Справа
№ 2/257/832/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2014 року Київський районний
суд м. Донецька у складі головуючого:

судді - Гурідової Н.М.,

при секретарі -Сидорової А.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

за участю відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди
дійсною та визнання права власності,
суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2 про визнання угоди
дійсною та визнання права власності,
мотивуючи свої вимоги тим, що 6 травня
2013 року між нею та відповідачем було
укладено домашню угоду купівлі -
продажу житлової кімнати АДРЕСА_1 яка
належить відповідачу на праві
приватної власності загальною площею
26,575 м. кв., яка з урахуванням частки
загальної сумісної власності
становить 13/100. Свої зобов'язання по
зазначеній угоді вона виконала в
повному обсязі, а саме за купівлю
вказаної кімнати вона передала
відповідачу грошову суму у розмірі 70000
грн., про що він склав розписку.
Відповідно до розписки від 06 травня 2013
року відповідач зобов'язався оформити
угоду у нотаріуса до 31 грудня 2013 року,
але до теперішнього часу він
ухиляється від нотаріального
посвідчення угоди з різних причин.
Просила суд визнати домашню угоду від 06
травня 2013 року про купівлю - продажу
жилої кімнати АДРЕСА_1 укладену між нею
та відповідачем - дійсно. Визнати за нею
право власності на житлову кімнату
АДРЕСА_1 (а.с.2-3).

В судовому засіданні позивач позов
підтримала та надала аналогічні
пояснення викладеним в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав, та не заперечував про той факт,
що дійсно йому на праві власності
належить житлова кімната АДРЕСА_1,
також не заперечував про той факт, що
дійсно між позивачкою та ним 6 травня 2013
року було укладено домашню угоду
купівлі - продажу житлової кімнати №510.
Позивач свої зобов'язання перед ним
виконала, а саме передала йому 70000 грн.,
в той час як він зобов'язався оформити
угоду у нотаріуса до 31 грудня 2013 року,
але до теперішнього часу нотаріального
посвідчення угоди не відбулося, т.я. у
нього на це не має часу, оскільки
необхідно підготувати ряд документів.

Суд заслухавши позивача, відповідача,
вивчивши матеріали справи, вважає, що
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання
угоди дійсною та визнання права
власності задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до
свідоцтва про право власності на
приміщення в гуртожитку від 25 серпня 2011
року № 1394 видане Управлінням
комунальних ресурсів Донецької
міської ради відповідач ОСОБА_2 є
власником кімнати АДРЕСА_1 (частка
власності складає 12,1% від загальної
площі блоку 509-516), загальною площею 25,5
кв.м. (а.с.14-15). Відповідно до розписки
від 6 травня 2013 року позивач передала
відповідачу грошові кошті у розмірі 70000
грн., за купівлю кімнати №510 а
відповідач в свою чергу зобов'язався
оформити угоду у нотаріуса до 31 грудня
2013 року (а.с.6-7).

Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України, якщо
сторони домовилися щодо усіх істотних
умов договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду
України в п.13 постанови від 6 листопада
2009 року N 9 «Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними» з підстав
недодержання вимог закону про
нотаріальне посвідчення правочину
нікчемними є тільки правочини, які
відповідно до чинного законодавства
підлягають обов'язковому
нотаріальному посвідченню. Вирішуючи
спір про визнання правочину, який
підлягає нотаріальному посвідченню,
дійсним, судам необхідно враховувати,
що норма частини другої статті 220 ЦК не
застосовується щодо правочинів, які
підлягають і нотаріальному
посвідченню, і державній реєстрації,
оскільки момент вчинення таких
правочинів відповідно до статей 210 та 640
ЦК пов'язується з державною
реєстрацією, тому вони не є укладеними
і не створюють прав та обов'язків для
сторін. При розгляді таких справ суди
повинні з'ясувати, чи підлягає правочин
обов'язковому нотаріальному
посвідченню, чому він не був
нотаріально посвідчений, чи дійсно
сторона ухилилася від його посвідчення
та чи втрачена така можливість, а також
чи немає інших підстав нікчемності
правочину.

Судом встановлено, що відповідно до
наданої розписки відповідач дійсно
отримав від позивачки 70000 грн. за продаж
кімнати в гуртожитку, а у свою чергу
зобов'язався посвідчити договір
купівлі-продажу нотаріально, тобто
сторони домовились всіх істотних умов
договору.

Однак, згідно з вимогами ст. 657 ЦК
України договір купівлі-продажу
земельної ділянки, єдиного майнового
комплексу, житлового будинку (квартири)
або іншого нерухомого майна
укладається у письмовій формі і
підлягає нотаріальному посвідченню та
державній реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України
договір, який підлягає нотаріальному
посвідченню або державній реєстрації,
є укладеним з моменту його
нотаріального посвідчення або
державної реєстрації, а в разі
необхідності і нотаріального
посвідчення, і державної реєстрації - з
моменту державної реєстрації.

Виходячи з цих положень закону, норма ч.
2 ст. 220 ЦК України не застосовується
щодо правочинів, які підлягають і
нотаріальному посвідченню, і державній
реєстрації, оскільки момент вчинення
таких правочинів відповідно до статей
210 та 640 ЦК України пов'язується з
державною реєстрацією, тому вони не є
укладеними і не створюють прав та
обов'язків для сторін.

Таким чином суд приходить до висновку,
що чинним цивільним кодексом не
передбачено можливості визнання
дійсним договорів, що підлягають
нотаріальному посвідченню й державній
реєстрації, а тому відсутні підстави
для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного,
керуючись ст..ст. 210,220,640,657 ЦК України
ст..ст. 10, 11, 57, 60, 79, 88, 131, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК
України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання угоди дійсною та визнання
права власності - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може
бути подана до Апеляційного суду
Донецької області через Київський
районний суд м. Донецька протягом
десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не
були присутні в судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня отримання
копії цього рішення.

Суддя: