
доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.02.2006 року між
ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 (згідно
свідоцтва про зміну прізвища серії
НОМЕР_1 від 06.01.2009 року - ОСОБА_1 був
укладений кредитний договір б/н, за
яким позичальник отримав кредит у сумі
3500 грн., зі сплатою відсотків за
користування кредитом у розмірі 4 % на
місяць на суму залишку заборгованості
за кредитом зі строком дії кредитного
ліміту, який відповідає строку дії
картки.

При укладенні кредитного договору,
відповідач своїм підписом підтвердив,
що він ознайомився і погодився з
Умовами та правилами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та
Тарифами банку, виразив свою згоду на
те, що заява разом з Умовами надання
банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою і
Тарифами складає між нею та Банком
договір про надання банківський
послуг.

Позивач свої зобов'язання за кредитним
договором виконав в повному обсязі та
надав позичальнику кредит на суму 3 500
грн., шляхом перерахування коштів на
відповідний картковий рахунок.

Станом на 19.05.2013 року у відповідача
виникла заборгованість перед ПАТ КБ
«ПриватБанк, в розмірі 22 244 грн. 98 коп.,
яка складається з суми заборгованості
за кредитом - 2 968,86 грн., заборгованості
по процентам за користування кредитом -
17 740,64 коп., а також штрафу відповідно до
пункту 8.6 Умов та правил надання
банківських послуг: фіксована частина
штрафу - 500 грн., процентна складова
штрафу - 1035,48 грн., що підтверджується
відповідним розрахунком
заборгованості.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Пунктом 9.12 Умов та правил надання
банківських послуг передбачено, що
договір діє протягом 12 місяців з
моменту його підписання. Якщо протягом
цього строку жодна із сторін не
проінформує іншу сторону про
припинення дії договору, він
автоматично продовжується на такий
самий строк.

Із заяви клієнта (позичальника)
вбачається, що строк дії кредитного
ліміту відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.3.1.1 Правил користування
платіжною картою строк дії карти
зазначено на лицевій стороні карти
(місяць і рік). Карта дійсна до
останнього календарного дня вказаного
місяця.

Відповідно до п.3.1 Умов і правил надання
банківських послуг, для надання послуг
Банк відкриває клієнту картрахунки,
видає клієнту картки. Їх вид і строк дії
визначений у заяві та в пам'ятці
клієнта. Датою укладення договору є
дата відкриття рахунку, вказаного в
розділі „Відмітки банку" заяви.

Зазначені положення Умов і правил
надання банківських послуг свідчать
про те, що строк дії договору
визначається не тільки цими правилами,
а й положеннями, вказаними у пам'ятці
клієнта.

На запит суду від 20.10.2014 року, ПАТ КБ
„ПриватБанк" повідомив, що не має
можливості надати пам'ятку клієнта яка
була видана відповідачу при укладені
кредитного договору, так як вона
заповнюється тільки для клієнта в
одному екземплярі та видається
клієнту.

Відповідно до статті 526, частин 1 статті
530 ЦК зобов'язання має виконуватися
належним чином відповідно до умов
договору та вимог цього Кодексу. Якщо у
зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов'язання є
прострочення - невиконання
зобов'язання в обумовлений сторонами
строк.

При цьому в законодавстві визначаються
різні поняття як "строк дії договору",
так і "строк (термін) виконання
зобов'язання" (статті 530,631 ЦК).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання
якого визначений вказівкою на подію,
яка неминуче має настати, підлягає
виконанню з настанням цієї події
(частина 1 статті 530 ЦК).

Згідно із загальним правилом, після
закінчення строку позовної давності
особа втрачає можливість удатися до
судового захисту порушеного права. Між
тим, нормою ч.1 ст.267 ЦК України
передбачено, що боржник або інша
зобов'язана особа, яка виконала
зобов'язання після спливу позовної
давності, не має права вимагати
повернення виконаного. Дане положення
є додатковою гарантією захисту прав
кредитора та законодавчо закріпленим
підтвердженням того, що навіть в разі
спливу строку позовної давності
суб'єктивне право продовжує існувати.
При цьому факт необізнаності боржника
про закінчення строку позовної
давності юридичного значення не має.

Відповідно до норми ст. 256 ЦК України
позовна давність - це строк, у межах
якого особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Право на позов в процесуальному
значенні необмежене часом, тобто, особа
може звернутися до суду із позовом про
захист своїх прав та інтересів у
будь-якій час. Разом з тим, право на
позов в матеріальному розумінні
означає право позивача (заявника) на
задоволення заявленої ним вимоги, яке
можливе лише у рамках строку позовної
давності.

Строки позовної давності встановлені
нормами ст.ст. 257, 258 ЦК України.

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна
позовна давність встановлюється
тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України
позовна давність застосовується судом
лише за заявою сторони у спорі,
зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України перебіг
позовної давності починається від дня,
коли особа довідалася або могла
довідатися про порушення свого права
або про особу, яка його порушила.

Пунктом 5.2 Умов та правил надання
банківських послуг встановлено, що
банк має право вимагати дострокового
виконання боргових зобов'язань
повністю чи у визначений банком
частині у випадку невиконання
боржником своїх боргових зобов'язань
та інших зобов'язань за цим договором.

Право позикодавця вимагати
дострокового повернення частини
позики що залишилась, та сплати
процентів у разі прострочення сплати
чергових платежів передбачено ст.1050 ЦК
України.

Із заяви позичальника, яка є складовою
частиною кредитного договору,
вбачається, що заборгованість за
кредитним договором погашається
щомісячними платежами в розмірі 7% від
суми заборгованості.

Отже, поряд зі встановленням строку дії
договору сторони встановили і строки
виконання боржником окремих
зобов'язань, тобто внесення
щомісячних платежів, що входять до
змісту зобов'язання, яке виникло на
основі договору.

Оскільки умовами договору між
сторонами встановлені окремі
самостійні зобов'язання, які
деталізують обов'язок відповідачки
повернути весь борг частинами, то право
позивача вважається порушеним з
моменту недотримання позичальником
строку погашення кожного щомісячного
платежу, а відтак і початок перебігу
позовної давності за кожний черговий
платіж починається з моменту
порушення строку його погашення.

Як вбачається з наданого позивачем
розрахунку, останній платіж за
кредитним договором відповідачем
сплачено 01.06.2006 року. Відповідно
крайнім кінцевим строком позовної
давності за вимогами банку до
відповідачів є 01.06.2009 року.

Крім того, у пункті 31 Постанови №5 від
30.03.2012 року Вищого спеціалізованого
суду України з розгляду цивільних і
кримінальних справ „Про практику
застосування судами законодавства при
вирішенні спорів, що виникають із
кредитних правовідносин" зазначено, що
враховуючи положення пункту 7 частини 13
ст.11 Закону України „Про захист прав
споживачів, суду мають виходити з того,
що у спорах щодо споживчого
кредитування кредитодавцю
забороняється вимагати повернення
споживчого кредиту, строк давності
якого минув. У зв'язку із цим позовна
давність за позовом про споживчого
кредиту застосовується незалежно від
наявності заяви сторони у спорі. Також
ВССУ наголошує, що зі спливом строків
позовної давності до основаної вимоги
вважається, що позовна давність
спливла і до додаткової вимоги
(стягнення неустойки, накладення
стягнення на заставлене майно тощо),
положення пункту 7 частини 13 ст.11 Закону
України „Про захист прав споживачів"
застосовується й до додаткових вимог
банку (іншої фінансової установи).

Враховуючи, що ПАТ КБ „ПриватБанк"
звернулося до суду з дійними позовом
12.07.2013 року, тобто з пропуском
встановленого строку позовної
давності, в задоволенні позову
необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 256-258 ЦК України, ст.ст.10,
11, 60, 62, 84, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог
Публічного акціонерного товариства
Комерційний банк «ПриватБанк» до
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
відмовити.

Рішення може бути оскаржене в
апеляційному порядку до апеляційного
суду Запорізької області через суд
першої інстанції протягом десяти днів
з дня його проголошення. Особи, які
брали участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії
рішення.

Суддя: /підпис/
А.В.
Воробйов