Справа № 640/6634/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2014 року Київський районний
суд м. Харкова в складі:

головуючого судді
Зуб Г.А.,

за участю секретаря
Левченко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Харкові цивільну
справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про
поділ сумісно приватизованого майна, -

ВСТАНОВИВ:

24.04.2014 року позивач звернувся до
Київського районного суду м. Харкова з
позовною заявою про поділ сумісно
приватизованого майна - квартири
АДРЕСА_1, в якій з подальшим уточненням
просить виділити йому кімнату з
балконом в квартирі, яка знаходиться за
адресою: АДРЕСА_1, а іншу частину
квартири передати у сумісне
користування сторін. В обґрунтування
своїх позовних вимог посилався на те,
що позивач є інвалідом 2-ї групи, є
основним орендарем та отримав дану
квартиру по переселенню в 1989 році. За
останні роки, позивач відчув не
розуміння з боку своїх рідних, тому
пропонував їм змінити місце
проживання, але вимоги позивача
залишилися без задоволення. На
сьогодні, у зв'язку з погіршенням стану
здоров'я позивача, йому необхідне
чисте повітря, крім того, суттєво
зіпсувались стосунки з родичами, тому
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

В судове засідання позивач з'явився,
позов підтримав в повному обсязі,
просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не
з'явився, про день, час і місце розгляду
справи повідомлений належним чином,
причину неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення позивача,
дослідивши матеріали справи, вважає
позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що не
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного:

Судом встановлені наступні факти та
відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін. Сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України
кожна сторона зобов`язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень,
крім випадків, встановлених статтею 61
ЦПК України.

Судом встановлено, що квартира
АДРЕСА_1 належить на праві спільної
сумісної власності сторонам, що
підтверджується свідоцтвом про право
власності на житло від 11.12.2003 року
реєстр. № 2А-03-220037 та витягом про
реєстрацію права власності на нерухоме
майно. (а.с. 4-5).

Позивач є інвалідом 2-ї групи з 16.07.2013
року, що підтверджуєся довідкою. (а.с. 9).

Судом також встановлено, що
вищевказані особи набули право
спільної сумісної власності на
квартиру в порядку приватизації,
згідно Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду».

В силу положень ст. ст. 21, 24, 41
Конституції України, ст. 319 Цивільного
кодексу України всі громадяни є
рівними у своїх правах, усім власникам
забезпечуються рівні умови здійснення
цих прав, в тому числі й щодо права
спільної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України
право власності є непорушним. Ніхто не
може бути протиправно позбавлений
цього права чи обмежений у його
здійсненні.

Виходячи з цих положень правовий
режим спільної власності визначається
главою 26 ЦК України з урахуванням
інтересів усіх її учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України,
спільна власність двох або більше осіб
без визначення часток кожного з них у
праві власності є спільною сумісною
власністю.

Ст.372 ЦК України передбачає, що майно,
що є у спільній сумісній власності,
може бути поділене між співвласниками
за домовленістю між ними. У разі такого
поділу, вважається, що частка
співвласників у праві спільної
сумісної власності є рівною, і у разі
поділу майна між співвласниками право
спільної сумісної власності на нього
припиняється.

Відповідно до висновку будівельно-
технічної експертизи № 7765 від 22.09.2014
року, здійснити поділ квартири АДРЕСА_1
між співвласниками не надається
можливим. На розгляд суду
запропоновано 2 варіанти порядку
користування квартирою. Виділити
ОСОБА_1 житлову кімнату « 2» з балконом,
ОСОБА_2 житлову кімнату « 3», а іншу
частину квартири АДРЕСА_1 надати в
спільне користування можливо лише зі
значним відступом від ідеальних
часток. (а.с. 31-39).

Таким чином, запропонований позивачем
варіант поділу квартири та визначення
порядку користування квартирою є
неможливий, тому що значно порушує
права відповідача.

Ст. 11 ЦПК України передбачає розгляд
цивільних справ не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі.

Суд оцінивши наявні у справі докази на
підставі свого внутрішнього
переконання та за критеріями їх
належності, допустимості і
достовірності, давши належну оцінку
доказів, приходить до висновку що позов
не підлягає задоволенню, оскільки між
співвласниками спірної квартири не
було досягнуто домовленості щодо
розміру часток та порядку користування
квартирою, а здійснити поділ даної
квартири неможливо.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.
ст. 21,24,41 Конституції України, ст.ст.10, 11,
60, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України,
ст.ст.10-11, 60, 321, 368, 372 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про поділ сумісно
приватизованого майна - відмовити в
повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в
апеляційному порядку до Апеляційного
суду Харківськоїобласті, через
Київський районний суд м. Харкова
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом 10 днів після його
проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були
присутні у судовому засіданні під
час проголошення судового рішення,
можуть подати апеляційну скаргу
протягом десяти днів з дня
отримання копії цього рішення.

Головуючий -