22-ц/775/1678/2014(м)
Головуючий у 1 інстанції Пустовойт Т.В.
Суддя-доповідач Сорока Г.П.
02 грудня 2014 року колегія суддів судової
палати у цивільних справах
апеляційного суду Донецької області в
головуючого - Сорока Г.П.,
суддів - Баркової Л.Л.,
при секретарі - Одінцові Е.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Маріуполі цивільну
справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» про стягнення
сум індексації заробітної плати та
компенсації втрати частини заробітної
плати у зв'язку з порушенням строків її
виплати, середнього заробітку за час
затримки розрахунку при звільненні, за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення
Іллічівського районного суду міста
Маріуполя Донецької області від 06
01 квітня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Публічного
акціонерного товариства
«Маріупольський металургійний
комбінат імені Ілліча» (далі за текстом
ПАТ «ММК ім.Ілліча») та просив
зобов'язати відповідача здійснити йому
виплату індексації заробітної плати за
період з 01.10.2003 року по 01.08.2011 року в сумі
за період з 25.07.2011 року по теперішній
час в сумі 84 722,56 грн. у відповідності зі
ст.117 КЗпП України, а всього в сумі 132 628,34
В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що з 10.09.1997 року по
25.07.2011 року він перебував у трудових
відносинах з відповідачем. В період
його трудової діяльності відповідачем
не проводилась передбачена діючим
законодавством індексація заробітної
плати, внаслідок чого порушено його
права на оплату праці, які мають бути
відновлені шляхом зобов'язання
підприємства виплатити йому
відповідні суми заборгованості.
Оскільки при звільненні відповідач не
виплатив йому належні до виплати суми
індексації, то на підставі ст.117 КЗпП
України відповідач зобов'язаний йому
сплатити середній заробіток за час
затримки розрахунку.
Рішенням Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
06 жовтня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2
до ПАТ «ММК ім.Ілліча» про стягнення
індексації заробітної плати з
компенсацією, середнього заробітку за
час затримки виплати індексації
задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
користь ОСОБА_2 заборговану індексацію
заробітної плати з компенсацією за
період з 01 жовтня 2003 року по липень 2006
року в сумі 1070,60 грн., середній
заробіток за час затримки виплати
індексації заробітної плати з
компенсацією в розмірі 1600 грн. з
утриманням ПАТ «ММК ім.Ілліча» з цих
сум передбачених законом податків та
обов'язкових платежів при їх виплаті.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Також стягнуто з ПАТ «ММК ім.Ілліча» на
користь держави судовий збір у розмірі
243,60грн.

Не погодившись з рішенням суду, позивач
ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить
рішення скасувати та ухвалити нове,
яким задовольнити його позовні вимоги
в повному обсязі, посилаючись на
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача ОСОБА_2, який доводи
апеляційної скарги підтримав, просив
апеляційну скаргу задовольнити та
ухвалити нове рішення, яким
задовольнити його позовні вимоги в
повному обсязі, заперечення
представника відповідача ПАТ «ММК
ім.Ілліча» Новгородської В.В., яка
просила апеляційну скаргу відхилити,
рішення суду першої інстанції залишити
без зміни, перевіривши матеріали
справи в межах апеляційного оскарження
та обговоривши доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає відхиленню
з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без зміни,
якщо визнає, що суд першої інстанції
ухвалив рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті і справедливе рішення суду з одних
лише формальних міркувань.

Судом встановлено і це підтверджується
матеріалами справи, що позивач в період
з 10.09.1997 року по 25.07.2011 року перебував у
трудових відносинах з ПАТ "ММК
ім.Ілліча". За цей період йому
нараховувалась і виплачувалась
заробітна плата.

Згідно наданого представниками ПАТ
«ММК ім.Ілліча» розрахунку індексації
заробітної плати ОСОБА_2 з
компенсацією за затримку у її виплаті
за період з березня 2003 року по липень 2006
року сума нарахованої, але
невиплаченої індексації становить 527,04
грн., сума компенсації - 543,56 грн.
Починаючи з серпня 2006 року позивачу
нараховувалась індексація
випереджаючим шляхом на підставі
підвищення заробітної плати, внаслідок
чого за вказаний період відсутня
заборгованість з індексації та
компенсації.

Частково задовольняючи позов, суд
першої інстанції виходив з доведеності
факту порушення трудового
законодавства в частині невиплати
позивачу індексації по заробітній
платі за період з березня 2003 року по
липень 2006 року включно з компенсацією
за затримку її виплати у сумі 1070.60 грн.,
тому дійшов до висновку про стягнення
цієї суми з відповідача на користь
позивача.

Керуючись положеннями ст.ст.116,117 КЗпП
України, з урахуванням правових
позицій Верховного Суду України,
викладених в п.20 Постанови Пленуму від
24.12.1999 року №13 «Про практику
застосування судами законодавства про
оплату праці», виходячи з того, що при
звільненні позивача з підприємства з
ним не був проведений повний
розрахунок із заробітної плати, суд
дійшов висновку, що позивач має право
на отримання середнього заробітку за
час затримки розрахунку при
звільненні.

Визначаючи розмір середнього
заробітку за період з дня звільнення
(25.07.2011 року) по 01.04.2014 року суд першої
інстанції, виходячи з положень Порядку
обчислення середньої заробітної плати,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №100 від 08.02.1995 року (з
наступними змінами та доповненнями),
дійшов до висновку, що за 678 робочих
днів з урахуванням середньоденного
заробітку в розмірі 135,36 грн. середній
заробіток становить 91 774,08 грн. Разом з
тим, враховуючи розмір спірної суми, на
яку має право позивач, частку, яку вона
становить у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком, тривалість часу
незвернення позивача до відповідача
за остаточним розрахунком та до суду за
захистом свого права, суд визначив
розмір відшкодування, який підлягає
стягненню з відповідача на користь
позивача за час затримки розрахунку у
сумі 1600 грн.

З таким висновком суду колегія суддів
не може не погодитись, оскільки вони
відповідають обставинам справи та
вимогам матеріального і
процесуального права.

Доводи апеляційної скарги про те, що
суд першої інстанції необґрунтовано
прийняв до уваги довідку відповідача
щодо розміру заборгованості з
індексації заробітної плати та не
прийняв його розрахунки цієї суми, є
безпідставними.

Відповідно до ч.5 ст.95 КЗпП України
заробітна плата підлягає індексації у
встановленому законодавством порядку.

Індексація заробітної плати
здійснюється на підставі Закону
України «Про індексацію грошових
доходів населення» та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 2003 року № 1078, що дає
можливість частково або повністю
відшкодувати подорожчання споживачів
товарів та послуг. Об'єктом індексації
грошових доходів населення є оплата
праці як грошовий дохід громадян,
одержаний ними в гривнях на території
України і який не має разового
характеру.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про
індексацію грошових доходів громадян»,
індексація грошових доходів населення
- встановлений законами та іншими
нормативно-правовими актами України
механізм підвищення грошових доходів
населення, що дає можливість частково
або повністю відшкодовувати
подорожчання споживчих товарів і
послуг.

Відповідно до положень частин 1-4 ст.4
даного Закону індексація грошових
доходів населення проводиться в разі,
коли величина індексу споживчих цін
перевищила поріг індексації, який
встановлюється в розмірі 101 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для
індексації грошових доходів населення
проводиться наростаючим підсумком,
починаючи з місяця введення в дії цього
Закону.

Для проведення подальшої індексації
грошових доходів населення обчислення
індексу споживчих цін починається за
місяцем, в якому індекс споживчих цін
не перевищує визначений поріг
індексації.

Підвищення грошових доходів населення
у зв'язку з індексацією здійснюється з
першого числа місяця, що настає за
місяцем, у якому опубліковано індекс
споживчих цін.

Відповідно до ч.5 ст.4 вказаного Закону в
разі якщо грошові доходи населення
підвищено з урахуванням прогнозного
рівня інфляції випереджаючим шляхом,
при визначені обсягу підвищення
грошових доходів у зв'язку із
індексацією враховується рівень
такого підвищення у порядку
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до п.1-1 Порядку проведення
індексації грошових доходів населення,
затвердженому постановою Кабінету
Міністрів України №1078 від 17.07.2003 року (з
наступними з мінами та доповненнями)
індекс споживчих цін для проведення
індексації та сум індексації
проводиться наростаючим підсумком,
починаючи з 06.03.2003 року.

Як вбачається з розрахунку індексації
заробітної плати з компенсацією,
наданого відповідачем суду першої
інстанції та розшифровки цього
розрахунку, наданого апеляційному
суду, нарахування сум індексації
відповідачем здійснено у
відповідності з положеннями Закону
України «Про індексацію грошових
доходів громадян» та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення з урахуванням
встановленого індексу інфляції та
проведених відповідачем підвищень
заробітної плати позивача. Тому, суд
першої інстанції, розглядаючи справу в
межах позовних вимог, правильно дійшов
до висновку про часткове задоволення
позову щодо стягнення індексації
заробітної плати та стягнув з
відповідача на користь позивача суму
індексації заробітної плати за період
з березня 2003 року по липень 2006 року з
компенсацією у розмірі 1070,60грн. Підстав
для нарахування та стягнення з
відповідача на користь позивача сум
індексації заробітної плати за період
з серпня 2006 року по день його
звільнення у справі не вбачається,
оскільки в цей період відповідачем
періодично проводилось підвищення
заробітної плати позивача з
випереджуючим методом, у зв'язку з чим
сума індексації заробітної плати не
нараховувалась обґрунтовано.

Розрахунок позивача сум індексації
правильно судом не прийнятий до уваги,
оскільки даний розрахунок проведений
не у відповідності з вимогами Закону
України «Про індексацію грошових
доходів громадян» та Порядку
проведення індексації грошових
доходів населення, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 17.07.2003 року №1078, без врахування
періодичних підвищень заробітної
плати, базових місяців та відповідного
індексу інфляції, а тому є невірним.

Також безпідставними колегія суддів
вважає доводи апеляційної скарги
позивача про те, що суд неправильно
зменшив розмір середнього заробітку,
який підлягає стягненню з відповідача
на його користь за час затримки
розрахунку при звільненні.

Так, згідно вимог ст.116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку. При наявності спору про
розміри належних звільненому
працівникові сум власник або
уповноважений ним орган повинен
сплатити зазначене в цій статті
відшкодування в тому разі, коли спір
вирішено на користь працівника. Якщо
спір вирішено на користь працівника
частково, то розмір відшкодування за
час затримки визначає орган, який
виносить рішення по суті спору.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму
Верховного Суду України, наведеними в
п.20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13
«Про практику застосування судами
законодавства про оплату праці»,
встановивши при розгляді справи про
стягнення заробітної плати у зв'язку із
затримкою розрахунку при звільненні,
що працівникові не були виплачені
належні йому від підприємства,
установи, організації суми в день
звільнення суд на підставі ст.117 КЗпП
стягує на користь працівника середній
заробіток за весь період затримки
розрахунку, а при не проведені його до
розгляду справи - по день постановлення
рішення, якщо роботодавець не доведе
відсутності в цьому своєї вини. У разі
не проведення розрахунку у зв'язку із
виникненням спору про розмір належних
до виплати сум вимоги про
відповідальність за затримку
розрахунку підлягають задоволенню у
повному обсязі, якщо спір вирішено на
користь позивача або такого висновку
дійде суд, що розглядає справу. При
частковому задоволенні позову
працівника суд визначає розмір
відшкодування за час затримки
розрахунку з урахуванням спірної суми,
на яку той мав право, частки, яку вона
становила у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком та інших
конкретних обставин справи.

З урахуванням наведених вимог,
виходячи з того, що вимоги позивача про
стягнення індексації заробітної плати
задоволено частково, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов до
висновку про зменшення розміру
відшкодування за час затримки
розрахунку. З урахуванням частки, яку
вона становить у заявлених вимогах,
істотності цієї частки порівняно із
середнім заробітком, тривалості часу
не звернення позивача до суду за
захистом свого права, а також інших
істотних обставин, враховуючи загальні
засади розумності та справедливості,
суд першої інстанції визначив розмір
відшкодування середнього заробітку в
сумі 1600грн. Свій висновок суд достатньо
повно та мотивовано обґрунтував.

Будь-яких нових обставин чи нових
доказів, які не були предметом
дослідження в суді першої інстанції та
давали б апеляційному суду підстави
провести переоцінку, зроблену судом
першої інстанції, в апеляційній скарзі
не наведено та апеляційному суду не
надано.

Порушень норм процесуального права,
які б призвели до неправильного
вирішення справи та є безумовними для
скасування чи зміни рішення, у справі
не встановлено.

З урахуванням наведеного, переглядаючи
справу відповідно до вимог ст.303 ЦПК
України в межах позовних вимог,
заявлених в суді першої інстанції, та в
межах доводів апеляційного оскарження
на підставі доказів, наданих сторонами,
які відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК
України зобов'язані довести ті
обставини, на які вони посилаються як
на підставу своїх вимог та заперечень,
колегія суддів вважає, що рішення суду
відповідає обставинам справи та
вимогам закону, апеляційних підстав
для його скасування та ухвалення
нового рішення про задоволення позову
в повному обсязі у справі не
вбачається, у зв'язку з чим рішення суду
підлягає залишенню без зміни, а
апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314 ЦПК України,
колегія суддів,-

У Х В А
Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іллічівського районного суду
міста Маріуполя Донецької області від
06 жовтня 2014 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
в касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня набрання законної
сили шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий :
Сорока Г.П.

Судді :
Баркова Л.Л.

Гаврилова Г.Л.