Апеляційний суд Кіровоградської
№ провадження 22-ц/781/2925/14 Головуючий
у суді І-ї інстанції Отян О. В.
Доповідач Авраменко Т. М.
УХВАЛА

Іменем України

26.11.2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Кіровоградської
області у складі:

головуючої судді:
Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.

при
секретарі: Кравченко Я.С.

за участю представників сторін

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Кіровограді цивільну
справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на заочне рішення Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 10 вересня 2014 року у справі
за позовом публічного акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України» до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб,
які прибули в судове засідання,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів, -

В С Т А Н
О В И Л А:

В квітні 2014 року публічне акціонерне
товариство «Державний ощадний банк
України» (далі-банк) звернувся в суд з
позовом до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором.

Зазначав, що 25 липня 2006 року між
банком та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір № 110, відповідно до якого банк
надав споживчий кредит в сумі 5000 грн. на
60 місяців зі сплатою 21 відсотків річних
з терміном остаточного погашення
кредиту не пізніше 25 липня 2011 року. В
забезпечення виконання зобов'язань по
кредитному договору укладено договір
застави рухомого майна, предметом
якого є квадроцикл.

Умови кредитного договору
відповідач не виконував, тому банк
звернувся в суд з позовом про стягнення
кредитної заборгованості. Рішенням
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 17
листопада 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на
користь банку заборгованість за
кредитним договором в сумі 5143 грн. 56
коп., проте рішення суду відповідач не
виконав, а заборгованість по відсоткам
та пені збільшилася.

Просив стягнути з відповідача
заборгованість в розмірі 6846 грн. 40 грн.,
із них: відсотки - 1230 грн. 40 коп., пеня - 3971
грн. 55 коп., сума втрати від інфляції - 978
грн. 57 коп., 3 % річних від простроченої
суми - 665 грн. 88 коп., які передбачені
ст.625 ЦК України, та 243 грн. 60 коп.
судового збору.

Заочним рішенням Олександрівського
районного суду Кіровоградської
області від 10 вересня 2014 року позов
задоволено. Суд погодився з
розрахунками заборгованості, наданими
банком та стягнув з відповідача
заборгованість за кредитним договором
в розмірі 6846 грн. 40 коп., із них: відсотки
- 1230 грн. 40 коп., пеня - 3971 грн. 55 коп., сума
втрати від інфляції - 978 грн. 57 коп., 3
відсотка річних від простроченої суми -
665 грн. 88 коп. та 243 грн. 60 коп. судового
збору.

Заява відповідача про перегляд
заочного рішення залишена без
задоволення (а.с.89-91).

В апеляційній скарзі відповідач
просить скасувати рішення суду першої
інстанції, ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
і ухвалити нове рішення, яким відмовити
банку в задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що про час та місце судового
засідання належним чином повідомлений
не був, оскільки перебував за межами
Кіровоградської області, що позбавило
його можливості подати заперечення на
позов. Посилається, що кредитний
договір припинив свою дію, а повторне
стягнення присуджених судовим
рішенням сум не допускається.

В засіданні апеляційного суду
представник відповідача підтримав
доводи апеляційної скарги та подав
заяву про зменшення пені з урахуванням
того, що відповідач ощадному банку за
іншим кредитним договором сплатив 15798
грн.94 коп. (а.с.129).

Представник позивача просив відхилити
апеляційну скаргу, оскільки рішення
суду відповідає матеріалам справи та
вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу слід відхилити, оскільки
ухвалене судом першої інстанції
рішення є законним і обґрунтованим,
вимоги матеріального і процесуального
права при розгляді справи додержано, а
доводи апеляційної скарги не є
істотними (стаття 308 ЦПК).

Згідно зі ст. ст. 526, 530,610, ч. 1 ст. 612
ЦК України зобов'язання повинні
виконуватись належним чином, у
встановлений термін, відповідно до
умов договору та вимог чинного
законодавства. Порушенням зобов'язання
є його невиконання або виконання з
порушенням умов, визначених змістом
зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.1054 ЦК України за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірі та на
умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. ч. 1 та 4 ст. 631 ЦК України
строком договору є час, протягом якого
сторони можуть здійснити свої права і
виконати свої обов'язки відповідно до
договору. Закінчення строку договору
не звільняє сторони від
відповідальності за його порушення,
яке мало місце під час дії договору.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що
боржник не звільняється від
відповідальності за неможливість
виконання ним грошового зобов'язання.
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання, на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не встановлений
договором або законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду
України з розгляду цивільних і
кримінальних справ у п.17 та п.18
постанови від 30 березня 2012 року № 5 «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають із кредитних правовідносин»
роз'яснив, що зобов'язання припиняється
з підстав, передбачених договором або
законом (частина перша статті 598 ЦК).
Такі підстави, зокрема, зазначені у
статтях 599- 601, 604- 609 ЦК.

Наявність судового рішення про
задоволення вимог кредитора, яке не
виконано боржником, не припиняє
правовідносин сторін кредитного
договору, не звільняє останнього від
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання та не позбавляє
кредитора права на отримання сум,
передбачених частиною другою статті 625
ЦК, оскільки зобов'язання залишається
невиконаним належним чином відповідно
до вимог статей 526, 599 ЦК.

За змістом статті 552, частини другої
статті 625 ЦК інфляційне нарахування на
суму боргу за порушення боржником
грошового зобов'язання, вираженого в
національній валюті, та три проценти
річних від простроченої суми полягає у
відшкодуванні матеріальних втрат
кредитора від знецінення грошових
коштів унаслідок інфляційних процесів
та отриманні компенсації (плати) від
боржника за неправомірне користування
утримуваними ним грошовими коштами,
належними до сплати кредиторові, тому
суд має виходити з того, що ці кошти
нараховуються незалежно від сплати ним
неустойки (пені) за невиконання або
неналежне виконання зобов'язання.

Як встановлено судом і підтверджується
матеріалами справи, 25 липня 2006 року між
банком та ОСОБА_2 укладено кредитний
договір № 110, відповідно до якого банк
надав споживчий кредит в сумі 5000 грн. на
60 місяців зі сплатою 21 відсотків річних
з терміном остаточного погашення
кредиту не пізніше 25 липня 2011 року
(а.с.19-22).

Боржник ОСОБА_2 неналежним чином
виконував умови договору щодо
щомісячного погашення кредиту,
внаслідок чого виникла заборгованість.

Рішенням Олександрівського районного
суду Кіровоградської області від 17
листопада 2009 року стягнуто з ОСОБА_2 на
користь банку заборгованість за
кредитним договором в сумі 5143 грн. 56
коп., яка складається з тіла кредиту 1779
грн.50 коп., простроченого тіла кредиту
1695 грн., прострочених відсотків 1500 грн.53
коп., пені 168 грн.53 коп., на виконання
рішення суду боржник ніяких коштів не
сплачував (а.с.29,117).

Оскаржуваним рішенням суду з
відповідача на користь банку стягнута
заборгованість за кредитним договором
в сумі 6846 грн. 40 коп., яка складається з:

відсотків за період з 17 листопада 2009
року по 25 липня 2011 року - 1230 грн. 40 коп.;

пені за період з 17 листопада 2009 року
по 25 липня 2011 року - 3971 грн.55 коп.;

втрати від інфляції від суми
простроченого кредиту (12.2012-05.2014) - 687
грн.74 коп.;

втрати від інфляції від суми
процентів (12.2012-05.2014) - 290
грн.83 коп.;

3% річних від простроч. щомісяч.
платежу (26.11.2009 - 13.06.2014) - 492 грн.84 коп.;

3% річних від прострочених процентів
(26.11.2009 - 13.06.2014) - 173 грн.04 коп., що
підтверджується розрахунком банку
щодо кожного виду платежу та випискою з
особового рахунку (а.с.10-16,118-128).

Зазначеним спростовуються доводи
апеляційної скарги про те, що позивач
повторно звернувся до суду з тією ж
самою позовною вимогою.

Суд дійшов правильного і
обґрунтованого висновку, що наявність
судового рішення про стягнення
заборгованості за кредитним договором
на час ухвалення рішення, не є
перешкодою для стягнення з боржника
передбачених договором процентів та
пені, які нараховані за інший період та
включно по строк дії кредитного
договору, та покладення на боржника
відповідальності за невиконання
грошового зобов'язання, передбаченого
ст.625 ЦК України.

Безпідставними є доводи апеляційної
скарги про порушення судом норм ЦПК
України щодо повідомлення відповідача
про час та місце розгляду справи.

Матеріалами справи підтверджується, що
відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в
АДРЕСА_1 (а.с.26,37). За зазначеною адресою
суд направив йому судову повістку про
виклик до суду, яка вручена під
розписку його матері ОСОБА_3, яка
проживає за цією ж адресою і є його
представником за нотаріально
посвідченою довіреністю (а.с.42,66-69).

Відповідно до ч.3 і ч.5 ст.76 ЦПК України
якщо особу, якій адресовано судову
повістку, не виявлено в місці
проживання, повістку під розписку
вручають будь-кому з повнолітніх
членів сім'ї, вручення судової повістки
представникові особи, яка бере участь у
справі, вважається врученням повістки
і цій особі.

Сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, зобов'язані
повідомляти суд про причини неявки у
судове засідання. У разі
неповідомлення суду про причини неявки
у судове засідання вважається, що
сторони та інші особи, які беруть
участь у справі, не з'явилися в судове
засідання без поважних причин (ч.2 ст.77
ЦПК України).

За таких обставин колегія суддів
вважає, що відповідач належним чином
повідомлений судом першої інстанції
про час та місце розгляду справи, проте
не з'явився в судове засідання без
поважних причин.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір
неустойки може бути зменшений за
рішенням суду, якщо він значно
перевищує розмір збитків, та за
наявності інших обставин, які мають
істотне значення.

В п.27 постанови Пленуму Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ №5 від 30 березня 2012 року «Про
практику застосування судами
законодавства при вирішенні спорів, що
виникають з кредитних правовідносин»
роз'яснено, що істотними обставинами в
розумінні частини третьої статті 551 ЦК
можна вважати, зокрема, ступінь
виконання зобов'язання боржником;
майновий стан сторін, які беруть участь
у зобов'язанні; не лише майнові, але й
інші інтереси сторін, що заслуговують
на увагу (наприклад, відсутність
негативних наслідків для позивача
через прострочення виконання
зобов'язання).

Враховуючи те, що відповідач був
зобов'язаний остаточно погасити кредит
не пізніше 25 липня 2011 року, ніяких
коштів на виконання рішення суду від 17
листопада 2009 року не сплачував, на час
розгляду справи не повернуто тіло
кредиту в сумі 3474 грн.50 коп., не сплачені
відсотки за користування кредитними
коштами в сумі 2730 грн.93 коп., колегія
суддів не вбачає передбачених законом
підстав для зменшення визначеної
позивачем пені.

В межах заявлених позовних вимог та
доводів апеляційної скарги підстав для
скасування або зміни рішення суду не
встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307,ст.308, п.1 ч.1
ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,
-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
відхилити, а заочне рішення
Олександрівського районного суду
Кіровоградської області від 10 вересня
2014 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили.

Головуючий суддя:

судді: