Провадження №2/485/689/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

17 вересня 2014 року Снігурівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого - судді Квєтка І.А.,

при секретарі Семенака А.Г.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком та примусове виселення,

ВСТАНОВИВ:

20 серпня 2014 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача про усунення перешкод у користуванні належним їй на праві власності будинком №22 в склі Куйбишеве Снігурівського району Миколаївської області по вулиці Маяковського, та примусове виселення без надання іншого житлового приміщення, посилаючись на те, що відповідач без її згоди вселився до вказаного будинку, чим перешкоджає їй користуватися своєю власністю.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, посилалася на відсутність її згоди, як власника будинку, на вселення та проживання у ньому відповідача.

Відповідач за належного повідомлення в судове засідання не зявився двічі, про причини неявки суду не повідомив, а тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі.

Дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступного.

Між сторонами склалися цивільні правовідносини щодо захисту прав власника на належне йому житло.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, позивачка по справі, є єдиним власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою село Куйбишеве Снігурівського району Миколаївської області вулиця Маяковського,22, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого за №53 30 травня 1992 року Куйбишевською сільською радою народних депутатів Снігурівського району Миколаївської області, довідок радгоспу Куйбишевський щодо повної сплати ОСОБА_1 його вартості, та підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 24970554 від 31 липня 2014 року (а.с.6,7,8-9,10,11).

Як вбачається з паспорту позивача ЕО №949796, виданого 28 вересня 2001 року Снігурівським РВ УМВС України в Миколаївській області з 24 вересня 2010 року вона значиться зареєстрованою в ІНФОРМАЦІЯ_1, й у спірному будинку не проживає з 2008 року.

Як стверджує позивачка вона була змушена виїхати з будинку через необхідність догляду за хворою матірю, залишивши будинок на свого чоловіка ОСОБА_4, який помер у грудні 2013 року. Лише після смерті чоловіка вона дізналася, що її син ОСОБА_5, будучи зареєстрованим у батьківському будинку, без її згоди, начебто продав відповідачу ОСОБА_3 вказане житло.

З довідки за № 251 від 12 серпня 2014 року (а.с.20) та акту депутата від 18 серпня 2014 року (а.с.21) вбачається, що в спірному будинку проживає відповідач з грудня 2013 року й по теперішній час, без реєстрації. За даними його паспорту громадянина України ЕР 22 2300, виданого 02 грудня 2005 року, місцем реєстрації ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, є село Бурханівка Снігурівського району Миколаївської області.

Позивачка стверджує, що відповідач вселився до спірного будинку самовільно. Іншого судом не встановлено. Відповідач суду не представив будь-яких доказів на підтвердження виникнення у нього права власності чи права користування спірним будинком, до суду не зявився.

Відповідно до ст.ст.316,317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Закон гарантує захист права власності. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Стаття 391 ЦК України надає власнику майна право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

У відповідності до змісту ст.ст.10, 60 кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки власником спірного будинку є позивач, відповідач права власності та користування будинком з підстав, встановлених законом не набув, самоправно вселився у будинок позивача, він підлягає виселенню з цього будинку без надання іншого жилого приміщення, а позовні вимоги позивача у цій частині задоволенню.

Крім того, згідно 1 ст.88 ЦПК України -стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 2 ст. 79 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження складу та розміру витрат на правову допомогу суду представлено ордер адвоката на надання допомоги позивачці, дговір про надання юридичних послуг від 20.08.2014 року, квитанції про оплату витрат за надання правової допомоги адвокатом від 03 серпня 2014 року у сумі 300 грн. та від 20.08.2014 року у сумі 500 грн., акт участі адвоката у наданні правової допомоги, за підписом позивача.

Таким чином, вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача витрат по наданню правової допомоги у розмірі 800 грн.є обгрунтованими на підставі вище вказаних норм та доведеними належними доказами.

Розмір витрат, виходячи з обсягу виконаної роботи, зазначеному в акті адвоката визначений в межах, передбачених Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Таким чином, суд стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати по оплаті правової допомоги у розмірі 800 грн., а також на підставі ст.88 ЦПК України сплачений позивачкою при подачі позову за квитанцією № 112 від 08 серпня 2014 року судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

За такого, позов підлягає до задоволення повністю.

Керуючись ст.ст. 10,60, 88, 212-215, 224-233 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком та примусове виселення, - задовільнити.

Усунути перешкоди в користуванні власністю ОСОБА_1, а саме житловим будинком та спорудами за №22 в селі Куйбишеве Снігурівського району Миколаївської області по вулиці Маяковського, шляхом виселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без надання йому іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору та 800 грн.витрат за надання правової допомоги.

На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача з поданням такої заяви у десятиденний термін з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ