Апеляційний суд міста Севастополя
Справа №22-ц/797/460/2014р.
інстанції Завгородня Л.М.
Доповідач в апеляційній
інстанції Саліхов В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
Апеляційного суду міста Севастополя в
складі:

головуючого - Саліхова В.В.,

суддів - Володіної Л.В.,
Лівінського С.В.,

за участю секретаря - Мазнєва Ю.М.,

позивача - ОСОБА_4,

представника відповідача - Кучарського
М.О.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Севастополі
апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення
Гагарінського районного суду міста
Севастополя від 11 грудня 2013 року по
цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до
Публічного акціонерного товариства
«ДТЕК Донецькобленерго», третя особа -
ОСОБА_6, про стягнення заборгованості
по заробітній платі, компенсації за
затримку розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року позивач ОСОБА_4
звернувся до місцевого суду з позовом
до відповідача ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго», в якому згідно
останніх уточнених позовних вимог,
просив стягнути на свою користь 256 188,00
грн. заборгованості із сплати
заробітної плати, 144 769,31 грн.
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням термінів
її виплати за період з моменту
невиплати зарплати по 01.03.2011 року,
компенсацію за затримку розрахунку при
звільненні за період з 13.06.2008 року по
19.04.2011 року у розмірі 1020632,24 грн., в
всього - 1 421 589,55 грн.

Вимоги позову мотивовані тим, що
позивач працював на посаді заступника
директора з правового забезпечення -
начальника юридичної служби ПАТ «ДТЕК
Донецькобленерго», на підставі наказу
№ 113-к від 16.05.2005 року. 12.06.2008 року ОСОБА_4
було звільнено з вказаного
підприємства за власним бажанням
відповідно до наказу ВАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» № 146-к від 26.05.2008
року. Проте, в порушення вимог
трудового законодавства відповідач не
виплатив позивачу заробіток за період
його роботи на підприємстві, який був
встановлений трудовим договором,
укладеного 01.11.2006 року між ОСОБА_4 та ВАТ
«ДТЕК Донецькобленерго».

Рішенням Гагарінського районного суду
м. Севастополя від 11.12.2013 року у
задоволенні даного позову повністю
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить
питання про скасування вказаного
рішення суду та ухвалення нового про
задоволення позову. Апелянт вважає, що
при постановленні оскаржуваного
рішення судом першої інстанції
порушено норми статей 47, 116, 117 КЗпП
України, статті ЗУ «Про оплату праці»,
вимоги статей 35, 57-63 ЦПК України,
неправильно встановлені обставини
справи, які мають значення для
правильного вирішення спору по суті.

Заслухавши доповідь головуючого,
пояснення сторін, дослідивши доводи
апеляційної скарги та матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
остання не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що позивачем не надано доказів
того, що під час праці відповідач
порушив його права чи законні інтереси
в частині нарахування і виплати
заробітної плати.

З таким висновком місцевого суду
погоджується і колегія суддів з
наступних підстав.

У відповідності до ст. 94 КЗпП України,
заробітна плата - це винагорода,
обчислена, як правило, у грошовому
виразі, яку власник або уповноважений
ним орган виплачує працівникові за
виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від
складності та умов виконуваної роботи,
професійно-ділових якостей працівника,
результатів його праці та
господарської діяльності
підприємства, установи, організації і
максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного
регулювання оплати праці, прав
працівників на оплату праці та їх
захисту визначаються КЗпП України,
Законом України «Про оплату праці» та
іншими нормативно-правовими актами.

Аналіз зазначених норм права дає
можливість зробити висновок про те, що
основою організації оплати праці є
тарифна система оплати праці, яка
включає тарифні сітки, тарифні ставки,
схеми посадових окладів і
тарифно-кваліфікаційні характеристики
( довідники ). Тарифна система оплати
праці використовується для розподілу
робіт залежно від їх складності, а
працівників - залежно від їх
кваліфікації та за розрядами тарифної
сітки. Вона є основою формування та
диференціації розмірів заробітної
плати. Формування тарифної сітки (схеми
посадових окладів) провадиться на
основі тарифної ставки робітника
першого розряду, яка встановлюється у
розмірі, що перевищує законодавчо
встановлений розмір мінімальної
заробітної плати, та
міжкваліфікаційних (міжпосадових)
співвідношень розмірів тарифних
ставок (посадових окладів). Посадові
оклади службовцям встановлює власник
або уповноважений ним орган відповідно
до посади і кваліфікації працівника
(ст. 96 КЗпП України).

У відповідності до ст. 15 Закону
України «Про оплату праці» та ст. 97 КЗпП
України, оплата праці працівників
здійснюється за погодинною, відрядною
або іншими системами оплати праці.
Оплата може провадитися за
результатами індивідуальних і
колективних робіт.

Відповідно до вимог діючого
законодавства усі положення щодо
оплати праці працівників підприємства
мають бути передбачені у колективному
договорі цього підприємства.

Під час розгляду справи в суді першої
інстанції встановлено, що на підставі
наказу №35-К від 07.04.2003 року позивач
ОСОБА_4 був прийнятий на посаду
Начальника відділу правового
забезпечення та супроводу договорів з
посадовим окладом 850 грн.(ар.с.10).
Відповідно до наказу №113-к від 16.05.2005
року останній був призначений на
посаду заступника директора з
правового забезпечення-начальника
юридичної служби ВАТ «ДТЕК
Донецькобленерго»(ар.с.11). Під час
роботи на посаді позивачу 01.01.2006 року
розмір посадового окладу було
збільшено до 3151 грн. В подальшому
розмір посадового окладу позивача
декілька разів збільшувався на
підставі відповідних наказів
керівництва ВАТ «ДТЕК
Донецькобленерго», штатного розкладу,
умов Колективного договору, та Статуту
підприємства (т.1. ар.с.134-138, т.2 ар.с.24-42,
т.2 ар.с.122-146), а саме з 01 січня 2007 року - 3529
грн., 01 серпня 2007 року - 3959 грн., 01 жовтня
2007 року - 4157 грн., 01 листопада 2007 року - 4261
грн., 01 січня 2008 року - 4365 грн., 01 квітня
2008 року - 5282 грн. Позивач вважає, що
01.11.2006 року між ним та ВАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» було укладено
трудовий договір (т.1 ар.с.15-19), в пункті 7
якого було передбачено, що його
посадовий оклад складає 52 законодавчо
встановлених мінімальних заробітних
плат на місяць, тобто 19 500 грн.
Незважаючи на вказані обставини, що
стосується посадового окладу
вказаного у трудовому договорі від
01.11.2006 року, то матеріали справи
свідчать про те, що він позивачу ні разу
не нараховувався та не сплачувався.
29.05.2008 року на підставі наказу ВАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» №146-К. трудовий
договір з ОСОБА_4 було розірвано на
підставі ст. 38 КЗпП України за заявою
позивача. По спливу майже півтора року
після свого звільнення останній
звернувся до суду з вищезгаданим
позовом.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що позивач був ознайомлений про
запровадження на підприємстві
тарифної системи оплати праці,
оскільки останній проти даного факту
не заперечував у судовому засіданні.

Крім того, матеріали справи свідчать
про те, що посадовий оклад, в указаних
вище розмірах, позивач отримував
протягом 2007-2008 років, і будь-яких
претензій до відповідача або
уповноваженого ним органу з приводу
невідповідності останнього спірному
Трудовому договору протягом вказаного
періоду не пред'являв.

За наведених обставин, колегія суддів
вважає, що умови оплати праці позивача,
які були визначені у вищезгаданому
наказі були погоджені сторонами
трудового договору і будь-яких інших
умов оплати праці позивача не було
встановлено. На підтвердження даного
висновку, на думку судової колегії,
вказує і та обставина, що позивач
звільнявся з роботи саме за власним
бажанням, а не за порушення умов
контракту з боку відповідача, не
висуваючи при цьому будь - яких вимог
щодо сплати недоотриманої заробітної
плати.

Також колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що фактично спірний Трудовий договір
між сторонами не укладався.

Як встановлено в суді першої інстанції
відповідно до наказу №113-к від 16.05.2005
року позивач був призначений на посаду
Заступника директора з правового
забезпечення-начальника юридичної
служби ВАТ «ДТЕК Донецькобленерго» з
визначенням розміру посадового окладу
в сумі 2294 грн., тобто укладено
безстроковий трудовий договір з
встановленням конкретного посадового
окладу.

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач надав Трудовий договір від
01.11.2006 року підписаний ним та
керівником ВАТ «ДТЕК
Донецькобленерго».

Відповідно до вимог ст. 21 КЗпП України
трудовим договором є угода між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом чи фізичною
особою, за якою працівник
зобов'язується виконувати роботу,
визначену цією угодою, з підляганням
внутрішньому трудовому розпорядкові, а
власник підприємства, установи,
організації або уповноважений ним
орган чи фізична особа зобов'язується
виплачувати працівникові заробітну
плату і забезпечувати умови праці,
необхідні для виконання роботи,
передбачені законодавством про працю,
колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої
здібності до продуктивної і творчої
праці шляхом укладення трудового
договору на одному або одночасно на
декількох підприємствах, в установах,
організаціях, якщо інше не передбачене
законодавством, колективним договором
або угодою сторін. Особливою формою
трудового договору є контракт, в якому
строк його дії, права, обов'язки і
відповідальність сторін (в тому числі
матеріальна), умови матеріального
забезпечення і організації праці
працівника, умови розірвання договору,
в тому числі дострокового, можуть
встановлюватися угодою сторін. Сфера
застосування контракту визначається
законами України.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 24 КЗпП України
укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Трудовий договір вважається укладеним
і тоді, коли наказ чи розпорядження не
були видані, але працівника фактично
було допущено до роботи.

Аналіз зазначених норм права, що
регулюють спірні правовідносини, дає
можливість зробити висновок про те, що
у разі укладання письмового договору
на підприємстві повинні відбутися дії,
які пов'язані з документальним
оформленням зазначеної події.

Однак позивач не надав суду будь-яких
доказів на підтвердження того, що по
відношенню до спірного договору були
зроблені будь-які дії, які б свідчили
про його укладання сторонами.

Навпаки, матеріали справи свідчать про
те, що у відділі кадрів відповідача
ведеться облік усіх трудових
договорів, які укладаються на
підприємстві, але реєстрація спірного
договору відсутня, як і відсутня вона
на екземплярі, що належить позивачу.

Також відсутні будь-які докази на
підтвердження того, що у зв'язку з
підписанням спірного договору були
розроблені нові функціональні
обов'язки для позивача.

Більш того, у судовому засіданні ОСОБА_4
повідомив про те, що за своїми
функціональними обов'язками, він
повинен був забезпечувати перевірку
дотримання на підприємстві вимоги
Трудового законодавства України, в
тому числі порядку реєстрації
зазначених договорів.

Разом з тим, при розгляді справи в суді
апеляційної інстанції, він не зміг
пояснити чому, маючи такі обов'язки, не
перевіряв на протязі всього часу
роботи у відповідача факту реєстрації
на підприємстві спірного Трудового
договору, враховуючи розбіжності в
нарахуванні його заробітної плати.
Більш того, він не зміг пояснити
причину встановлення йому керівником
ВАТ «ДТЕК Донецькобленерго», на
підставі договору від 01.11.2006 року
посадового окладу, який в декілька
разів перевищував посадовий оклад
встановлений на підставі затвердженої
на підприємстві тарифної ставки.

Крім того, з матеріалів справи
вбачається, що у якості третьої особи
судом першої інстанції було залучено
ОСОБА_6, колишнього керівника ВАТ «ДТЕК
Донецькобленерго», який, зі слів
позивача, підписував спірний Трудовий
договір. Представник останнього в
суді заявив, що такий договір з
позивачем не укладався, а оплата праці
останнього відбувалася виключно на
підставі відповідних наказів
керівництва підприємства, хоча
підтвердив факт свого підпису на
договорі та відповідності печатки ВАТ
«ДТЕК Донецькобленерго».

Колегія суддів звертає увагу на те, що
при розгляді справи у суді першої
інстанції була необхідність допитати
дану особу в якості свідка, а не
притягувати її до участі справи в
якості третьої особи, в зв'язку з чим
визнає, що при вирішенні вказаного
питання суд першої інстанції допустив
процесуальні порушення.

Разом з тим, всі вищезгадані докази, в
їх сукупності, вказують на те, що
спірний договір з позивачем не
укладався, в зв'язку з чим висновки суду
першої інстанції щодо відмови
стягнення з відповідача на користь
позивача суми заборгованості по
заробітній платі, колегія суддів
вважає правильними та обґрунтованими.

За наведеними обставинами, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо відмови у
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення з відповідача компенсації
втрати частини заробітної плати у
зв'язку з порушенням строків їх виплати
та компенсації за затримку остаточного
розрахунку при звільненні, оскільки
вони є похідними від основних вимог, в
задоволенні яких судом обґрунтовано
було відмовлено.

Доводи апелянта про те, що у зв'язку з
призначенням на посаду Заступника
директора з правового забезпечення -
начальника юридичної служби ВАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» у нього значно
збільшився обсяг роботи, колегія
суддів вважає таким, що не тягне за
собою зміну або скасування рішення
суду першої інстанції, оскільки при
розгляді справи у суді сам позивач
пояснив, що будь-яких функціональних
обов'язків під час його роботи на
вищезгаданій посаді не розроблялося, а
матеріали справи свідчать про те, що
круг обов'язків позивача при
призначенні на нову посаду фактично не
змінився.

Також необґрунтованим, на думку
колегії суддів, є посилання апелянта на
п.22 спірного договору, як на підставу
задоволення своїх вимог, оскільки в
суді встановлено, що останній укладено
не був.

За тих самих обставин колегія суддів
вважає необґрунтованим посилання
апелянта на справжність
представленого позивачем договору,
виходячи з підпису керівника ВАТ «ДТЕК
Донецькобленерго» та печатки
зазначеної установи.

Інші доводи апеляційної скарги
висновків суду не спростовують, не
дають підстав для висновку про
порушення або неправильне
застосування судом норм матеріального
чи процесуального права, яке призвело б
до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315,317,319 ЦПК
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Гагарінського районного суду
міста Севастополя від 11 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної чинності з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого спеціалізованого суду з
розгляду цивільних і кримінальних
справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/
В.В. Саліхов

Судді: /підпис/ Л.В.
Володіна

/підпис/ С.В.
Лівінський

Згідно оригіналу:

Суддя Апеляційного суду

міста Севастополя В.В. Саліхов